ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2024 р. Справа№ 910/10785/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Демидової А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан»

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023

у справі № 910/10785/23 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан»

про стягнення 23 171,24 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (далі - відповідач) 23 171,20 грн страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/10785/23 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про стягнення 23 171,24 грн задоволено частково; стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 19 971 грн 20 коп. страхового відшкодування і 2 313 грн 33 коп. судового збору; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що встановлено, що позивач після виплати ним страхового відшкодування звернувся до Товариства з претензією від 28.02.2023 №280223-329/р про виплату страхового відшкодування у сумі 52 662,84 грн, остання в свою чергу, за доводами відповідача, 07.04.2023 сплатила Компанії 29 491,64 грн страхового відшкодування (в межах ліміту та з урахуванням фізичного зносу). Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує про те, що ним було замовлено консультацію №28-D/12/32 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, відповідно до якої ринкова вартість транспортного засобу склала 925 420 грн, значення коефіцієнта фізичного зносу - 0,4764, вартість відновлювального ремонту - 47 116,16 грн (з урахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали), вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу - 32 691,64 грн (з урахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали), вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу без ПДВ - 29 235,11 грн (без урахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали). Відтак, відповідачем було виплачено позивачу 29 491,64 грн страхового відшкодування без урахування ПДВ. Разом з тим, згідно із звітом від 27.04.2023 №317/23, наданим позивачем, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (0,6733) склала 55 983,84 грн, а відповідно до рахунка товариства з обмеженою відповідальністю «Західно-український автомобільний дім» вартість здійсненого останнім ремонту автомобіля «Mercedes-Benz GLA» склала 52 662,84 грн (з ПДВ). Наведена сума (52 662,84 грн з ПДВ) 22.02.2023 була перерахована позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю «Західно-український автомобільний дім». Оскільки сума страхового відшкодування згідно зі звітом від 27.04.2023 №317/23 розрахована з урахуванням фізичного зносу автомобіля «Mercedes-Benz GLA», а товариство з обмеженою відповідальністю «Західно-український автомобільний дім» є платником податку на прибуток, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та виставним ТОВ «Інжинірингова компанія «ІБР» рахунком, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми недосплаченого останнім страхового відшкодування підлягають частковому задоволенню у сумі 19 971,20 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу; рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/10785/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовані наступними доводами.

На думку скаржника, розмір позовних вимог до відповідача було визначено позивачем без застосування коефіцієнту фізичного зносу до запчастин пошкодженого ТЗ, що є прямим порушенням ст. 29 Закону № 1961-ІV та має наслідком безпідставне завищення заявлених вимог.

Також на думку скаржника, вартість ремонту ТЗ д.р.н. НОМЕР_1 після застосування коефіцієнта фізичного зносу 0,6733, згідно із документами, які підтверджують ромзір фактично понесених витрат, становить 34 380,85 грн, тому, вважає що доплата страхового відшкодування не може перевищувати суму у розмірі 1 689,24 грн. Однак, суд першої інстанції фактично відхилив вказаний розрахунок, не зазначивши причини для його відхилення у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції не було враховано правовий висновок, який міститься у постанові Верховного Суду у справі № 910/9396/17 від 13.03.2018, згідно із яким при визначенні розміру страхового відшкодування до вартості запчастин, зазначених у рахунку СТО, підлягає застосуванню коефіцієнт фізичного зносу.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що саме Звіт № 156/23 від 22.02.2023, наданий СОД ФОП Городоцьким Я.Б., є оцінкою шкоди, яка була заподіяна у результаті ДТП, яка сталась 16.02.2023 за участю автомобіля «Mercedes-Benz GLA», д/н НОМЕР_1 та автомобіля «Ford», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу передачі судової справи, справу № 910/10785/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/10785/23. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/10785/23 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2023, для розгляду справи № 910/10785/23 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Майданевич А.Г., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2024 прийнято справу № 910/10785/23 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Демидова А.М.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/10785/23 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 02.05.2022 позивачем, як страховиком, та ТОВ «Інжинірингова компанія «ІБР», як страхувальником, укладено Договір, за умовами якого позивач зобов`язався компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автотранспортного засобу «Mercedes-Benz GLA».

16.02.2023 о 14 год. 35 хв. на вул. Коперника, 40, у м. Львів, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Ford Fusion», рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz GLA»; в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

ТОВ «Інжинірингова компанія «ІБР» 17.02.2023 звернулось до позивача з заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Західно-український автомобільний дім» виставлено ТОВ «Інжинірингова компанія «ІБР» рахунок на суму 52 662,84 грн (з ПДВ).

22.02.2023 позивачем складено страховий акт № 006.01071723-1, на підставі якого перераховано Товариству з обмеженою відповідальністю «Західно-український автомобільний дім» 52 662,84 грн страхового відшкодування.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Ford Fusion» як страхувальника на момент ДТП була застрахована відповідачем (поліс №ЕР/210012713, за яким ліміт по майну становить 160 000 грн, а франшиза - 3 200 грн).

28.02.2023 позивачем надіслано відповідачу претензію № 280223-329/р про виплату страхового відшкодування.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 16.03.2023 у справі №461/1207/23 водія ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосовано до винної особи адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 850 грн.

Відповідачем 07.04.2023 частково оплачено страхове відшкодування на суму у розмірі 29 491,64 грн; невідшкодована відповідачем сума страхового відшкодування складає 23 171,20 грн.

Згідно із звіту від 27.04.2023 №317/23 про визначення вартості (розміру) збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу, складеним СПД ФО Городецьким Я.Б., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу склала 55 983,84 грн.

Відповідно до ремонтної калькуляції від 27.04.2023 №317/23 вартість ремонту склала 92 931,12 грн (з ПДВ).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" від 07.03.1996, № 85/96-ВР (далі - Закон № 85/96-ВР) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Така ж норма закріплена і в ч. 1 ст. 979 ЦК України.

Згідно із ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV із змінами та доповненнями (далі Закон № 1961).

Згідно із ч. 22.1 ст. 22 Закону № 1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961 у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України; якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як вже зазначалось, вина ОСОБА_1 встановлена у судовому порядку (постановою Галицького районного суду м. Львова від 16.03.2023 у справі №461/1207/23), а його цивільно-правова відповідальність застрахована відповідачем, (поліс №ЕР/210012713, за яким ліміт по майну становить 160 000 грн, а франшиза - 3 200 грн).

Так, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До таких випадків, зокрема, відноситься виплата страховиком за договором добровільного страхування страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому), внаслідок чого до такого страховика переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, зокрема, й до страхувальника за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Так, обсяг відповідальності страховика цивільно-правової відповідальності визначений законом таким, що розраховується з урахуванням зносу деталей, замінених у процесі відновлення транспортного засобу.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судову експертизу" та статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", згідно наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159) була затверджена Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (надалі за текстом - Методика).

Пунктом 1.2. Методики визначено, що вона встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методи оцінки, передбачені цією Методикою, можуть використовуватися для оцінки самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторів і комбайнів на колісних шасі, якщо вони не суперечать тим положенням, які регламентують оцінку цих видів транспорту.

Відповідно до пункту 1.6 Методики, відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Пунктом 2.4. Методики визначено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно із п. 3.9 Методики, фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації.

Порядок розрахунку коефіцієнта фізичного зносу визначений у пункті 7.38 Методики, згідно якого значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу «Mercedes-Benz GLA» датою випуску автомобіля є 2016 рік, тобто строк експлуатації вказаного автомобіля на момент ДТП складав 7 років.

Згідно з пунктом 7.39 Методики винятками стосовно використання зазначених вимог є:

а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний);

б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини));

в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ;

г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики;

ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 до цієї Методики.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач після виплати ним страхового відшкодування звернувся до відповідача з претензією від 28.02.2023 № 280223-329/р про виплату страхового відшкодування у сумі 52 662,84 грн, остання в свою чергу, за доводами відповідача, 07.04.2023 сплатила Компанії 29 491,64 грн страхового відшкодування (в межах ліміту та з урахуванням фізичного зносу).

Однак, відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказав на те, що ним було замовлено консультацію №28-D/12/32 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, відповідно до якої ринкова вартість транспортного засобу склала 925 420 грн, значення коефіцієнта фізичного зносу - 0,4764, вартість відновлювального ремонту - 47 116,16 грн (з урахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали), вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу - 32 691,64 грн (з урахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали), вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу без ПДВ - 29 235,11 грн (без урахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали).

Тобто, відповідачем було виплачено позивачу 29 491,64 грн страхового відшкодування без урахування ПДВ.

Водночас, згідно із звітом від 27.04.2023 №317/23, наданим позивачем, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (0,6733) склала 55 983,84 грн, а відповідно до рахунка Товариства з обмеженою відповідальністю «Західно-український автомобільний дім» вартість здійсненого останнім ремонту автомобіля «Mercedes-Benz GLA» склала 52 662,84 грн (з ПДВ).

Наведена сума (52 662,84 грн з ПДВ) 22.02.2023 була перерахована позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю «Західно-український автомобільний дім».

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.03.2018 зі справи № 911/2589/17, від 20.04.2018 зі справи № 910/7200/17 та від 06.07.2018 зі справи № 924/675/17 визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. А тому судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Відповідно до статті 12.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

За умовами полісу №ЕР/210012713 передбачено франшизу у розмірі 3 200,00 грн.

Тобто, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу недоплачену суму страхового відшкодування, сплаченого позивачем страхувальнику за мінусом франшизи, що становить 19 971,20 грн.

Натомість відповідачем не надано до суду доказів сплати страхового відшкодування у повному обсязі.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, з огляду на те, що сума страхового відшкодування згідно зі звітом від 27.04.2023 №317/23 розрахована з урахуванням фізичного зносу автомобіля «Mercedes-Benz GLA», а товариство з обмеженою відповідальністю «Західно-український автомобільний дім» є платником податку на прибуток, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та виставленим ТОВ «Інжинірингова компанія «ІБР» рахунком, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь відповідача суми недоплаченого останнім страхового відшкодування у розмірі 19 971,20 грн (52 662,84 грн - 29 491,64 грн (сума сплаченого відповідачем страхового відшкодування) - 3 200 грн (франшиза), у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/10785/23, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Доводи скаржника про те, що розмір позовних вимог до відповідача було визначено позивачем без застосування коефіцієнту фізичного зносу до запчастин пошкодженого «Mercedes-Benz GLA», д.р.н. НОМЕР_3 , спростовуються змістом звіту № 317/23 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту: 92 931,12 грн; значення коефіцієнта фізичного зносу: 0,6733 (виявлені сліди відновлювального ремонту складових частин кузова); вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу: 55 983,84 грн (а.с. 29-47, т. І).

Розмір збитків повинен розраховуватися за формулою:

У = Ср + См + Сс х (1 - Ез), де

У - розмір шкоди

Ср - вартість ремонтних робіт

См - вартість ремонтних матеріалів (наприклад, фарба, мастила тощо)

Сс - вартість деталей Ез - коефіцієнт зносу.

Як видно за формулою, коефіцієнт зносу застосовується лише до вартості деталей.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про те, що коефіцієнт фізичного зносу не може застосовуватись до вартості робіт і матеріалів.

Як вбачається із рахунку, виставленого ТОВ «Західно-український автомобільний дім», (а.с. 48, том І), зазначено найменування: фарбування переднього бампера.

Крім того, відповідачем не надано доказів того, що до деталей, які використовувались для ремонту автомобіля «Mercedes-Benz GLA», не застосовано коефіцієнту фізичного зносу та вартість використаних у ремонті деталей є такою ж, або більшою, ніж вартість нових деталей, водночас, нормами чинного законодавства та положеннями Методики не передбачено застосування коефіцієнту фізичного зносу до деталей, які вже були у користуванні (б/у) та ремонті.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 16.05.2017 у справі №922/2773/15.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що посилання скаржника на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у справі № 910/9396/17 є безпідставними, оскільки обставини справи у справі № 910/9396/17 є відмінними від обставин справи № 910/10785/23.

Враховуючи обставини справи, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін, що були покладені в основу оскаржуваного судового рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994; п. 29-30), однак, це право не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006; п. 23; рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії; п. 32).

Так, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/10785/23, відсутні.

Доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення та не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/10785/23.

Колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду на викладене, зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Хаджинастасиу проти Греції»).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/10785/23 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/10785/23 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника, в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 8, 11, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-284, 325 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/10785/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2023 у справі № 910/10785/23 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 910/10785/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

А.М. Демидова