ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

30 травня 2024 року Справа № 903/408/24

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРСПЕЦЛОГІСТИКА"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВН ТРАНС"

про стягнення 448 161,06 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВН ТРАНС"

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРСПЕЦЛОГІСТИКА" про стягнення 237 600,00 грн.

Суддя Шум М.С.

встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРСПЕЦЛОГІСТИКА" (позивач) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВН ТРАНС" про стягнення 448 161,06 грн. збитків за втрачений товар та судових витрат у справі, що складаються з судового збору в сумі 6 722,42 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань згідно з договором № 2 від 21.09.2022 на перевезення вантажів.

Ухвалою суду від 29.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 29.05.2024 суд перейшов до розгляду справи №903/408/24 за правилами загального позовного провадження. Прийняв зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВН ТРАНС" до Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРСПЕЦЛОГІСТИКА" про стягнення 237 600,00 грн. боргу за договором перевезення вантажів №2 від 21.09.2022 до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднати зустрічний позов в одне провадження з первісним позовом у справі №903/408/24. Підготовче засідання у справі призначити на 25 червня 2024 року на 10:20 год.

30.05.2024 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРСПЕЦЛОГІСТИКА" надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач за первісним позовом просить суд: накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВН ТРАНС" у розмірі ціни позову в сумі 448 161,06 грн. та судових витрат у справі в розмірі 31 722,42 грн.

На обґрунтування заяви заявник посилається на те, що наразі наявні об`єктивні підстави вважати, що відповідач взагалі може не виконати наявні перед позивачем договірні зобов`язання.

Заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Оцінюючи заяву сторони та її обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку, з огляду на таке.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень. Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч.2 ст. 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. Обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується: забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду або незабезпечення таким рішенням ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими, пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійсненні розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Суд зауважує, що заявником не подано жодних належних та допустимих доказів того, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду в майбутньому. Саме лише припущення позивача, а саме про необхідність вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти відповідача, що обліковуються на розрахункових рахунках відповідача в порядку і спосіб, визначений ст.ст. 66, 67 ГПК України, оскільки невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду, що позбавляє суд можливості оцінити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову з предметом позовної вимоги, оцінити співмірність та адекватність заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Слід також зазначити, що при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

В заяві про забезпечення позову не наведено та заявником не подано жодних належних та допустимих доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів до забезпечення позову та доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробить неможливим виконання рішення господарського суду, а тому суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно із частинами 2, 3 ст. 13, частиною 1 ст. 74 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 136, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд-

у х в а л и в :

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРСПЕЦЛОГІСТИКА" " про забезпечення позову у справі №903/408/24 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.Ухвала може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.255 ГПК України в строк та порядку, встановленому ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя М. С. Шум