СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року м. Харків Справа № 922/5439/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А. , суддя Тарасова І.В.

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківського квартирно-експлуатаційного управління (вх.№ 829 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 07.03.2024 у справі №922/5439/23 (прийняте у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Шарко Л.В., повний текст рішення складено та підписано 07.03.2024)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю компанія "БОТіК", село Веселе, Лозівський район, Харківська область,

до Харківського квартирно-експлуатаційного управління, м. Харків,

про стягнення 40 555,06 грн,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю компанія "БОТіК" звернулось до суду з позовом про стягнення з Харківського квартирно-експлуатаційного управління заборгованості з відшкодування витрат на комунальні послуги за період з 08.05.2022 по 31.12.2022 у розмірі 40 555,06 грн. Також просить судові витрати покласти на відповідача (судовий збір в сумі 2684,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу 20 000,00 грн).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.03.2024 у справі №922/5439/23 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю компанія "БОТіК" задоволено повністю.

Стягнуто з Харківського квартирно-експлуатаційного управління на користь Товариства з обмеженою відповідальністю компанія "БОТіК" заборгованість з відшкодування витрат на комунальні послуги за період з 08.05.2022 по 31.12.2022 у розмірі 40 555,06 грн, судовий збір у розмірі 2684.00 грн, судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.

Рішення суду обґрунтовано тим, що умовами тристороннього договору тимчасового безоплатного користування від 02.02.2023 № 10, який підписаний усіма сторонами, а саме: позивачем - ТОВ Компанія БОТіК, Військовою частиною НОМЕР_1 та відповідачем - Харківським квартирно-експлуатаційним управлінням, передбачено обов`язок платника відшкодувати балансоутримувачу всі витрати за комунальні послуги, отримані користувачем за цим договором. Отже, зобов`язання за договором тимчасового безоплатного користування від 02.02.2023 №10 має виконуватись належним чином згідно з умовами цього договору. Відповідач - Харківське квартирно-експлуатаційне управління є бюджетною неприбутковою установою, яка фінансується виключно з Державного бюджету України та є розпорядником бюджетних коштів в рамках взятих на себе зобов`язань бюджетного періоду. Враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували сплату заборгованості за договором у сумі 40555,06 грн, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 40555,06 грн заборгованості є правомірними, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції зазначив, що відповідач не навів доказів неспівмірності заявленої до стягнення суми адвокатських витрат, а вказав лише на загально сформульовані твердження про неспівмірність витрат без належного обґрунтування. Оцінивши заявлені витрати позивача на професійну правничу допомогу у сумі 20000,00 грн та подані на їх підтвердження докази, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення вимоги позивача в цій частині.

Харківське квартирно-експлуатаційне управління з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частково рішення Господарського суду Харківської області від 07.03.2024 у справі №922/5439/23 в частині задоволення позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Скарга обґрунтована тим, що у відзиві на позовну заяву відповідачем заявлялося клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, в якому останній зазначав, що Харківське КЕУ не погоджується з зазначеним позивачем розміром судових витрат на оплату послуг адвоката, вважає його неспівмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зазначені позивачем витрати у сумі 20 000, 00 грн є неспівмірними із ціною позову 40 555,06 грн, складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг.

Відповідно до абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківського квартирно-експлуатаційного управління (вх. № 829 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 07.03.2024 у справі №922/5439/23 та ухвалено здійснити її розгляд у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи. Встановлено позивачу строк до 22.04.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання апелянту. Встановлено учасникам справи строк до 22.04.2024 для подання заяв, клопотань, тощо.

19.04.2024 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№5585), в якому останній проти апеляційної скарги заперечує, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що доводи відповідача про розмір вартості наданих послуг позивачу зводяться виключно до необґрунтованої спроби переоцінити вартість та якість наданих послуг адвокатом позивачу в бік зменшення за відсутності будь-яких належних підтверджень цих обставин, адже позивач, як свідчить акт приймання наданих послуг від 27 грудня 2023 року (доданий до позовної заяви), прийняв надані йому послуги без жодних заперечень або зауважень, будь-яких претензій до якості, вартості, строків виконання чи досягнутих адвокатами результатів вирішення спору не має.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія БОТіК є власником нерухомого майна: нежитлове приміщення, загальною площею 208,7 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Постачання та розподіл електроенергії за вказаною адресою здійснюється АТ Харківобленерго та ПрАТ Харківенергозбут на підставі укладених договорів.

Позивач користується електричною енергією за вказаною адресою відповідно до договору № 01-10-2021 від 01 жовтня 2021 року Про відшкодування витрат за використану електроенергію, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське виробниче підприємство Картамиш (споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія БОТіК (субспоживач).

02 лютого 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія БОТіК, в особі директора ОСОБА_1 , (сторона 1), Військовою частиною НОМЕР_1 , в особі командира військової частини полковника Явтушенко В.П., (сторона 2) та Харківським квартирно-експлуатаційним управлінням (раніше Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків) , в особі начальника ОСОБА_2 (сторона 3) укладено договір № 10 спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном та додаткову угоду № 1 до договору від 02 лютого 2023 року.

Факт передачі нерухомого майна Військовій частині НОМЕР_1 в тимчасове безоплатне користування підтверджується актом приймання-передачі нерухомого майна, згідно договору спільного тимчасового безоплатного використання від 02.02.2023 № 10.

Сторонами було складено договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії, відповідно до якого сторона 2 (Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія БОТіК, балансоутримувач) забезпечує постачання електричної енергії, що використовується стороною 3 (Військова частина НОМЕР_1 , споживач), а сторона 1 (Харківське квартирно-експлуатаційне управління, платник) відшкодовує витрати, понесені стороною 2 з оплати електричної енергії, яка була спожита стороною 3, за встановленими тарифами в терміни, передбачені даним договором.

14 листопада 2023 року ТОВ Компанія БОТіК за вих.№01/14-11 на адресу Харківського квартирно - експлуатаційного управління було направлено вимогу, в якій позивач просив, зокрема: виконати належним чином зобов`язання за договором про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії та провести розрахунок та перерахувати вартість постачання електричної енергії та розподілу електричної енергії за період з 08.05.2022 по 31.12.2022 у розмірі 40 555,06 грн (сорок тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять гривень 06 копійок), в т. ч. ПДВ - 6 759,18 грн.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Також, позивачем у позовній заяві зазначено про те, що витрати на професійну правничу допомогу складають 20 000,00 грн, на підтвердження чого надано: договір про надання правової допомоги №20.12.2023 від 20.12.2023, акт приймання наданих послуг від 27.12.2023 за договором про надання правової допомоги №20.12.2023 від 20.12.2023, детальний опис наданих послуг, попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат.

У відзиві на позовну заяву Харківське КЕУ проти задоволення позовної заяви заперечувало, зазначало, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків є неприбутковою установою, тобто утримується за рахунок коштів відповідного (державного) бюджету; всі витрати такої установи узгоджуються з органом, який уповноважений здійснювати фінансування такої установи, для чого складається кошторис, в який вносяться всі статті витрат. Стверджував, що невиконання відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги сталося внаслідок недостатності бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами та для сплати заборгованості за попередній період (сплата штрафних санкцій) у КЕВ м. Харків відсутнє відповідне фінансування. Також, Харківське КЕУ не погоджувалось із зазначеним позивачем розміром судових витрат на оплату послуг адвоката, вважало його неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивач у відповіді на відзив зазначив, що заперечення відповідача в частині завищення вартості наданих позивачу послуг адвоката не підтверджені фактично та юридично і є лише припущенням відповідача. Твердження відповідача про те, що вартість послуг, є завищеною, зводяться до його власної суб`єктивної оцінки змістовного навантаження кожного зі складених представником позивача документів. При цьому жодного доказу неспівмірності заявлених до стягнення витрат не надано.

У запереченні на відповідь позивача щодо судових витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем, відповідач посилався на те, що представник позивача не надав обґрунтування та докази, що сума понесених витрат відповідає розміру фактично понесених послуг. Посилався на те, що позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу значно завищена. Зазначені позивачем витрати у сумі 20 000, 00 грн є неспівмірними із ціною позову 40 555,06 грн, складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг. Просив суд зменшити розмір судових витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором у сумі 40555,06 грн не оскаржується, тому з урахуванням ч.1 ст.269 ГПК України не переглядається судом апеляційної інстанції в цій частині.

Предметом оскарження у даній справі є задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.123 ГПК України).

Пунктом 1 ч.3 ст.123 ГПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Виходячи із змісту положень ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Виходячи із змісту ст.15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст.16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст. 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 Господарського процесуального кодексу України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст.129 Господарського процесуального кодексу України).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 1-2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 цього Кодексу).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Як свідчать матеріали справи, у позовній заяві позивачем зазначено про те, що витрати на професійну правничу допомогу складають 20 000,00 грн.

На підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 20.12.2023 від 20.12.2023, Акт приймання наданих послуг від 27.12.2023 за договором про надання правової допомоги № 20.12.2023 від 20.12.2023, детальний опис наданих послуг за договором про надання правової допомоги № 20.12.2023 від 20.12.2023, попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат.

Так, як свідчать матеріали справи, 20.12.2023 між ТОВ Компанія БОТіК, клієнт, та адвокатом Соколик Іриною Володимирівною, адвокатом, укладено договір про надання правової допомоги №20.12.2023, відповідно до умов якого в порядку і на умовах, визначених цим договором, клієнт доручає, а адвокат приймає доручення на надання професійної правничої допомоги, представництво та захист інтересів клієнта, зокрема: правове консультування, обслуговування та супроводження справи за позовом ТОВ Компанія БОТіК до Харківського квартирно-експлуатаційного управління про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на комунальні послуги за період з 08.05.2022 по 31.12.2022 у розмірі 40555,06 грн.

Відповідно до п.6.2 договору клієнт сплачує на користь адвоката з виконання доручення та надання професійної правничої допомоги супроводження справи в суді у розмірі 20000,00 грн, також компенсацію понесених адвокатом витрат, пов`язаних з відрядженням адвоката і здійснення ним обов`язкових платежів від імені та в інтересах клієнта з метою виконання цього договору.

Згідно з п.6.2.1 договору сума витрат адвоката може бути скорегована (змінена) сторонами, в залежності від фактично понесених витрат адвоката.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що право адвоката на отримання гонорару виникає відповідно з моменту укладення цього договору.

За змістом п.6.4 договору клієнт сплачує адвокатові гонорар готівкою або шляхом перерахування грошових коштів на рахунок адвоката протягом 62 календарних днів з дня набрання законної сили рішення суду першої інстанції.

При наданні послуг повністю або частково, сторони підписують акт приймання наданих послуг (п.6.6 договору).

Відповідно до п.8.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2024.

27.12.2023 між сторонами підписано акт приймання наданих послуг, відповідно до якого сторони підтвердили, що виконавець надав замовнику наступні послуги: зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин справи, по якій надається правнича допомога у спірних правовідносинах, аналіз документів, підготовка позовної заяви (правовий аналіз наданих клієнтом документів, пошук та аналіз законодавства та актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, складання тексту позовної заяви), складання попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат, збір та підготовка письмових доказів (додатків до позову) (п.1 акту).

Відповідно до п.2 акту замовник підтверджує, що послуги надані в повному обсязі і належної якості.

Згідно з п.3 акту вартість послуг, вказаних в п.1 акту погоджена сторонами, є фіксованою та погоджена у п.6.2 договору та становить 20000,00 грн. Відповідно до п.6.4 договору замовник зобов`язується сплатити виконавцю вартість отриманих послуг готівкою або шляхом перерахування грошових коштів на рахунок виконавця протягом 62 календарних днів з дня набрання законної сили рішення суду першої інстанції.

За змістом п.4 акту замовник не має претензій да наданих юридичних послуг, зазначених у п.1 даного акту.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що розмір судових витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зазначені позивачем витрати у сумі 20 000, 00 грн є неспівмірними із ціною позову 40 555,06 грн, складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг.

Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), що застосовується як джерело права згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах відомості щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц звернула увагу не те, що: 1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін; 2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу; 3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до ст.19 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Частинами 1 та 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру та погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

При цьому, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (п.147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19, додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21 березня 2024 року у справі № 903/135/23(903/148/23)).

Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду у пункті 5.44 постанови від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

При застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16, від 07.07.2020 у справі № 914/1002/19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), відшкодовуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, процесуальним законодавством передбачені такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33- 34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою (такий правовий висновок викладено в пункті 6.5 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що умовами укладеного між позивачем та адвокатом договору про надання правової допомоги від 20.12.2023 передбачено фіксований розмір послуг адвоката у сумі 20000,00 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач не погодився із зазначеним позивачем розміром судових витрат на оплату послуг адвоката, посилався на його неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У запереченні на відповідь позивача щодо судових витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем, відповідач послався на те, що позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу значно завищена; в позовній заяві про стягнення житлово-комунальних послуг (нескладна категорія справи) адвокат більшість написаного виклала про правничу допомогу ніж про обґрунтування позовної заяви; за змістом відповіді на відзив адвокат позивача з 6 аркушів наводить обґрунтування витрат про правничу допомогу, а суть позовних вимог обґрунтовує пів аркуша паперу з 5 абзаців, значене, на думку відповідача, в черговий раз говорить про те, що перелік послуг наданих адвокатом Соколик І.В. позивачу не відповідає ціні за ці послуги. Таким чином, як зазначив відповідач, визначені позивачем витрати у сумі 20 000, 00 грн є неспівмірними із ціною позову 40 555,06 грн, складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг. Також посилався на практику Верховного суду та Європейського суду. Просив суд зменшити розмір судових витрат на правничу допомогу.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення адвокатських витрат, зазначив, що відповідач не навів доказів неспівмірності заявленої до стягнення суми адвокатських витрат, а вказав лише на загально сформульовані твердження про неспівмірність витрат без належного обґрунтування.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з наведеним висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Наприклад, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

Колегія суддів зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Місцевий господарський суд не надав оцінки доводам відповідача щодо неспівмірності судових витрат з ціною позову, а також наданим адвокатом позивача документам у справі, які зводяться фактично до виготовлення позовної заяви та відповіді на відзив.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що спір у цій справі для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, не характеризується наявністю виключної правової проблеми або значним суспільним інтересом. Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України. Спірні правовідносини не передбачають великої кількості законів та підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, а матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких би адвокат витратив значний час. Крім того судом першої інстанції розгляд справи було здійснено у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Також місцевий господарський суд не урахував, що розмір відшкодування судових витрат не повинен бути неспівмірним, тобто явно завищеним, порівняно із ціною позову.

У даній справі розмір позовних вимог складає 40 555,06 грн, а розмір адвокатських витрат складає 20 000,00 грн, тобто 50% від суми заявлених позовних вимог, що не може вважатися розумною та співмірною сумою до ціни позову.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про те, що наявні підстави для зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю з сумою позову, та обсягом виконаних представником робіт, що, в свою чергу, зумовлює часткове задоволення заяви позивача та, відповідно, стягнення з відповідача на користь позивача вказаних витрат у розмірі 4 000 грн, що є співмірним з сумою позову та обсягом робіт виконаних представником позивача.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає зміні.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню частково, тому рішення Господарського суду Харківської області від 07.03.2024 у справі №922/5439/23 в частині стягнення з Харківського квартирно-експлуатаційного управління на користь Товариства з обмеженою відповідальністю компанія "БОТіК" судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн слід змінити, стягнувши з відповідача 4000,00 грн на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.2 ч.1 статті 275, п.4 ч.1 статті 277, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського квартирно-експлуатаційного управління задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 07.03.2024 у справі №922/5439/23 в частині стягнення з Харківського квартирно-експлуатаційного управління на користь Товариства з обмеженою відповідальністю компанія "БОТіК" судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн змінити, виклавши резолютивну частину рішення в цій частині в наступній редакції.

Стягнути з Харківського квартирно-експлуатаційного управління (, адреса: 61024, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 61) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія "БОТіК" (, адреса: 64650, Харківська обл., Лозівський р-н, село Веселе (Смирнівська с/рада), вулиця Колгоспна, будинок 4) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктами а)-г) частини 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03.06.2024

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль

Суддя І.В. Тарасова