ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2024 р. м. Рівне Справа № 918/461/24

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Торчинюк В.Г., при секретарі судового засідання Гупалюк О.О., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія"

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Дацького Василя Володимировича

про стягнення заборгованості в сумі 12 324 грн 28 коп.

Сторони не забезпечили явку уповноважених представників.

Описова частина:

03 травня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" звернулося у Господарський суд Рівненської області із позовною заявою до відповідача Фізичної особи-підприємця Дацького Василя Володимировича про стягнення заборгованості в сумі 12 324 грн. 28 коп.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 07 травня 2024 року відкрито провадження у справі № 918/461/24, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 28 травня 2024 року.

В судове засідання 28 травня 2024 року позивач та відповідач не забезпечили явку уповноважених представників, хоча про дату, місце та час судового засідання належним чином повідомлені.

Ухвалу від 07 травня 2024 року направлено на адреси місцезнаходження Фізичної особи-підприємця Дацького Василя Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Із вказаних адрес відповідача повернулися конверти із ухвалами Господарського суду Рівненської області від 07 травня 2024 року за трек номером 422 та за трек номером 258 із зазначенням причин повернення "адресат відсутній за вказаною адресою", "повертається" (а.с. 29-32).

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Факт неотримання адресатом поштової кореспонденції, враховуючи, що суд, з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвали для вчинення відповідних дій за належною адресою та які повернулися до суду у зв`язку з їх неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

При цьому за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (згідно з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18).

Зважаючи на викладене, оскільки судом встановлено, що причиною невручення конверту з ухвалами від 07 травня 2024 року для відповідача є відсутність вказаної особи за адресою місця знаходження, відтак суд дійшов висновку, що в розумінні вимог ГПК України вказана ухвала вважається врученою відповідачу 22 травня 2024 року належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалася обов`язковою, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання з розгляду справи по суті без участі представника відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач також не скористався процесуальним правом на подання відзиву у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 9 ст. 165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Мотивувальна частина:

Типовий договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг передбачений Правилами роздрібного ринку електричної енергії, що затвердженні постановою № 312 від 14.03.2018 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі по тексту - Правила), та є додатком № 6 до цих правил.

Приєднання Фізичної особи- підприємця Дацького Василя Володимировича до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який оприлюднений ТОВ "РОЕК" на офіційному веб-сайті, підтверджується фактичним споживанням та оплатою електричної енергії за період з 01.01.2019 по 31.07.2023 р. та відкриттям особового рахунку 470051519 від 01.01.2019 р.

У відповідності до п. 1.1.,1.2. Договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії споживачам постачальником та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору, згідно із заявою-приєднання яка є додатком 1 до цього договору. Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України Про ринок електричної енергії та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312, та є однаковими для всіх споживачів.

Згідно з п. 2.1. Договору за цим договором Постачальник продає електричну енергію, а Споживач розраховується з Постачальником за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього договору (пункт 5.1 договору).

Пунктом 13.1 Договору передбачено, цей Договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав Споживач, та набуває чинності з дати подання Споживачем заяви-приєднання. Умови цього Договору починають виконуватись з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної Споживачем у заяві приєднанні.

Спосіб визначення ціни за електричну енергію, відповідно до пункту 5.2. договору, зазначається в комерційній пропозиції постачальника.

Ціна на електричну енергію, відповідно до пункту 5.3. договору, визначається постачальником у відповідності до методики (порядку) розрахунку ціни на електричну енергію, затвердженої Регулятором.

Відповідно до пункту 1 комерційної пропозиції № 1.02/2-РОЕК, яка є додатком №3 до договору та оприлюднена на офіційному веб-сайті TOB "РОЕК" www.ez.rv.ua для малих непобутових споживачів, які купують електричну енергію для власного споживання, що не є побутовими споживачами - постачання електричної енергії здійснюється за регульованими цінами (тарифами) на електричну енергію, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до пункту 5.8 Договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Згідно пункту 5.9 Договору розрахунки Споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника. Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється Споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок Постачальника надійшла вся сума коштів. Спецрахунок Постачальника зазначається у платіжних документах Постачальника, у тому числі у разі його зміни.

Відповідно до пункту 5.10 Договору, оплата рахунка Постачальника за цим договором має бути здійснена Споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання Споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої Споживачем.

Пунктом 6.2 Договору, серед іншого, сторони домовились, що Споживач зобов`язується забезпечити своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору. розрахунковий період. По остаточному розрахунку - протягом 5-ти робочих днів від для отримання рахунку-фактури, але не пізніше 20-го числа місяця наступного за розрахунковим.

Умовами комерційної пропозиції № 1.02/2-РОЕК, зокрема, п.3,4 визначено здійснення Споживачем попередньої оплати рахунків за 3 робочих дні до початку розрахункового період у розмірі повної вартості заявленого обсягу споживання електричної енергії на відповідний розрахунковий період. По остаточному розрахунку - протягом 5-ти робочих днів від для отримання рахунку-фактури, але не пізніше 20-го числа місяця наступного за розрахунковим.

Матеріалами справи стверджено, на виконання вищевказаних умов договору, для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію по особовому рахунку № 470051519 Постачальник (Позивач), на підставі даних комерційного обліку за об`єктом Відповідача по ЕІС-коду точки, сформував та виставив Споживачу (Відповідачу), платіжні документи у паперовій формі, зокрема, за серпень-жовтень 2023 року.

Вищезазначені обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема рахунком по оплаті за спожиту електричну енергію з актами прийняття-передавання товарної продукції за серпень-жовтень 2023 року:

- рахунок-фактура № 470051518/8/1 за серпень 2023 р., з Актом № 470051519/8/1 від 31.08.2023 р.

- рахунок-фактура 470051519/9/1 за вересень 2023р. з Актом прийняття-передачі № А-470051519/1 від 30.09.2023 р.

- рахунок №470051519/10/1 за жовтень 2023 р. з Актом прийняття-передачі № А 470051519/10/1 від 31.10.2023 р.

- інформаційним листом оператора систем розподілу - ПрАТ «Рівнеобленерго» від 28.12.2023 р. за№ 49-06/9099.

Із урахуванням наведених вище умов договору, а також доказів наданих позивачем вбачається, що відповідач свої зобов`язання, щодо оплати за спожиту електричну енергію в повному обсязі не виконав, внаслідок чого за період з серпня по жовтень 2023 року за Фізичною особою-підприємцем Дацьким Василем Володимировичем виникла заборгованість по оплаті за спожиту електричну енергію, в розмірі 10 232 грн 91 коп.

Також, розглядаючи спірні правовідносини, судом враховані наступні норми законодавства.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з приписами статей 525, 526, 629 ЦК України та статті 193 ГК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Згідно з частиною 1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до положень статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За приписами статті 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Частинами 6, 7 статті 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпеку експлуатації енергетичного та іншого обладнання.

З урахуванням наведених норм права, обставин справи, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу за спожиту електричну енергію в розмірі 10 232 грн 91 коп. оскільки такі вимоги підтверджені матеріалами справи, зокрема описаними вище доказами.

Крім того, через неналежне виконання умов договору позивач нарахував відповідачу штрафні санкції у вигляді пені в розмірі 1 657 грн 47 коп., а також фінансові санкції передбачені законодавством України, зокрема статтею 625 ЦК України, а саме 3% річних у сумі - 159 грн 32 коп., та індекс інфляції у сумі - 274 грн 58 коп.

Щодо зазначених нарахувань, суд зазначає наступне.

Як вказувалося вище, в договорі та додатках до договору, сторони погодили, що остаточний розрахунок за фактично спожиту електричну енергію здійснюється Споживачем не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим (п. 3.4 комерційної пропозиції).

Як встановлено судом, відповідач не здійснив оплату вказаних вище сум у строки, які вказані у наданих для нього рахунках-фактурах, чим порушив умови договору.

У разі порушення споживачем, відповідно до пункту 5.11, п. 9.2 Договору, п. 6 комерційної пропозиції Універсальна, строків оплати постачальник має право вимагати сплату пені, яка нараховується за кожен день прострочення та за весь період заборгованості її виникнення, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом здійснено перевірку нарахування пені, враховуючи п. 5.11. п.9.2 Договору, п. 6 комерційної пропозиції, відповідно до якої пеня нараховується за весь період виникнення заборгованості, а також 3 відсотка річних та інфляційні нарахування та встановлено наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст.343 Господарського кодексу України встановлено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 Цивільного кодексу України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати). Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21.06.2017 у справі № 910/2031/16, від 10.04.2018 у справі № 916/804/17 та від 10.09.2020 року в справі № 916/1777/19.

При цьому об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.08.2021 у справі № 910/13575/20, уточнюючи правову позицію Верховного Суду щодо застосування ч. 6 ст. 232 ГК України, зазначає, що у кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій, та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців.

Суд констатує, положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Щодо вказання в п.6 комерційної пропозиції "сплачує пеню за кожен день прострочення платежу", не встановлено зміни вказаного в ст. 232 ГК України граничного періоду нарахування пені.

Судом перевірено розрахунок пені долучений позивачем до матеріалів справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, та встановлено, що позивачем здійснено розрахунок пені з порушенням приписів ч. 6 ст. 232 ГК України щодо кінцевої дати періоду нарахування за період з 21.09.2022 по 19.04.2022 на суму 4 180 грн 20 коп.

Власного контррозрахунку пені відповідачем до суду не надано.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені з урахуванням приписів ч. 6 ст. 232 ГК України щодо кінцевої дати періоду, протягом якого у позивача наявне право на її нарахування, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення даної вимоги на загальну суму 679 грн 64 коп., в решті розрахунок вірний.

Отже, згідно власного розрахунку суду пеня за усі періоди складає 1561 грн 58 коп., а відтак до задоволення штрафної санкції у вигляді пені підлягає 1 561 грн 58 коп. В решті заявленої пені в розмірі 96 грн 05 коп. суд відмовляє.

Щодо нарахованих позивачем 3% річних у сумі - 159 грн 32 коп., та індекс інфляції у сумі - 274 грн 58 коп., судом встановлено правомірне та арифметично вірне нарахування вказаних сум.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця Дацького Василя Володимировича заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 10 232 грн 91 коп., пені в сумі 1 561 грн 42 коп., 3 % річних в сумі 159 грн 32 коп., інфляційних втрат в сумі 274 грн 58 коп. є обґрунтованими та такими які підлягають до стягнення на користь ТОВ "РОЕК".

У задоволенні позовних вимог про стягнення 96 грн. 05 коп. пені суд відмовляє.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Дацького Василя Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПЛ НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (33013, м. Рівне, вул. Князя Володимира, 71 - Б, ) заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі - 10 232 (десять тисяч двісті тридцять дві) грн 91 коп., пені в сумі 1 561 (одна тисяча п`ятсот шістдесят одну) грн 42 коп., 3 % річні в сумі - 159 (сто п`ятдесят дев`ять) грн 32 коп., інфляційних втрат в сумі - 274 (двісті сімдесят чотири) грн 58 коп. та судового збору в сумі - 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.

3. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені в розмірі 96 грн 05 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 30 травня 2024 року.

Суддя Вадим Торчинюк