ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2024 р. м. Рівне Справа № 918/181/24

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., при секретарі судового засідання Мельник В.Я., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Керівника Рівненської окружної прокуратури (33001, м. Рівне, вул. Гарна, 29, ) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Поліського округу (10014, м. Житомир, вул. Леха Качинського, 12А, код ЄДРПОУ 42163803)

до відповідача 1: Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області (35331, Рівненська обл., Рівненський район, с. Городок, вул. Шевченка, 4, );

відповідача 2: Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (33013, м. Рівне, вул. Симона Петлюри, 37, код ЄДРПОУ 39768252)

про визнання недійсними наказів та скасування державної реєстрації

В судовому засіданні приймали участь:

від позивача: Комісаров І.Д.;

від відповідачів: Городоцької сільської ради - не з`явився.; від ГУ Держгеокадастру у Рівненській області - Накопалов Є.О.;

від прокуратури: Манжаюк Д.Л..

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 14 по 28 травня 2024 року.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Поліського округу звернувся в Господарський суд Рівненської області з позовом до Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, в якому просить:

- визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області від 30.08.2019 № 2083 в частині інвентаризації земельної ділянки з кадастровим номером :05:024:0151, площею 8,2595 га;

- визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області від 14.12.2020 № 17-41-ОТГ в частині передачі земельної ділянки з кадастровим номером :05:024:0151, площею 8,2595га у комунальну власність Городоцької територіальної громади;

- скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :05:024:0151, площею 8,2595 га, яка розташована на території Городоцької сільської ради;

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :05:024:0151, площею 8,2595 га, яка розташована на території Городоцької сільської ради.

Даний позов обгрунтовує наступним. На території Городоцької сільської ради знаходиться об`єкт природо-заповідного фонду - ботанічна пам`ятка місцевого значення «Острів», яка створена згідно рішення Рівненської обласної ради від 28.02.1995 №33.

Відповідно до розпорядження голови Рівненської обласної державної адміністрації від 30.12.2010 затверджено проект землеустрою з організації та встановлення меж території ботанічної пам`ятки місцевого значення «Острів» площею 15 га, на території Городоцької сільської ради Рівненського району. Також, визначено, що на території ботанічної пам`ятки природи місцевого значення забороняється будь-яка діяльність, що загрожує збереженню або призводить до деградації та зміни її первісного стану.

Керівник прокуратури зазначає, що Головним управлінням Держгеокадастру в Рівненській області під час інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності проведено державну реєстрацію частини зазначеної земельної ділянки природо-заповідного фонду та присвоєно кадастровий номер :05:024:0151.

В подальшому, відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області від 14.12.2020 № 17-41-ОТГ у комунальну власність Городоцької територіальної громади передано земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 515,5175 га.

Згідно Акту приймання-передачі від 14.12.2020 № 14-41-ОТГ передано в комунальну власність, у тому числі, і земельну ділянку з кадастровим номером :05:024:0151 площею 8,2595 га, як земельну ділянку сільськогосподарського призначення.

Рішенням Городоцької сільської ради Рівненського району від 22.01.2021 № 87 зазначену земельну ділянку, площею 8,2595 га, прийнято у комунальну власність.

На підставі вказаного рішення, 09.02.2021 здійснено державну реєстрацію права комунальної власності на спірну землю та обліковано останню як землі запасу сільськогосподарського призначення.

Керівник прокуратури зазначає, що землі природно-заповідного фонду фактично передані з державної власності у комунальну власність, як землі сільськогосподарського призначення.

Також Керівник прокуратури зазначає, що віднесення спірної земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення відбулося в ході інвентаризації земель на території Городоцької сільської ради, яка затверджена наказом ГУ Держгеокадастру у Рівненській області № 2083 від 30.08.2019.

В додатку до Наказу № 2083 від 30.08.2019 «Перелік земельних ділянок визначених технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області» під п. 58 вказано земельну ділянку площею 8,2595 га, кадастровим номером :05:024:0151.

Керівник прокуратури вважає, що Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області неправомірно віднесено (інвентаризовано) до земель сільськогосподарського призначення спірну земельну ділянку природно-заповідного фонду та в подальшому передано до комунальної власності згідно наказу від 14.12.2020 № 17-41-ОТГ.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 21.02.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Розгляд справи у підготовчому засіданні призначено на "12" березня 2024 року.

27.02.2024 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду Відповідачем ГУ Держгеокадастру у Рівненській області подано відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує, при цьому зазначає, що керівником прокуратури не доведено дотримання ним порядку, передбаченого ст.23 Закону України "Про прокуратуру". Крім того, відповідач ГУ Держгеокадастру у Рівненській області вважає, що передача земельної ділянки з кадастровим номером :05:024:0151 у комунальну власність, ніяким чином не змінює її категорію та не скасовує встановлені щодо цієї земельної ділянки обмеження, а змінює лише розпорядника земельної ділянки, яка відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення. Вказана земельна ділянка передана в комунальну власність не лише на підставі наказу Головного управління від 14.12.2020 №17-41-ОТГ, а й з 27 травня 2021 року в силу Земельного кодексу України саме Городоцька сільська рада є власником цієї ділянки.

06.03.2024 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду керівником прокуратури подано відповідь на відзив ГУ Держгеокадастру у Рівненській області, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

07.03.2024 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду представником відповідача Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області подано відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує, при цьому зазначає, що оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :05:024:0151 площею 8,2595 га відноситься до земель комунальної власності, рішень щодо її передачі або зміни її цільового призначення сільською радою не приймалось, сільська рада взяла на себе охоронні зобов`язання та яких дотримується, а тому остання діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та законами України, чинними на час прийняття рішення Городоцької сільської ради від 22.01.2021 року №87.

13.03.2024 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду керівником прокуратури подано відповідь на відзив Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Ухвалою суду від 26.03.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Під час розгляду справ по суті представники прокуратури та позивача позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві. Натомість відповідачі проти позовних вимог заперечили, з підстав, наведених у відзивах на позов.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд встановив наступне.

Рішенням Рівненської обласної Ради народних депутатів від 28.02.1995 № 33 "Про розширення та впорядкування мережі природно заповідного фонду області" вирішено, зокрема, створити на території Городоцької сільради ботанічну пам`ятку місцевого значення Острів.

Згідно з розпорядженням голови Рівненської обласної державної адміністрації від 30.12.2010 № 631 затверджено проєкт землеустрою з організації та встановлення межі території ботанічної пам`ятки природи місцевого значення "Острів" площею 15 га на території Городоцької сільради зі складом угідь та землекористувачів згідно з додатком. На території ботанічної пам`ятки природи місцевого значення "Острів" відповідно до статті 28 Закону України "Про природно заповідний фонд України" забороняється будь-яка діяльність, що загрожує збереженню або призводить до деградації та зміни її первісного стану.

За змістом пунктів 1.2.-1.4. Положення про ботанічну пам`ятку природи місцевого значення "Острів" пам`ятка входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якої встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Пам`ятка природи загальною площею 15 га розташована на території Рівненського району Рівненської області. Територія пам`ятки разом з усіма об`єктами природи, що на ній знаходяться, перебуває у землекористуванні Городоцької сільради.

На підставі охоронного зобов`язання від 06.08.2012, виданого Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Рівненській області (зареєстрованого за № 43ППМЗ), передано під охорону Городоцькій сільраді заповідний об`єкт ботанічну пам`ятку природи місцевого значення "Острів" площею 15 га з метою збереження заболоченої ділянки з наявністю рідкісних видів рослин, що розташований в с. Городок Рівненського району і входить до складу природно заповідного фонду України, який охороняється як національне надбання і є складовою частиною світової системи природних територій і об`єктів, що перебувають під особливою охороною.

Судом також встановлено такі обставини:

- наказом ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 30.08.2019 № 2083 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності (поза межами населених пунктів) на території Городоцької сільради, згідно з додатком до якого підтверджено формування земельної ділянки, кадастровий номер :05:024:0151, площею 8,2595 га, до складу якої увійшла частина ділянки природо-заповідного фонду ботанічної пам`ятки природи місцевого значення "Острів";

- відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 14.12.2020 № 17-41 ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" вирішено передати у комунальну власність Городоцькій територіальній громаді в особі Городоцької сільради земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 515,5175 га, які розташовані на території Городоцької та колишніх Бронниківської та Обарівської сільських рад Рівненського району Рівненської області, згідно з додатком;

- згідно з актом прийманняпередачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 14.12.2020, на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 14.12.2020 №17-41 ОТГ, ГУ Держгеокадастру у Рівненській області передало із державної власності, а Городоцька територіальна громада в особі Городоцької сільради прийняла у комунальну власність земельні ділянки згідно з додатком, зокрема, земельну ділянку кадастровий номер :05:024:0151, площею 8,2595 га, цільове призначення землі запасу, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки заказник площею 8,2595 га;

- на підставі наказу та акту здійснено державну реєстрацію права комунальної власності Городоцької територіальної громади в особі Городоцької сільради на зазначені у додатку земельні ділянки, зокрема, земельну ділянку, кадастровий номер :05:024:0151, площею 8,2595 га;

- рішенням Городоцької сільради від 22.01.2021 № 87 "Про прийняття земельних ділянок державної власності у комунальну власність" вирішено прийняти у комунальну власність Городоцької сільради земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 589,0281 га, які розташовані за межами населених пунктів Городоцької сільської ради;

- 04.02.2021 прийнято рішення № 40465331 про державну реєстрацію права комунальної власності за Городоцькою сільрадою на земельну ділянку, кадастровий номер :05:024:0151, площею 8,2595 га.

Закон України "Про природно-заповідний фонд України" визначає правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів.

Завданням законодавства України про природно-заповідний фонд України є регулювання суспільних відносин щодо організації, охорони і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, відтворення їх природних комплексів, управління у цій галузі (стаття 1 Закону).

Статтею 3 зазначеного Закону (у редакції, чинній на час прийняття рішення від 28.02.1995 № 33) до природно-заповідного фонду України належать:

природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища;

штучно створені об`єкти - ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва. Заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва залежно від їх екологічної і наукової цінності можуть бути загальнодержавного або місцевого значення. Залежно від походження, інших особливостей природних комплексів та об`єктів, що оголошуються заказниками чи пам`ятками природи, мети і необхідного режиму охорони: заказники поділяються на ландшафтні, лісові, ботанічні, загальнозоологічні, орнітологічні, ентомологічні, іхтіологічні, гідрологічні, загальногеологічні, палеонтологічні та карстово-спелеологічні; пам`ятки природи поділяються на комплексні, ботанічні, зоологічні, гідрологічні та геологічні.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 4 Закон України "Про природно-заповідний фонд України" (у відповідній редакції) території природних заповідників, заповідні зони біосферних заповідників, землі та інші природні ресурси, надані національним природним паркам, є власністю народу України. У разі зміни форм власності на землю, на якій знаходяться заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва, землевласники зобов`язані забезпечувати режим їх охорони і збереження з відповідною перереєстрацією охоронного зобов`язання.

За змістом статті 27 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" (у редакції, чинній на час прийняття рішення Рівненською обласною радою народних депутатів від 28.02.1995 № 33) пам`ятками природи оголошуються окремі унікальні природні утворення, що мають особливе природоохоронне, наукове, естетичне і пізнавальне значення, з метою збереження їх у природному стані. Оголошення пам`яток природи провадиться без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів.

Статтею 39 цього Закону передбачено, що для забезпечення необхідного режиму охорони природних комплексів та об`єктів природних заповідників, запобігання негативному впливу господарської діяльності на прилеглих до них територіях установлюються охоронні зони. В разі необхідності охоронні зони можуть установлюватися на територіях, прилеглих до окремих ділянок національних природних парків, регіональних ландшафтних парків, а також навколо заказників, пам`яток природи, заповідних урочищ, ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків та парків-пам`яток садово-паркового мистецтва. Розміри охоронних зон визначаються відповідно до їх цільового призначення на основі спеціальних обстежень ландшафтів та господарської діяльності на прилеглих територіях.

Статтею 53 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" (у редакції, чинній на час прийняття рішення Рівненською обласною радою народних депутатів від 28.02.1995 № 33) визначено прийняття рішень про створення чи оголошення територій, об`єктів природно-заповідного фонду та їх охоронних зон та передбачено, що рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду приймається обласними, міськими (міст республіканського підпорядкування) Радами народних депутатів (частина 3 вказаної норми). Заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва й інші території та об`єкти природно-заповідного фонду, які створюються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам органами Міністерства охорони навколишнього природного середовища України з оформленням охоронного зобов`язання (частина 5 зазначеної норми).

Згідно з наявним в матеріалах справи охоронним зобов`язанням від 06.08.2012, виданим Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Рівненській області передано землекористувачу Городоцькій сільраді під охорону заповідний об`єкт ботанічну пам`ятку природи місцевого значення "Острів" площею 15 га, створений рішенням Рівненської обласної ради народних депутатів від 28.02.1995 № 33 з метою збереження заболоченої ділянки з наявністю рідкісних видів рослин.

При цьому судом, на підставі матеріалів справи не встановлено та не доводилось прокурором і сторонами про створення пам`ятки із вилученням земельної ділянки.

Як свідчить зміст позовної заяви прокурор, оскаржуючи накази ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 30.08.2019 №2083 в частині інвентаризації земельної ділянки та від 14.12.2020 № 17-41-ОТГ в частині передачі спірної земельної ділянки в комунальну власність, та скасування записів про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за Городоцькою сільрадою та запису у державному земельному кадастрі щодо віднесення земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення, вказував на неправомірну зміну цільового призначення земель шляхом переведення земельної ділянки природо-заповідного фонду в землі сільськогосподарського призначення.

За змістом частин 1, 2 статті 18 Земельного кодексу України (у редакції, яка діяла на час прийняття оскаржуваних актів) до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі (стаття 19 Земельного кодексу України).

Статтею 22 Земельного кодексу України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі під об`єктами виробництва біометану, які є складовими комплексів з виробництва, переробки та зберігання сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

За змістом статті 43 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

З Додатку (Експлікації земельних угідь в межах території ботанічної пам`ятки природи місцевого значення "Острів" на території Городоцької сільської ради Рівненського району) до розпорядження Голови Рівненської обласної державної адміністрації від 30.12.2010 року №631 "Про затвердження проекту землеустрою з організації та встановлення межі території природно-заповідного фонду вбачається, що до земель вказаної пам`ятки входять сільськогосподарські землі площею 11, 2905 га.

В той же час судом встановлено, а сторонами не доводилися обставини щодо створення пам`ятки природи місцевого значення із вилученням земельної ділянки та зміни цільового призначення.

Статтею 20 Земельного кодексу України передбачене встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок для віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення.

Натомість, за змістом частин 1, 2 статті 35 Закону України "Про землеустрій" (у редакції, чинній на час прийняття ГУ Держгеокадастру в Рівненській області наказу від 30.08.2019 №2083 (№17-2083-16-19-СГ) "Про затвердження матеріалів інвентаризації земель") інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. У разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії, віднесення таких земель до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому законом порядку.

Частиною 3 зазначеної норми передбачено, що Порядок проведення інвентаризації земель затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 476 відповідно до частини 3 статті 35 Закону України "Про землеустрій", затверджено Порядок проведення інвентаризації земель (далі Порядок), за змістом пункту 7 якого передбачено, що вихідними даними для проведення інвентаризації земель є: матеріали з Державного фонду документації із землеустрою; відомості з Державного земельного кадастру в паперовій та електронній (цифровій) формі, у тому числі Поземельної книги; книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; електронних документів, що містять відомості про результати робіт із землеустрою; містобудівна документація, затверджена в установленому законодавством порядку; планово-картографічні матеріали, в тому числі ортофотоплани, складені за результатами виконання робіт відповідно до Угоди про позику (Проект "Видача державних актів на право власності на землю у сільській місцевості та розвиток системи кадастру") між Україною та Міжнародним банком реконструкції та розвитку від 17.10.2003, ратифікованої Законом України від 15.06.2004 № 1776-IV; відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; копії документів, які посвідчують речові права на земельну ділянку або підтверджують сплату земельного податку.

Під час проведення інвентаризації земель можуть використовуватися матеріали дистанційного зондування землі, лісовпорядкування, проекти створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду, схеми формування екомережі, програми у сфері формування, збереження та використання екомережі.

Згідно з пунктом 8 Порядку підставою для проведення інвентаризації земель є рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим чи органу місцевого самоврядування щодо виконання відповідних робіт, договори, укладені між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками технічної документації (далі виконавці), судові рішення.

За змістом пунктів 9, 10 Порядку замовниками технічної документації можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим чи органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі. Виконавцями є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

За результатами проведення інвентаризації земель виконавцями розробляється технічна документація відповідно до статті 57 Закону України "Про землеустрій" пункт 26 Порядку).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно з висновком від 23.08.2019 № 232 про погодження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, розробленої Рівненською регіональною філією Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", за результатами розгляду землевпорядної документації Департаментом екології та природних ресурсів Рівненської обласної державної адміністрації погоджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) загальною площею 219,0995 га, розмішених на території Городоцької сільради за умови дотримання вимог статей 60, 111 Земельного кодексу України, статей 21, 23, 241 Закону України "Про природно-заповідний фонд України".

У вказаному висновку зазначено, що частина земельної ділянки площею 8,2595 га входить в межі пам`ятки природи місцевого значення "Острів", утвореного рішення Рівненської обласної ради від 28.02.1995 № 33 (том 1, а. с. 87-89).

У переліку обтяжень прав на земельну ділянку № 58, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути, датованому 27.08.2019, зазначено про наявні обмеження на земельну ділянку площею 8,2595 га заказники (том 1, а. с. 90).

30.08.2019 відповідно до статей 15, 122, 184, 186 Земельного кодексу України, статей 25, 50 Закону України "Про землеустрій", Положення про Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308, за результатами розгляду клопотання Рівненської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" та технічну документацію із землеустрою затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Городоцької сільради в обсягах, згідно з додатком.

З додатку до наказу вбачається, що земельна ділянка, кадастровий номер :05:024:0151 включає в себе рілля, сіножаті, а також 3,1 га чагарникової рослинності природного походження.

Отже, наказом ГУ Держгеокадастру в Рівненській області від 30.08.2019 №2083 (№ 17-2083-16-19-СГ) "Про затвердження матеріалів інвентаризації земель", саме затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення із встановленням відповідних обмежень щодо використання земельної ділянки (заказник площею 8,2595 га).

У той же час, питання щодо встановлення/зміни цільового призначення спірної земельної ділянки відповідно до статті 20 Земельного кодексу України оспорюваними у справі наказами ГУ Держгеокадастру в Рівненській області, не вирішувалося.

З огляду на вищенаведене безпідставним є твердження прокуратури про те, що з прийняттям Рівненською обласною Радою народних депутатів рішення від 28.02.1995 № 33 "Про розширення та впорядкування мережі природно заповідного фонду області" про створення на території Городоцької сільради ботанічної пам`ятки місцевого значення Острів земельна ділянка, на якій розміщена ботанічна пам`ятка, набула статусу землі природно-заповідного фонду.

Крім того суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Законом України від 28.04.2021 № 1423-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин", який набрав чинності 27.05.2021 та був чинним на час звернення прокурора з позовом до суду, розділ Х Перехідні положення Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, яким передбачено, зокрема, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, визначених у цьому пункті. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Так, пунктом 24 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України передбачено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім, зокрема, земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення (підпункт "в" пункту 24).

Отже, з урахуванням зазначеної норми, спірна земельна ділянка, частина якої зайнята ботанічною пам`яткою місцевого значення "Острів", щодо якої Городоцькій сільраді видано охоронне зобов`язання, станом на день подання прокурором позову (29.02.2024) підлягала передачі в комунальну власність.

Вищезазначені висновки, зокрема, викладені в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.10.2023 у справі №918/1133/22, і, на підставі частини четвертої статті 236 ГПК України, підлягають обов`язковому врахуванню при виборі і застосування норм права до спірних правовідносин.

Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимога прокурора в інтересах держави до ГУ Держгеокадастру у Рівненській області та Городоцької сільради про визнання незаконним та скасування наказів ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 30.08.2019 №2083 (№ 17-2083-16-19-СГ), від 14.12.2020 № 17-41-ОТГ в частині передачі спірної земельної ділянки в комунальну власність; скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за Городоцькою сільрадою та скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :05:024:0151 щодо віднесення земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення, з посиланням на те, що оскаржувані акти суперечать природоохоронному законодавству, а земельна ділянка неправомірно передана з державної до комунальної власності.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

У статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 зазначено таке:

"28. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 9 лютого 2022 року у справі № 910/6939/20 (пункт 11.87), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21), від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (пункт 56), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.64), від 14 грудня 2022 року у справі №477/2330/18 (пункт 55)).

29. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/190 (пункти 5.6, 5.9)). Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 82), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 50), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 94), від 20 жовтня 2021 року у справі № 9901/554/19 (пункт 19), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі 908/976/190 (пункт 5.6), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункт 44)). Інакше кажучи, не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює повністю порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати.

30. Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)).

31. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36))".

Суд зазначає, що з урахуванням встановлених обставин в їх сукупності не вбачається порушення норм законодавства при виданні ГУ Держгеокадастру наказу від 30.08.2019 №2083 та при передачі спірної земельної ділянки до комунальної власності на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 14.12.2020 № 17-41 ОТГ. При цьому суд зазначає, що прокурор не обґрунтував яким чином буде захищений чи відновлений інтерес держави внаслідок визнання незаконними та скасування оскаржуваних актів та скасування оскаржуваних записів про реєстрацію.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання недійсними наказів ГУ Держгеокадастру від 30.08.2019 №2083 та від 14.12.2020 № 17-41-ОТГ не підлягають задоволенню як необґрунтовані.

В той же час суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, є похідними від вимог про визнання недійсними наказів відповідача Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області позовні вимоги прокурора про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна та у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :05:024:0151, площею 8,2595 га, яка розташована на території Городоцької сільської ради.

Таким чином, позовні вимоги прокурора не підлягають задоволенню в повному обсязі.

В рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищенаведене, та те, що ні Рівненською окружною прокуратурою, ні Державною екологічною інспекцією Поліського округу належними та допустимими доказами не доведено недійсність наказів ГУ Держгеокадастру від 30.08.2019 №2083 та від 14.12.2020 № 17-41-ОТГ, а відтак і необхідність скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за Городоцькою сільрадою та скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :05:024:0151, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на Рівненську окружну прокуратуру.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову.

2. Судові витрати у справі покласти на Рівненську окружну прокуратуру.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.05.2024 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.