ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2024 р. Справа №914/2912/23

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Гавриляк І.В.

явка представників сторін:

від позивача Савко Н.В. представник, наказ, положення про відділ, посадова інструкція

від відповідача Цебак І.С. адвокат, ордер серія ВС № 1259597 від 07.02.2024

розглянув апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Чайки Уляни Петрівни б/н від 23.02.2024,

на рішення Господарського суду Львівської області від 30.01.2024, суддя Трускавецький В.П., м. Львів, повний текст рішення складено 30.01.2024,

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів,

до відповідача фізичної особи-підприємця Чайки Уляни Петрівни, м. Львів,

про стягнення заборгованості, розірвання договору оренди та виселення

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог

02.10.2021 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ФОП Чайки У.П. про стягнення 52 858,01 грн. орендної плати та 11 036,63 грн. - пені, розірвання договору оренди нерухомого державного майна № 66 від 29.05.2017 та виселення з орендованих приміщень.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, відповідач з січня 2022 року не виконує зобов`язань з оплати орендної плати. Зокрема впродовж січня - жовтня 2022 року, січня - липня 2023 року орендарем не вносилось жодної плати.

Підставою позову є порушення умов договору оренди державного майна за № 66 від 29.05.2017 в частині оплати.

Правовою підставою позову позивач зазначає ст.ст. 17, 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна, ст.ст. 530, 610, 611, 785 ЦК України та ст. 188ГК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.01.2024 позов задоволено повністю.

Стягнуто з ФОП Чайки У.П. на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях 52858,01 грн. - орендної плати, 11 036,63 грн. пені та 8 052,00 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору.

Розірвано договір оренди державного майна від 29.05.2017 за №66.

Вирішено виселити ФОП Чайку У.П. з орендованих приміщень загальною площею 200,1 кв.м, які знаходяться на першому поверсі в одноповерховій будівлі за адресою: м. Львів, вул. Кривоноса, 6.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідач (ФОП Чайка У.П.) просить рішення місцевого господарського суду частково скасувати (щодо розміру заборгованості з орендної плати та пені) та ухвалити нове, яким стягнути з ФОП Чайки У.П. на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях 44 242,66 грн. - орендної плати та 6 357,5 грн. пені.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник заперечує проти суми стягнення заборгованості з орендної плати, відповідно проти стягнення пені, покликаючись на те, що у позивача (орендодавця) були відсутні підстави для здійснення зарахування грошових сум, переведених на підставі платіжних доручень від 23.12.2023 (на суму 5 000,00 грн.), від 19.01.2023 (на суму 5 000,00 грн.), від 19.01.2023 (на суму 9 000,00 грн.) та від 28.04.2023 (на суму 2 000,00 грн.) вибірково в рахунок погашення заборгованості та пені.

Узагальнені заперечення позивача

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

В обгрунтування доводів відзиву на апеляційну скаргу зазначає, що зарахування платежів позивачем (орендодавцем) здійснювалися з врахуванням ст. 534 ЦК України.

Також посилається на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 26.12.2019 в справі № 911/2630/18, за змістом якої можливість застосування положень статті 534 ЦК України безпосередньо залежить від змісту реквізиту "призначення платежу" платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання.

У судовому засіданні 15.05.2024 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги з підстав викладених в ній, просив апеляційну скаргу задоволити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

29 травня 2017 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (орендодавець) та ФОП Чайкою У.П. (орендар) укладено договір оренди державного майна № 66 (надалі договір оренди), за змістом якого в оренду передається державне нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 200,1 кв. м, які знаходяться на першому поверсі в одноповерховій будівлі за адресою: м. Львів, вул. Кривоноса, 6, що перебуває на балансі ДП НДІ «Системи» (а.с. 9-16).

За змістом п. 3.1 договору орендна плата становить суму, визначену у підпункті 9.1. Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України.

До складу орендної плати не входять витрати на утримання орендованого майна (комунальних послу послуг з управління об`єктом нерухомості, витрат на утримання прибудинкової території та місць загального користування, вартість послуг з ремонту і технічного обслуговування інженерного обладнання внутрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, у тому числі: покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо), а також компенсація витрат балансоутримувача за користування земельною ділянкою. Орендар несе ці витрати на основі окремих договорів, укладених із балансоутримувачем та/або безпосередньо з постачальниками комунальних послуг в порядку, визначеному договором.

За умовами п. 9.1 договору місячна орендна плата, визначена за результатами проведення аукціону складає 11 288,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 12 договору, цей договір діє 5 років з дати набрання чинності цим договором з 23.06.2021 по 22.06.2026.

Пунктом 12.7 договору передбачено, що він може бути достроково припинений на вимогу орендодавця, якщо орендар, зокрема допустив прострочення сплати орендної плати на строк більше 3 місяців або сумарна заборгованість з орендної плати більша, ніж плата за три місяці (п. 12.7.1).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач передав відповідачу об`єкт оренди, що підтверджується актом приймання-передачі державного нерухомого майна, згідно з договором оренди за № 66 від 29.05.2017 (п. 2.1. договору), орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду вищевказане нерухоме майно (а.с. 17).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розрахунку заборгованості по орендній платі та пені, у відповідачки станом на 16.01.2022 наявна переплата у розмірі 7 592,49 грн. та за січень 2022 року нараховано 8 691,76 грн. орендної плати.

Як зазначає позивач, з лютого 2022 року по жовтень 2022 року оплат не здійснювалось, сумарна заборгованість станом на жовтень 2022 року склала 43 782,02 грн. у листопаді 2022 року оплачено 28 647,83 грн., у грудні 2022 року оплачено 9 481,10 грн., залишок заборгованості на грудень 2022 року складав 14 344,85 грн. З січня 2023 року по липень 2023 року оплат не здійснювалось, загальна заборгованість склала 52 858,01 грн.

Орендодавець (позивач) повідомив орендаря (відповідача) про порушення умов договору в частині сплати орендних платежів та скерував претензію за № 11-11-02754 від 14.06.2023 про необхідність у 20-ти денний строк сплатити наявну заборгованість та нараховану пеню, а також прибути у регіональне відділення для добровільного розірвання договору. в іншому випадку, регіональне відділення звернення до суду з позовом про стягнення коштів, розірванням договору та виселення.

Відповіді та належного реагування на вказану претензію відповідачем не надано.

При винесенні постанови апеляційний господарський суд керувався наступним.

Згідно зі статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що правовідносини між сторонами виникли у ході виконання ними договору оренди державного майна за № 66 від 29.05.2017, з урахуванням договору щодо продовження договору за результатами аукціону (нова редакція) від 21.07.2021.

У частині першій статті 284 ГК України вказано, що істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 та ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Передача об`єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частинами 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з статтею 286 Господарського кодексу України (далі - ГК України) орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендар має право вимагати зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об`єкта оренди.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. Частиною 1 ст. 19 вказаного Закону встановлено, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Згідно з розрахунком заборгованості з орендної плати, який здійснений за період січень 2022 року - липень 2023 року, судами встановлено, що позивачем враховано сальдо станом на 16.01.2022, розрахунок здійснено з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» (у розмірі 50 % розміру орендної плати).

Загальний розмір нарахованої орендної плати за період з січня 2022 року по липень 2023 року становить 98 579,43 грн., відповідачем сплачено 38 128,93 грн. (28 647,83 грн. у листопаді 2022 року, 9 481,10 грн. у грудні 2022 року), залишок заборгованості складає 52 858,01 грн.

В апеляційній скарзі відповідач заперечує проти суми стягнення заборгованості з орендної плати, відповідно проти стягнення пені, покликаючись на те, що у позивача (орендодавця) були відсутні підстави для здійснення зарахування грошових сум, переведених на підставі платіжних доручень від 23.12.2023 (на суму 5 000,00 грн.), від 19.01.2023 (на суму 5 000,00 грн.), від 19.01.2023 (на суму 9 000,00 грн.) та від 28.04.2023 (на суму 2 000,00 грн.) вибірково в рахунок погашення заборгованості та пені.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004 №22, (далі - Інструкція,) платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 3 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 9 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Згідно з додатками 3, 9 Інструкції одним із реквізитів платіжного доручення є "Призначення платежу", який заповнюється з урахуванням установлених главою 3 Інструкції вимог.

Відповідно до пункту 3.7 Інструкції реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Отже, право визначати призначення платежу в платіжних документах належить платнику.

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до платіжних доручень від 23.12.2023 (на суму 5 000,00 грн.), від 19.01.2023 (на суму 5 000,00 грн.), від 19.01.2023 (на суму 9 000,00 грн.) та від 28.04.2023 (на суму 2 000,00 грн.) (а.с. 106, 106 зворот, 108,110) платник Чайка У.П., код , отримувач ГУК Львів/Львівська тг/22080300, код 38008294, призначення платежу «*;101;;22080300 Надходження від орендної плати за користування іншим державним майном орендна плата зг дог №66 від 29.05.2017р; ОСОБА_1 ».

Таким чином, зі змісту цих платіжних доручень неможливо зробити висновок про те, за який саме термін (місяць) та за який саме календарний рік здійснена ця оплата.

Відповідно до статті 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання, у другу чергу сплачуються проценти і неустойка, а у третю чергу сплачується основна сума боргу.

З огляду на викладене вище, враховуючи, що платіжні доручення від 23.12.2023 (на суму 5 000,00 грн.), від 19.01.2023 (на суму 5 000,00 грн.), від 19.01.2023 (на суму 9 000,00 грн.) та від 28.04.2023 (на суму 2 000,00 грн.) (а.с. 106, 106 зворот, 108,110), на які посилається апелянт містили загальне призначення платежів без чіткого визначення періоду оплати оренди за договором, позивач правильно, із дотриманням положень статті 534 ЦК України, здійснив зарахування сплачених за ними грошових коштів у рахунок погашення неустойки (пені) ФОП Чайки У.П.

Посилання скаржника на те, що таке зарахування є безпідставним колегія суддів відхиляє, також з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2.19 Інструкції розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Оскільки з моменту перерахування грошових коштів на рахунок отримувача обов`язок банку з виконання доручення платника вважається виконаним, і такі кошти надійшли до позивача та були зараховані ним на погашення неустойки (пені) та орендної плати, в порядку статті 534 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.11.2022 в справі № 904/5429/18 та від 26.12.2019 в справі № 911/2630/18, яка в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована апеляційним господарським судом.

Відповідно до вимог статті 611 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 3.9 договору сторони обумовили, що на суму заборгованості орендаря із сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення перерахування орендної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі п. 3.9 договору відповідачу нараховано пеню в розмірі 11 036,63 грн. (810,33 грн. + 899,63 грн. + 479,80 грн. + 419,83 грн. + 65,93 грн. + 233,75 грн. + 71,58 грн. + 127,26 грн. + 106,74 грн. + 400,28 грн. + 160,70 грн. + 734,06 грн. + 451,41 грн. + 520,86 грн. + 676,18 грн. + 633,91 грн. + 746,97 грн. + 746,97 грн. + 917,35 грн. + 860,02 грн. + 973,07 грн.) за період з 01.11.2022 по 30.06.2023

Розглянувши вимоги про стягнення 11 036,63 грн. - пені, перевіривши правильність наданого розрахунку, суд зазначає, що такий розрахунок зроблено правильно, тому заявлена сума пені є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Таким чином, апеляційний господарський суд вважає обгрунтованим висновок місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 52 858,01 грн. - орендної плати та 11 036,63 грн. - пені.

Враховуючи положення ст. 269 ГПК України апеляційним господарським судом не переглядається рішення місцевого господарського суду в частині розірвання договору оренди державного майна від 29.05.2017 № 66 та виселення відповідача з орендованих приміщень, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу про те, що зарахування платежів позивачем (орендодавцем) здійснювалися з врахуванням ст. 534 ЦК України знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та беруться апеляційним господарським судом до уваги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Рішення Господарського суду Львівської області прийняте з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Заперечення позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу відповідають фактичним обставинам по справі, а тому апеляційний суд враховує їх як обґрунтовані.

Апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, оскільки не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга фізичної особи-підприємця Чайки Уляни Петрівни б/н від 23.02.2024 підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта (відповідача) судового збору в розмірі 9 038,00 грн., який сплачений згідно з платіжною інструкцією за № 0.0..1 від 16.02.2024.

Керуючись ст.ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Чайки Уляни Петрівни б/н від 23.02.2024 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 30.01.2024 у справі № 914/2912/23 залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 9 038,00 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.

Повний текст постанови складено 27.05.2024