ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

29 травня 2024 року Справа № 918/1000/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В. , суддя Павлюк І.Ю.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

представники учасників справи:

прокурор - Нешкович І.І.;

позивача - не з`явився;

відповідача - Гуз О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» на рішення господарсь-кого суду Рівненської області від 11.03.2024, повний текст якого складено 21.03.2024, у справі № 918/1000/23 (суддя Політика Н.А.)

за позовом Керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі

Гощанської селищної ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна

енергопостачальна компанія»

про визнання недійсними додаткових угод та

стягнення 270 314 грн 62 коп. надмірно сплачених коштів,-

У вересні 2023 року керівник Здолбунівської окружної прокуратури (надалі в тексті Прокурор) в інтересах держави, в особі Гощанської селищної ради звернувся до Господарсь-кого суду Рівненської області з позовною заявою, в якій просив:

- визнати недійсною Додаткову угоду №4 від 07.09.2021 до Договору на постачання електричної енергії споживачу №3062-ВЦ/59 від 17.02.2021, укладеного Гощанською селищ-ною радою (надалі в тексті Селищна рада) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія»(надалі в тексті Товариство);

- визнати недійсною Додаткову угоду №5 від 14.09.2021 до Договору на постачання електричної енергії споживачу №3062-ВЦ/59 від 17.02.2021, укладеного Селищною радою та Товариством;

- визнати недійсною Додаткову угоду №6 від 04.10.2021 до Договору на постачання електричної енергії споживачу №3062-ВЦ/59 від 17.02.2021, укладеного Селищною радою та Товариством;

- визнати недійсною Додаткову угоду №7 від 11.10.2021 до Договору на постачання електричної енергії споживачу №3062-ВЦ/59 від 17.02.2021, укладеного Селищною радою та Товариством;

- визнати недійсною Додаткову угоду №10 від 12.11.2021 до Договору на постачання електричної енергії споживачу №3062-ВЦ/59 від 17.02.2021, укладеного Селищною радою та Товариством;

- визнати недійсною Додаткову угоду №11 від 12.11.2021 до Договору на постачання електричної енергії споживачу №3062-ВЦ/59 від 17.02.2021, укладеного Селищною радою та Товариством;

- визнати недійсною Додаткову угоду №12 від 12.11.2021 до Договору на постачання електричної енергії споживачу №3062-ВЦ/59 від 17.02.2021, укладеного між Селищною радою та Товариством;

- визнати недійсною Додаткову угоду №13 від 12.11.2021 до Договору на постачання електричної енергії споживачу №3062-ВЦ/59 від 17.02.2021, укладеного між Селищною радою та Товариством;

- визнати недійсною Додаткову угоду №15 від 30.12.2021 до Договору на постачання електричної енергії споживачу №3062-ВЦ/59 від 17.02.2021, укладеного між Селищною радою та Товариством;

- визнати недійсною Додаткову угоду №16 від 31.12.2021 до Договору на постачання електричної енергії споживачу №3062-ВЦ/59 від 17.02.2021, укладеного Селищною радою та Товариством;

- стягнути з Товариства на користь Селищної ради 270 314 грн 62 коп надмірно сплачених коштів.

Крім того, Прокурор просив стягнути з Відповідача на користь Рівненської обласної прокуратури витрати на сплату судового збору в сумі 30 894 грн 72 коп.(т.1, арк.справи 1-18).

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 11.03.2024 у справі №918/ 1000/23 позов Прокурора задоволено повністю. Визнано недійсними десять Додаткових угод, а саме: №4 від 07.09.2021, №5 від 14.09.2021, №6 від 04.10.2021, №7 від 11.10.2021, №10 від 12.11.2021, №11 від 12.11.2021, №12 від 12.11.2021, №13 від 12.11.2021, №15 від 30.12.2021, №16 від 31.12.2021 до Договору на постачання електричної енергії споживачу №3062-ВЦ/59 від 17.02.2021, укладеного Селищною радою та Товариством. Присуджено до стягнення з Товариства на користь Селищної ради 270 314 грн 62 коп. надмірно сплачених коштів та на користь Рівненської обласної прокуратури 30 894 грн 72 коп. витрат зі сплати судового збору.(т.1, арк.справи 252-267).

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що захищаючи інтереси держави, враховуючи бездіяльність Селищної ради Прокурор правомірно заявив позов в її інтересах. Місцевий господарський суд виснував, що збільшення ціни електричної енергії у додаткових угодах по відношенню до погодженої у Договорі ціни здійснено з порушенням приписів ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема п.2 ч.5 ст.41 цього Закону, яким встановлена не лише вимога пропорційного збільшення ціни за одиницю товару по відношенню до збільшення ціни товару на ринку, а й 10-відсоткове обмеження такого збільшення. Поруч з тим, з аналізу додаткових угод судом першої інстанції встановлено, що динаміка зміни ціни за договором у відсотковому значенні становила + 144,69% .

Крім того, місцевий суд дійшов висновку, що сторони не могли не розуміти особливостей функціонування ринку електричної енергії; враховуючи діяльність Відповідача, на момент підписання основного Договору Відповідач знав (не міг не знати) про ціни, які склалися на ринку на електричну енергію, постачання якої він мав намір здійснювати та гарантував її поставку замовнику за цінами відповідно до Договору.

Тому, з огляду на встановлену судом невідповідність додаткових угод №4 від 07.09.2021, №5 від 14.09.2021, №6 від 04.10.2021, №7 від 11.10.2021, №10 від 12.11.2021, №11 від 12.11.2021, №12 від 12.11.2021, №13 від 12.11.2021, №15 від 30.12.2021, №16 від 31.12.2021 вимогам ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі» суд першої інстанції дійшов висновку, що оспорювані десять Додаткових угод з підстав положень ст.203, 215 ЦК України підлягають визнанню недійсними. Також на підставі ст.670 ЦК України суд першої інстанції повважав за належне присудити до стягнення надмірно сплачені кошти за товар, який поставлений не був.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 11.03.2024 в даній справі та ухвалити нове, яким відмовити Прокурору у задоволенні позову в повному обсязі.(т.2, арк. справи 1-8).

На переконання Скаржника, висновки викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що призвело до ухвалення рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Основними доводами апеляційної скарги є наступні:

- уповноваженим органом на здійснення державного фінансового контролю та притягнення до відповідальності винних осіб є Управління Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області;

- Прокурором не надано належних та допустимих доказів, що Селищна рада не здійснює або неналежним чином здійснює свої повноваження;

- в матеріалах справи відсутні докази розрахунку Селищної ради за поставлену електричну енергію бюджетними коштами;

- всі складові ціни, крім ціни на послугу пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу є такими, що не залежать від постачальника та можуть бути змінені в рамках даної комерційної пропозиції з повідомленням споживача про зміни;

- оспорювані Додаткові угоди про збільшення ціни за одиницю товару укладанні сторо-нами у відповідності до вимог ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі» та згідно умов пунктів 5.2, 13.8 Договору. Крім того, ціна за одиницю товару, яка вказана в кожній з додаткових угодах не перевищує 10 відсотків та не призводить до збільшення суми, визначеної в Договорі.

Крім того, Скаржник звертає увагу апеляційного суду на постанову висновки Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, у якій Прокуратура представляла інтереси держави, в тому числі в особі Північного офісу Державної аудиторської служби, тобто уповноваженого державою органу здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель. Тоді як у даній справі Держаудитслужба не була взагалі залучена до участі в даній справі, як до початку судового розгляду, так і під час його розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.04.2024 відкрито провадження у справі №918/1000/23 та призначено до розгляду на 29.05.2024. Зобов`язано ТОВ «РОЕК» в строк протягом 5 днів з дня отримання даної ухвали надати до суду докази надіслання копії апеляційної скарги і доданої до неї документи керівнику Здолбунівської окружної прокуратури.(т.2, арк.справи 18).

26.04.2024 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання, в якому Здолбунівська окружна прокуратура просить рішення господарського суду Рівненської області від 11.03.2024 у справі №918/1000/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «РОЕК» без задоволення.(т.2, арк.справи 20-35).

Також 26.04.2024 засобами електронного зв`язку та повторно поштою від Рівненської обласної прокуратури надійшов відзив, в якому Прокурор також просить рішення господарсь-кого суду Рівненської області від 11.03.2024 у справі №918/1000/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «РОЕК» без задоволення.(т.2, арк.справи 41-49, 52-68).

В судовому засіданні апеляційної інстанції 29.05.2024 Прокурор заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив залишити в силі рішення господарського суду Рівненської області від 11.03.2024. Представник Відповідача надав свої пояснення, просив задоволити його апеляційну скаргу та відмовити у задоволенні позову Прокурора

Позивач не забезпечив явку свого представника у призначене на 29.05.2024 судове засі-дання апеляційної інстанції, проте така неявка не перешкоджає розгляду справи, позаяк присутність представників сторін не визнавалась обов`язковою, а матеріалів справи достатньо для розгляду скарги по суті.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення Прокурора та предста-вника Відповідача, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено судом першої інстанції, за результатами процедури закупівлі UA-2021-01-15-001338-b опубліковано звіт від 02.01.2023 про виконання договору про закупівлю, згідно якого закупівля електричної енергії (ДК 021:2015:09310000-5) в кількості 302 000 кВт/год здійснювалася у ТОВ «РОЕК».(т.1, арк.справи 21-23).

Матеріалами справи стверджено, що 17.02.2021 ТОВ «РОЕК»-постачальник та Гощанська селищна рада-споживач уклали Договір про постачання електричної енергії споживачу №3062-ВЦ/59 (надалі в тексті Договір), який відповідно до п.1.1. встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачаль-ником електричної енергії.

Постачальник, відповідно до п.2.1. Договору, продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору.

Початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є Додатком 1 до Договору. Споживач має право вільно змінювати постачаль-ника відповідно до процедури, визначеної ПРРЕЕ та умов Договору. Постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до Договору.(п.3.1.-3.3. Договору).

За умовами п.5.1. Договору, споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до Договору.

Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії. Ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни. У випадках застосування до споживача диференційованих цін електричної енергії суми, вказані в рахунках, відображають середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих цін. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.(п.5.2.-5.4. Договору).

Цей договір набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання (Додаток №1 до Договору) і договірних величин споживання електричної енергії (Додаток №3 до Договору) та укладається на строк до 31.12.2021 включно, а в частині виконання фінансових зобов`язань (в т.ч. повної оплати заборгованості, включаючи штрафні санкції) договір діє до повного їх виконання.(п.13.1. Договору).

Покликаючись на положення ч.6 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі» сторони домовилось, що дія договору може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної у цьому договорі, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку.(п.13.1. Договору).

Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.(п.13.8. Договору).

Зміна ціни за одиницю електричної енергії допускається за умови надання стороною, яка пропонує зміни, документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні «ОЕС України». Таким документальним підтвердженням можуть бути офіційні дані про ціну, обсяги купівлі-продажу електричної енергії на ринку «на добу на перед» (надалі в тексті РДН) та внутрішньодобовому ринку (надалі в тексті ВДР), інші показники, які склалися у відповідному розрахунковому періоді в торговій зоні «ОЕС України» та оприлюднені офіційному вебсайті ДП «Оператор Ринку» згідно з частиною шостою статті 67 Закону України «Про ринок електричної енергії». У якості документального підтвердження даних, сторонами визнаються, зокрема, завірені належним чином копії (роздруківки з вебсайту) оприлюднених результатів роботи РДН/ВДР та про діяльність ДП «Оператор Ринку» за відповідний період, які оприлюднюються ДП «Оператор Ринку» згідно законодавства або інші документи органу, установи чи організації, які мають повноваження здійснювати моніторинг цін на товари, визначати зміни ціни товару на ринку.(т.1, арк.справи 24-28).

Матеріалами справи стверджено, що Додатковою угодою №19 від 08.02.2022 сторони вирішили продовжити дію Договору на строк достатній для проведення процедури закупівлі спрощеної закупівлі на початку 2022 року в обсязі, що не перевищує 20% суми визначеної у Договорі, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку, але не пізніше 15.02.2022.(т.1, арк.справи 66).

Відповідно до Заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу (Додаток 1 до Договору), підписаною споживачем-Гощанською селищною радою 17.02.2021, початок постачання з 17.02.2021.(т.1, арк.справи 29).

З матеріалів справи також вбачається, що між тими самими сторонами підписано «Комерційну пропозицію №«По Факту Тендер» (Додаток 2 до Договору), відповідно до п.1 якої, ціна за електричну енергію (1 кВт/год) становить 1,698 грн без ПДВ, та визначається відповідно до формули: Ц(спож) = Цзак + Цп + Тпередача (грн), де: Цзак закупівельна ціна електричної енергії постачальником для споживача на ринках електричної енергії за розрахунковий період, грн; Цп ціна на послуги пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу, грн; Тпередача тариф на послуги з передачі електричної енергії ПрАТ «НЕК «Укренерго» (затверджується Регулятором та розміщується на сайті постачальника), грн.(т.1, арк.справи 37-39).

Ціна на електроенергію для споживача Ц(спож) та/або її складові включатимуть всі обов`язкові податки (крім ПДВ, що обліковується окремо), збори та платежі, що передбачені правилами ринків електроенергії, законодавством та іншими нормативними документами (зокрема акцизний податок, внески на регулювання, вартість послуг оператора ринку, що надаються на РДН/ВДР тощо). Дане значення ціни не включає тариф на послуги з розподілу електричної енергії. Всі складові ціни, крім Цп, є такими що не залежать від постачальника, та можуть бути змінені в рамках комерційної пропозиції з повідомленням споживача про зміни.

Згідно п.4 вищевказаної «Комерційної пропозиції», по закінченню розрахункового періоду, постачальник здійснює остаточний розрахунок (перерахунок) за фактичним обсягом споживання електричної енергії споживачем та надає споживачу рахунок-фактуру та/або Акт приймання-передачі на оплату за фактично спожиту електричну енергію у розрахунковому періоді до 10-го числа місяця наступного за розрахунковим. Споживач здійснює оплату протягом__ робочих днів від дня отримання рахунку та/або Акту приймання-передачі грошовими коштами на поточний рахунок ТОВ «РОЕК» із спеціальним режимом використання, але не пізніше ніж до 15 числа місяця, що слідує за розрахунковим. У випадку припинення (або розірвання) договору, у т.ч. дострокового, споживач зобов`язаний оплатити постачальнику остаточний рахунок та/або Акт приймання-передачі за спожиту електричну енергію, з урахуванням п.1. Комерційної пропозиції. Споживач здійснює оплату протягом 5 робочих днів від дня отримання даного рахунку та/або Акту приймання-передачі.

Договір набирає чинності з дня моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання (Додаток №1 до Договору) і договірних величин споживання електричної енергії (Додаток №3 до Договору), і укладається на строк до 31 грудня 2021 року, а в частині виконання фінансових зобов`язань (в т.ч. повної оплати заборгованості, включаючи штрафні санкції) Договір діє до повного його виконання. Відповідно до ч.6 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі», Договір може бути продовжено на строк, достатній для проведення процедури закупівлі електричної енергії на наступний рік в обсязі, що не перевищує 20% суми визначеної у цьому договорі (абз.1 та абз.2 п.9 «Комерційної пропозиції»).(т.1, арк.справи 37-39).

Матеріалами справи стверджено, що згідно п.2.-4. Додатку 3 до Договору від 17.02.2021 «Договірні величини споживання електричної енергії» ціна Договору становить 780 827,09 грн, в тому числі ПДВ (20%) 130 137,85 грн. Зобов`язання за Договором беруться в межах кошторисних призначень. Сторони усвідомлюють, що зазначена в п.1 даного додатку вартість заявлених споживачем договірних величин споживання електричної енергії на 2021 рік визначена виходячи з тарифів (ціни за одиницю товару) на момент укладання даного договору, а тому не є остаточною, при цьому, у разі зміни ціни за одиницю товару, істотні умови даного договору можуть змінюватися у випадках передбачених ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі».(т.1, арк.справи 40).

З матеріалів справи вбачається, що 07.09.2021 сторони уклали Додаткову угоду №4 до Договору, в п.1.-3. якої зазначили, що керуючись умовами Договору та п.2 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 №922-VIII, а саме: зміни ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню такої ціни на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі та не залежить від волевиявлення постачальника, беручи до уваги зміст звітів про результати роботи РДН/ВДР та діяльності ДП «Оператор Ринку», документальним підтвердженням якого є «Порівняльний аналіз роботи ринку «на добу наперед» та внутрішньо-добового ринку», що є офіційними даними про ціну на електричну енергію, обсягів купівлі-продажу електричної енергії на ринку «на добу на перед» (РДН) та внутрішньодобовому ринку (ВДР), сторони домовилися внести зміни до Договору в частині зміни ціни за одиницю товару в бік збільшення (не більше 10%), зокрема:

1. Ціна за (одиницю товару) кВт/год спожиту електричну енергію становить 1,99255 грн за 1 кВт/год без ПДВ та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 1 липня 2021 року.

2. Сторони домовились, з огляду на збільшення ціни за одиницю товару, орієнтовна кількість закупівлі (об`єми закупівлі) електричної енергії коригується даною додатковою угодою, враховуючи збільшену ціну на електричну енергію і наводиться новій редакції Додатку 3 до Договору (Додаток 1 до даної додаткової угоди). При цьому загальна вартість закупівлі залишається незмінною.

3. Дана Додаткова угода набирає чинності з моменту підписання її сторонами та відповідно до ч.3 ст.631 ЦКУ розповсюджує свою дію на відносини між сторонами з 01.07.2021.

Згідно п.2.-4. Додатку 1 до Додаткової угоди №4 від 07.09.2021 «Договірні величини спо-живання електричної енергії», ціна цього договору становить 780 827,09 грн, в тому числі ПДВ 130 137,85 грн. Ціну Договору вказано з врахуванням кошторисних призначень. Сторони усвідомлюють, що зазначена в п.2 даного додатку вартість заявлених споживачем договірних величин споживання електричної енергії на 2021 рік, визначена виходячи з вартості тарифів (ціни за одиницю товару) на момент укладання Договору, а тому не є остаточною, при цьому, у разі зміни ціни за одиницю товару, істотні умови Договору можуть змінюватися у випадках передбачених ч. 5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі».(т.1, арк.справи 41-42).

Матеріалами справи стверджено, що в подальшому між тими сторонами було укладено ще ряд Додаткових угод, якими збільшено ціну за електричну енергію, в тому числі:

- додатковою угодою №5 від 14.09.2021, на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку, визначено, що ціна за 1 кВт/год спожитої електричної енергії становить 2,16224 грн без ПДВ та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01 серпня 2021 року.(т.1, арк.справи 43-44);

- додатковою угодою №6 від 04.10.2021, на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку, визначено, що ціна за 1 кВт/год спожитої електричної енергії становить 2,34889 грн без ПДВ та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01 серпня 2021 року.(т.1, арк.справи 45-46);

- додатковою угодою №7 від 11.10.2021, на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку, визначено, що ціна за 1 кВт/год спожитої електричної енергії становить 2,55418 грн без ПДВ та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.08.2021.(т.1, арк.справи 47-48);

- додатковою угодою №10 від 12.11.2021, на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку, визначено, що ціна за 1 кВт/год спожитої електричної енергії становить 2,757370 грн без ПДВ та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.09.2021.(т.1, арк.справи 49-50);

- додатковою угодою №11 від 12.11.2021, на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку, визначено, що ціна за 1 кВт/год спожитої електричної енергії становить 2,94336 грн без ПДВ та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 14.09.2021.(т.1, арк.справи 51-52);

- додатковою угодою №12 від 12.11.2021, на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку, визначено, що ціна за 1 кВт/год спожитої електричної енергії становить 3,17890 грн без ПДВ та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 15.09.2021.(т.1, арк.справи 53-54);

- додатковою угодою №13 від 12.11.2021, на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку, визначено, що ціна за 1 кВт/год спожитої електричної енергії становить 3,46710 грн без ПДВ та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.10.2021.(т.1, арк.справи 55-56);

- додатковою угодою №15 від 30.12.2021, на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку, визначено, що ціна за 1 кВт/год спожитої електричної енергії становить 3, 77140 грн без ПДВ та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.12.2021.(т.1, арк.справи 62-63);

- додатковою угодою №6 від 31.12.2021, на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку, визначено, що ціна за 1 кВт/год спожитої електричної енергії становить 4,13277 грн без ПДВ та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 05.11.2021.(т.1, арк.справи 64-65).

Таким чином, матеріали справи свідчать, що внаслідок укладення сторонами оспорюваних Додаткових угод ціну за 1 кВт/год без ПДВ збільшено з 1,698 грн до 4,13277 грн, що складає 144,69% від первинної ціни.

З матеріалів справи вбачається, що згідно актів приймання-передачі електричної енергії та актів прийняття-передавання товарної продукції відповідач поставив Селищній раді електричну енергію загальним обсягом 328 931,254 кВт/год, на загальну суму 936 992,49 грн з ПДВ, а саме:

- Акт приймання-передачі електричної енергії за лютий 2021 року №А-, обсяг - 60 335 кВт/год, на суму 122 962,44 грн з ПДВ;

- Акт приймання-передачі електричної енергії за березень 2021 року №А-, обсяг - 48 608 кВт/год, на суму 107 225,57 грн з ПДВ;

- Акт приймання-передачі електричної енергії за квітень 2021 року №А-, обсяг - 46 379 кВт/год, на суму 102 239,14 грн з ПДВ;

- Акт приймання-передачі електричної енергії за травень 2021 року №А-, обсяг - 19 694 кВт/год, на суму 43 441,55 грн з ПДВ;

- Акт приймання-передачі електричної енергії за червень 2021 року №А-, обсяг - 22 864 кВт/год, на суму 50 431,64 грн з ПДВ;

- Акт приймання-передачі електричної енергії за липень 2021 року №А-, обсяг - 21 003 кВт/год, на суму 46 330,97 грн з ПДВ;

- Акт приймання-передачі електричної енергії за серпень 2021 року №А-, обсяг - 21 722 кВт/год, на суму 66 578, 29 грн з ПДВ;

- Акт прийняття-передавання товарної продукції за вересень 2021 року №480031120/9/1, обсяг - 18 916 кВт/год, на суму 67 830,60 грн з ПДВ;

- Акт прийняття-передавання товарної продукції за жовтень 2021 року №480031120/10/1, обсяг - 23 300 кВт/год, на суму 102 092,98 грн з ПДВ;

- Акт прийняття-передавання товарної продукції за листопад 2021 року №480031120/11/1, обсяг - 14 621 кВт/год, на суму 71 693,90 грн з ПДВ;

- Акт прийняття-передавання товарної продукції за січень 2022 року №480031120/12/1, обсяг - 22 438,233 кВт/год, на суму 111 278,46 грн з ПДВ;

- Акт прийняття-передавання товарної продукції за січень 2022 року №480031120/1/1, обсяг - 9 051,021 кВт/год, на суму 44 886,95 грн з ПДВ.(т.1, арк.справи 103,109, 115, 121, 127, 130, 135, 140, 145, 149, 152, 155).

Відповідно до наявних в матеріалах справи платіжних доручень Гощанською селищної радою перераховано ТОВ «РОЕК» 936 992,49 грн плати за спожиту електричну енергію, зокрема: від 10.03.2021 №1 на суму 7 774,96 грн; від 10.03.2021 №2 на суму 2 400,77 грн; від 10.03.2021 №3 на суму 15 892,31 грн; від 10.03.2021 №5 на суму 62 385,03 грн; від 10.03.2021 №22 на суму 34509,38 грн; від 20.04.2021 №3 на суму 5 181,70 грн; від 20.04.2021 №4 на суму 1 389,72 грн; від 20.04.2021 №5 на суму 22 851,16 грн; від 20.04.2021 №17 на суму 45 495,00 грн; від 20.04.2021 №34 на суму 32 307,99 грн; від 11.05.2021 №29 на суму 53 081,18 грн; від 11.05.2021 №6 на суму 1458,16 грн; від 11.05.2021 №5 на суму 16 228,97 грн; від 11.05.2021 №7 на суму 2 082,39 грн; від 11.05.2021 №40 на суму 29 388,44 грн; від 04.06.2021 №8 на суму 1 416,23 грн; від 04.06.2021 №43 на суму 25 288,78 грн; від 04.06.2021 №7 на суму 7 138,32 грн; від 04.06.2021 №60 на суму 9598,17 грн; від 15.07.2021 №56 на суму 37 955,09 грн; від 09.07.2021 №66 на суму 7 808,83 грн; від 09.07.2021 №10 на суму 4 667,72 грн; від 18.08.2021 №12 на суму 9 097,21 грн; від 10.08.2021 №67 на суму 21 988,61 грн; від 10.08.2021 №12 на суму 6 617,76 грн; від 10.08.2021 №73 на суму 8627,39 грн; від 14.09.2021 №14 на суму 2 093,42 грн; від 14.09.2021 №14 на суму 16 802,41 грн; від 14.09.2021 №76 на суму 7 524,68 грн; від 14.09.2021 №71 на суму 40 157,78 грн; від 18.10.2021 №82 на суму 8 306,36 грн; від 18.10.2021 №16 на суму 3 248,82 грн; від 18.10.2021 №16 на суму 11231,46 грн; від 18.10.2021 №74 на суму 45 043,96 грн; від 15.11.2021 №86 на суму 30 249,56 грн; від 15.11.2021 №77 на суму 58 082,23 грн; від 15.11.2021 №18 на суму 13 761,19 грн; від 29.12.2021 №82 на суму 56 561,81 грн; від 30.12.2021 №93 на суму 15 132,09 грн; від 01.02.2022 №19 на суму 19 527,11 грн; від 01.02.2022 №18 на суму 91 751,35 грн; від 16.02.2022 №40 на суму 7 000,00 грн; від 16.02.2022 №41 на суму 37 886,95 грн.(т.1, арк.справи 104-108, 110-117, 116-120, 122-126, 128-129, 131-134, 136-139, 141-144, 146-148, 150-151, 153-154, 156-157).

Вважаючи, що Додатковими угодами №4 від 07.09.2021, №5 від 14.09.2021, №6 від 04.10. 2021, №7 від 11.10.2021, №10 від 12.11.2021, №11 від 12.11.2021, №12 від 12.11.2021, №13 від 12.11.2021, №15 від 30.12.2021, №16 від 31.12.2021 безпідставно збільшено вартість електричної енергії, внаслідок чого Селищною радою надміру сплачено, а Товариством безпідставно збережено загалом 270 314,62 грн бюджетних коштів Прокурор з метою захисту інтересів держави в особі Селищної ради звернувся з даним позовом до суду.

Як зазначалось вище, рішенням господарського суду Рівненської області від 11.03.2024 позов Прокурора задоволено.(арк.справи 252-267).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Відповідача безпідставна і не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Предметом даного спору є дійсність додаткових угод та підставність отримання на їх підставі грошових коштів.

Переглядаючи оспорюване рішення, колегія суддів виснує, що дослідженню підлягає дотримання Прокурором порядку, передбаченого ст.23 Закону України «Про прокуратуру», установлення наявності або відсутності бездіяльності цього органу після отримання відповідного звернення, що може слугувати достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва Прокурором інтересів держави в особі Гощанської селищної ради.

Відповідно до частини першої, абзацу першого частини третьої та абзацу першого частини четвертої ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представ-ництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Відповідно до частин третьої-п`ятої ст.53 Господарського процесуального кодексу України (надалі в тексті ГПК України) у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Аналіз положень частин третьої-п`ятої ст.53 ГПК України у взаємозв`язку зі змістом частини третьої ст.23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Поняття «нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповно-важеного суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача (аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 04.04.2019 №914/882/17, від 22.10.2019 № 926/979/19).

Отже, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. При цьому, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічна правова позиція викладена у низці постанов Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 05.12.2018 у справі №923/129/17 та від 20.03.2019 у справі №905/1135/18, від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключ-но після підтвердження судом таких підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноважен-нями відповідної сторони процесу (аналогічна правова позиція викладена об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи у постанові від 25.10.2019 у справі №911/1107/18).

У свою чергу, врегульовуючи розбіжності у правових позиціях, Велика Палата Верхов-ного Суду постановою від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 уточнила висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №903/129/18; Касацій-ного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №927/246/18, від 16.04.2019 у справах №910/3486/18 та №925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах №923/560/18 та №913/299/18 відповідно, від 13.05.2019 у справі №915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №0440/6738/18, та вказала, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагу-вати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідклад-ного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Апеляційним судом враховано, що за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в пункті 69 постанови від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, підпункті 8.19 постанови від 06.07.2021 у справі №911/2169/20 та пункті 40 постанови від 18.01.2023 у справі №488/2807/17, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Позивачем у цій справі Прокурор визначив Гощанську селищну раду Рівненської області.

Статтею 143 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності, затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання, затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання, встанов-люють місцеві податки і збори відповідно до закону, утворюють, реорганізовують та ліквідують комунальні підприємства, установи, організації.

Згідно з частиною першою статті 61 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої цієї ж статті самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загально-державними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.

Згідно частини третьої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до підпункту 2 пункту «а» частини першої статті 27 цього ж Закону до відання виконавчих органів міських, селищних та сільських рад належать повноваження щодо забезпечення збалансованого економічного та соціального розвитку відповідної території, ефективного використання природних, трудових і фінансових ресурсів.

З урахуванням викладеного та приймаючи до уваги, що закупівля UA-2021-01-15-001338-b здійснена за рахунок коштів селищного бюджету та саме на Гощанську селищну раду покладається обов`язок контролю за ефективністю використання фінансових ресурсів місцевого бюджету, в тому числі при проведення публічних закупівель, а тому остання в даному випадку є органом, уповноваженим на виконання функцій захисту інтересів держави (місцевого самоврядування) в розумінні Закону України «Про прокуратуру».

Вбачається, що на виконання вимог ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», Здолбунівською окружною прокуратурою було надіслано Селищній раді запит, чи має вона намір вжити заходи щодо поновлення порушених прав та інтересів селищної громади, в тому числі шляхом пред`явлення відповідного позову до суду.

Селищна рада, ознайомившись із опрацьованими відомостями наданими прокуратурою, листом №4434-23 від 15.05.2023 повідомила Здолбунівську окружну прокуратуру, що вживатиме усих необхідних заходів щодо захисту її прав та інтересів у суді.(т.1, арк.справи 158-160, 161).

Однак, встановивши, що позову з метою захисту своїх інтересів Гощанська селищна рада до суду не подала Здолбунівська окружна прокуратура листом №54/1-878Вих-23 від 08.09.2023 повідомила Селищну раду про намір звертатися з позовом до суду для реалізації вимог абз.3 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

Враховуючи вищевикладене, надаючи оцінку наявності підстав представництва Прокурором інтересів держави, суд апеляційної інстанції констатує, що, звертаючись з позовом, у встановленому законом порядку Прокурор обґрунтував порушення інтересів держави, вказав у чому полягає бездіяльність органу, в інтересах якого звертається до суду, щодо захисту законних інтересів держави.

Крім того, апеляційний суд враховує і той факт, що Прокурор звернувся з даним позовом до суду 22.09.2023, при цьому про наявні порушення вимог законодавства повідомив Селищну раду листом від 09.05.2023 та повторно 08.09.2023, а тому Позивач мав достатньо часу і можливостей самостійно звернутися до суду за захистом інтересів держави, однак цим правом не скористався, що свідчить про невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо про можливе порушення інтересів держави, а відтак про його бездіяльність.

Поруч з тим, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19, а також Верховного Суду у постановах від 25.02.2021 у справі №912/9/20, від 19.08.2020 у справі №923/449/18 відповідно до яких, закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду, належним буде звернення в особі хоча б одного з них.

Щодо покликання апелянта на незалучення до розгляду справи Держадитслужби, колегія суддів звертає увагу, що належним суб`єктом владних повноважень для захисту інтересів держави є не будь-який орган, що уповноважений державою здійснювати певні функції контролю у певній сфері, а лише той, який має відповідні повноваження для захисту таких інтересів. Таких висновків в аналогічних справах дійшов Верховний Суд, що знайшло відображення у постановах від 26.02.2019 у справі №905/803/18, від 05.03.2024 у справі №918/323/23, від 14.05.2024 у справі №918/571/23.

Згідно Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №43 від 03.02.2016 Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог, звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Для виконання покладених на неї завдань Держаудитслужба також має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 9 пункту 4, підпункт 20 пункту 6 Положення).

Враховуючи, що ТОВ «РОЕК» не є підконтрольним Держаудитслужбі підприємством, а предмет розглядуваного позову не передбачає стягнення грошових коштів в дохід держави, остання не наділена повноваженнями на звернення до суду з позовом про визнання недійсними оспорюваних додаткових угод та стягнення безпідставно набутих грошових коштів на користь Гощанської селищної ради.

Крім того, всупереч зауважень апелянта, відсутність доказів притягнення до юридичної відповідальності посадових осіб Гощанської селищної ради за протиправну бездіяльність не є перешкодою для звернення Прокурора до суду за захистом порушених інтересів терито-ріальної громади, захист якої не здійснюється безпосередньо Гощанською селищною радою. (Аналогічні висновки наводяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

З огляду на вказане, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо дотримання Прокурором порядку, передбаченого ст.23 Закону України «Про прокуратуру», для звернення до суду з відповідним позовом та наявності законних підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Гощанської селищної ради, оскільки Позивач належним чином не здійснив захисту інтересів територіальної громади в спірних правовідносинах, у зв`язку з чим у Прокурора були обґрунтовані підстави для звернення з даним позовом до суду.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі ст.15, 16 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

До способів захисту цивільних прав та інтересів належить визнання правочину недійсним (ст.16 ЦК України, ст.20 ГК України).

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами процедури закупівлі №UA-2021-01-15-001338-b Селищна рада-споживач та Товариство-постачальник 17.02.2021 уклали Договір про постачання електричної енергії споживачу №3062-ВЦ/59.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним викорис-танням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуа-тацію енергетичного та іншого обладнання.

З позовних вимог вбачається, що Прокурор просить визнати недійсними Додаткові угоди №4 від 07.09.2021, №5 від 14.09.2021, №6 від 04.10.2021, №7 від 11.10.2021, №10 від 12.11.2021, №11 від 12.11.2021, №12 від 12.11.2021, №13 від 12.11.2021, №15 від 30.12.2021, №16 від 31.12. 2021 до Договору №3062-ВЦ/59 від 17.02.2021, який було укладено сторонами за результатами проведення процедури публічних закупівель.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України.

Як передбачено частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і від-повідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб-єктного складу; дефекти волі невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до ч.2, 3 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.(ч.1 ст.216 ЦК України).

Відтак, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, господарському суду належить встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочинів, зокрема: відповідність змісту правочину вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; право-здатність сторін правочину; свободу волевиявлення учасників правочину та відповідність волевиявлення їх внутрішній волі; спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.638 ЦК України та ст.180 ГК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).

Як встановлено судом апеляційної інстанції, у Додатках №2 та №3 до основного договору (Комерційна пропозиція №«По Факт Тендер» та Договірні величини споживання електричної енергії) зазначено, ціна за електричну енергію (1 кВт*год) становить 1,698 грн без ПДВ. Ціна Договору становить 780 827,09 грн, в тому числі ПДВ (20%) 130 137,85 грн.

Однак, після укладення ряду Додаткових угод, ціна на електричну енергію підвищувалася відносно ціни в основному договорі, зокрема:

- згідно додаткової угоди №4 від 07.09.2021, ціна за 1 кВт/год зросла з 1,698 грн без ПДВ до 1,99255 грн без ПДВ, що призвело до збільшення ціни на 17,97 %;

- згідно додаткової угоди №5 від 14.09.2021, ціна за 1 кВт/год зросла з 1,698 грн без ПДВ до 2,16224 грн без ПДВ, що призвело до збільшення ціни на 28,02%;

- згідно додаткової угоди №6 від 04.10.2021, ціна за 1 кВт/год зросла з 1,698 грн без ПДВ до 2,34889 грн без ПДВ, що призвело до збільшення ціни на 39,07%;

- згідно додаткової угоди №7 від 11.10.2021, ціна за 1 кВт/год зросла з 1,698 грн без ПДВ до 2,55418 грн без ПДВ, що призвело до збільшення ціни на 51,22%;

- згідно додаткової угоди №10 від 12.11.2021, ціна за 1 кВт/год зросла з 1,698 грн без ПДВ до 2,757370 грн без ПДВ, , що призвело до збільшення ціни на 63,25%;

- згідно додаткової угоди №11 від 12.11.2021, ціна за 1 кВт/год зросла з 1,698 грн без ПДВ до 2,94336 грн без ПДВ, що призвело до збільшення ціни на 74.27%;

- згідно додаткової угоди №12 від 12.11.2021, ціна за 1 кВт/год зросла з 1,698 грн без ПДВ до 3,17890 грн без ПДВ, що призвело до збільшення ціни на 88,21%;

- згідно додаткової угоди №13 від 12.11.2021, ціна за 1 кВт/год зросла з 1,698 грн без ПДВ до 3,46710 грн без ПДВ, що призвело до збільшення ціни на 105,28%;

- згідно додаткової угоди №15 від 30.12.2021, ціна за 1 кВт/год зросла з 1,698 грн без ПДВ до 3,77140 грн без ПДВ, що призвело до збільшення ціни на 123,29%;

- згідно додаткової угоди №16 від 31.12.2021, ціна за 1 кВт/год зросла з 1,698 грн без ПДВ до 4,13277 грн без ПДВ, що призвело до збільшення ціни на 144,69%.(т.1, арк.справи 37-39).

Як вбачається з оспорюваних додаткових угод, зміни до основного Договору вносилися на підставі п.2 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 №922-VІІ, відповідно до якої зміни ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню такої ціни на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі та не залежить від волевиявлення постачальника, беручи до уваги зміст звітів про результати роботи РДН/ВДР та діяльності ДП «Оператор Ринку», документальним підтвердженням якого є «Порівняльний аналіз роботи ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку», що є офіційними даними про ціну на електричну енергію, обсягів купівлі-продажу електричної енергії на ринку «на добу на перед» (РДН) та внутрішньодобовому ринку (ВДР), Сторони домовилися внести зміни до Договору в частині зміни ціни за одиницю Товару в бік збільшення (не більше 10%).

Поруч з тим, внаслідок укладення сторонами десяти спірних додаткових угод до Договору №3062-ВЦ/59 від 17.02.2021 ціну за 1 кВт/год спожитої електричної енергії збільшено з 1,698 грн без ПДВ до 4,13277 грн без ПДВ, що складає 144,69% від первинної ціни.

Судом апеляційної інстанції враховується, що правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України «Про публічні закупівлі», зокрема ч.4 ст.41 якого встановлено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 652 ЦК України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Колегія суддів приймає до уваги, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що системний аналіз положень ст.651, 652 ЦК України та положень п.2 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі» дає підстави для висновку, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверд-жене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (подібний висновок наведений у постановах від 09.06.2022 у справі №927/636/21 та від 07.12.2022 у справі №927/189/22).

Водночас Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19 висловив правову позицію, що передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони, договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України «Про публічні закупівлі» нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначену у договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на зроблений Великою Палатою Верховного суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 висновок, відповідно до якого ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Натомість можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та призводить до неефективного використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, встановлених Законом України «Про публічні закупівлі» (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 12.09.2019 у справі №915/1868/18).

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» не дозволяють збільшувати ціну товару більш ніж на 10% від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.

Поруч з цим, внесення змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Таким чином, колегія суддів вважає, що Відповідач повинен довести належними доказами наявність підстав для внесення змін до договору в частині збільшення ціни товару та для застосування п.2 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Натомість, Відповідачем до відзиву, як і до апеляційної скарги не додано жодного доказу, який би підтверджував коливання ціни на електричну енергію на ринку.

Апеляційний суд відзначає, що оскільки законодавством у сфері публічних закупівель конкретну особу, наділену повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку не визначено, то виходячи з норм чинного законодавства, до суб`єктів надання такої інформації можна віднести, зокрема, Державну службу статистики України, на яку постановою Кабінету міністрів України від 10.09.2014 №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків», яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; Торгово-промислову палату України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації.

Таким чином, довідки та експертні висновки Торгово-промислової палати України можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку.(аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.07.2023 у справі №916/944/22).

При цьому, колегія суддів враховує, що у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлю-ється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18.03.2021 у справі №924/1240/18).

Поруч з тим, надаючи оцінку експертним висновкам Рівненської торгово-промислової палати, що додані прокурором до позовної заяви, колегія суддів зазначає, що вони не можуть бути належним доказом коливання ціни, оскільки лише констатують рівень загальних ринкових цін у певний період та не доводять їх коливання з моменту укладення договору від 17.02.2021 до моменту укладення додаткових угод 07.09.2021, 14.09.2021, 04.10.2021, 11.10.2021, 12.11.2021, 30.12.2021, 31.12.2021, зокрема щодо ціни на електричну енергію.

Таким чином, Відповідачем не доведено факту коливання ціни на товар на ринку в бік збільшення, що виключає підстави для зміни істотних умов Договору та необхідність збільшення ціни товару додатковими угодами №4,5,6,7,10,11,12,13,15,16, а відтак зумовлює висновок про недотримання постачальником порядку, встановленого Законом України «Про публічні закупівлі».

Крім того, як визначено пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», загальне збільшення ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, одна, оскільки внаслідок укладення Додаткових угод №4,5,6,7,10,11,12,13,15,16 сторони в загальному збільшили ціну на природний газ на 144,69% у порівнянні з ціною згідно умов Договору від 17.02.2021 і це призвело до неефективного розпорядження коштами, здійс-нено на шкоду інтересам громади, всупереч вимог Закону України «Про публічні закупівлі» та засад цивільного законодавства (добросовісного користування правами), на переконання колегії суддів позовні вимоги про визнання недійсними Додаткових угод №4 від 07.09.2021, №5 від 14.09.2021, №6 від 04.10.2021, №7 від 11.10.2021, №10 від 12.11.2021, №11 від 12.11.2021, №12 від 12.11.2021, №13 від 12.11. 2021, №15 від 30.12.2021, №16 від 31.12.2021 до Договору від 17.02.2021 №3062-ВЦ/59 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Поруч з тим, Велика Палата Верховного Суду в п.154 постанови від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц з аналогічним предметом спору, уточнюючи висновок, викладений у пункті 5.29 постанови від 21.09.2022 у справі №908/976/19, зокрема зауважила, що у разі, коли на виконання оспорюваного правочину позивачем сплачено кошти або передано інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не призводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь позивача або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі ч.1 ст.216, ст.387, ч.1, 3 ст.1212 ЦК України).

Матеріалами справи стверджується, що окрім вимоги про визнання недійсними оспорюваних додаткових угод до Договору, Прокурор заявив вимогу про стягнення з Товариства на користь Селищної ради 270 314,62 грн надмірно сплачених коштів за електричну енергію, що відповідає наведеній правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц. Самостійна вимога про повернення заявлених до стягнення з Відповідача коштів з підстав, зазначених у позові, є неможливою.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п.1 ч.3 ст.1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання Договору №3062-ВЦ/59 від 17.02.2021 в редакції додаткових угод Товариством поставлено Селищній раді електричну енергію загальним обсягом 328 931,254 кВт/год за яку сплачено 936 992,49 грн.

Згідно з приписами ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Позаяк оспорювані додаткові угоди №4,5,6,7,10,11,12,13,15,16 визнані судом недійсними та не можуть породжувати правових наслідків правовідносини між Позивачем та Відповідачем стосовно ціни електричної енергії, яка поставляється за договором №3062-ВЦ/59 від 17.02.2021, належало врегульовувати згідно з додатком №2 «Комерційна пропозиція», підписаним сторонами при укладенні Договору, де ціна за 1 кВт/год електричної енергії складає 1,698 грн без ПДВ.

За таких обставин, загальна вартість отриманої Позивачем електричної енергії в кількості 328 931,254 кВт/год повинна становити 666 677,87 грн. Відтак, решта коштів в сумі 270 314,62 грн (936 992,49 666 677,87 = 270 314,62) є такими, що безпідставно одержані Відповідачем, а тому останній зобов`язаний повернути їх Позивачу згідно приписів статей 216, 1212 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що Селищною радою безпідставно сплачено, а ТОВ «РОЕК» отримано 270 314,62 грн, тому заявлені Прокурором до стягнення кошти у вказаному розмірі підлягають стягненню з Відповідача.

Поруч з тим, колегія суддів відхиляє покликання Скаржника на Додаткову угоду №3, якою сторони начебто погодили ціну за електричну енергію в межах 10%, а саме в розмірі 8,19%, що склало 1,837023 грн без ПДВ за 1 кВт/год. Оскільки матеріали справи не містять, а Скаржником не надано Додаткової угоди №3 суд позбавлений можливості дослідити таку угоду на предмет підставності погодження обома сторонами ціни 1,837023 грн без ПДВ.

Таким чином, доводи Відповідача не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарсь-ким судом у відповідності до норм чинного законодавства та спростовуються викладеними вище висновками суду, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини щодо п.1 ст.6 Конвенції, яка зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Це зобов-язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, і питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватись виключно з огляду на обставини справи (див.рішення від 09.12.1994 у справах «Руіз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), п.29, та «Гарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п.26). Ці принципи застосовувалися в низці справ проти України (див., наприклад, рішення від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» (Benderskiy v.Ukraine), заява №22750/02, п.42-47; від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява №63566/00, п.25; від 07.10.2010 у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява №5231/04, п.18, 19).

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктив-ному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визна-ються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 34, 86, 129, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» на рішення господарського суду Рівненської області від 11.03.2024 у справі № 918/1000/23 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

3. Матеріали справи №918/1000/23 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Павлюк І.Ю.