ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2024 р. Справа№ 910/16563/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Козир Т.П.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2024

у справі №910/16563/23 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Мотор-Гарант"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 48 673,49 грн, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Мотор-Гарант" (далі - СК "Мотор-Гарант") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (далі - СГ "ТАС") 48 673,49 грн страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що СГ "ТАС" та СК "Мотор-Гарант" є страховиками винної у ДТП особи, а тому половину розміру страхового відшкодування повинен нести відповідач. Оскільки позивачем здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 93 346,98 грн, останній має право на отримання страхового відшкодування від відповідача у розмірі 48 673,49 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі №910/16563/23 позов задоволено повністю, стягнуто з СГ "ТАС" на користь СК "Мотор-Гарант" 48 673,49 грн страхового відшкодування та 2 684,00 грн судового збору.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач сплатив на користь потерпілої особи страхове відшкодування у розмірі 93 346,98 грн, а на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність винної особи була застрахована також у відповідача, останній зобов`язаний відшкодувати позивачу половину виплаченої суми; річний термін на звернення із заявою про виплату страхового відшкодування пропущено не було.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, СГ "ТАС" звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права у зв`язку з чим рішення є незаконним та необґрунтованим.

В обґрунтування скарги відповідач вказував на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів своєчасного повідомлення відповідача про страховий випадок, своєчасного повідомлення про прийняте рішення про страхове відшкодування та заплановану виплату страхового відшкодування, чим не була забезпечена можливість апелянта приймати участь у розслідуванні страхового випадку, що свідчить про порушення "Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", затвердженого протоколом Президії МТСБУ від 26.02.20 №464/2020 (далі - Порядок);

- СК "Мотор-Гарант" пропустила річний термін на звернення із заявою про страхове відшкодування, що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати);

- розрахована судом сума страхового відшкодування є необґрунтованою, з огляду на те, що витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, тобто забезпечений транспортний засіб вважається фізично знищеним.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2024 апеляційну скаргу СГ "ТАС" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/16563/23, відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги СГ "ТАС" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі №910/16563/23 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

29.02.2024 матеріали справи №910/16563/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

У зв`язку з перебуванням судді Козир Т.П. на лікарняному з 04.03.2024, питання щодо подальшого руху вищевказаної апеляційної скарги вирішується після виходу судді Козир Т.П. з лікарняного.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою СГ "ТАС" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі №910/16563/23; розгляд скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; СК "Мотор-Гарант" встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 29.03.2024.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, СК "Мотор-Гарант" зауважила, що річний строк для подання заяви про страхове відшкодування не було пропущено, а тому позивач правомірно звернувся до СГ "ТАС" із заявою (претензією) про відшкодування шкоди;

- отримавши повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду вх. №718/АК від 09.03.2022, позивач дотримався положень пункту 3.2. статті 3 Порядку, оскільки 14.03.2022 через електронну корпоративну пошту МТСБУ було направлено повідомлення про настання події за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, копії яких містяться у матеріалах справи;

- під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем не вказувалося про порушення позивачем положень пункту 3.2. статті 3 Порядку;

- обґрунтований розмір страхового відшкодування становить 48 673,49 грн та розрахований у відповідності до положень пункту 5.2. Порядку.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 4 статті 269 ГПК України).

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з нижчезазначеного.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено місцевим господарським судом, 25.02.2022 о 05 год. 00 хв на автодорозі Тернопіль-Львів-Рава Руська, в напрямку міста Тернопіль, керуючи автомобілем Nissan Almera д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної швидкості руху, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив зіткнення з автомобілем Opel Vectra д.н.з НОМЕР_2 , що рухався попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вказані обставини встановлені постановою Золочівського районного суду Львівської області від 07.04.2022 у справі №445/351/22.

Вищезазначеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом Nissan Almera д.н.з. НОМЕР_1 (номер кузова НОМЕР_3 ) була застрахована ОСОБА_1 (страхувальник) у CК "Мотор-Гарант" (страховик) згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №205976943, строк дії договору з 00:00 21.09.2021 по 20.09.2022 включно, страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 130000,00 грн, франшиза - 0,00 грн.

09.03.2022 на адресу СК "Мотор-Гарант" від ОСОБА_1 надійшло повідомлення про настання страхового випадку (вх. №718/АК від 09.03.2022).

31.01.2023 у порядку, визначеному Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", до позивача з заявою про страхове відшкодування звернувся власник пошкодженого транспортного засобу Opel Vectra д.н.з НОМЕР_2 (вх. №215/АК від 31.01.2023).

Відповідно до розрахунку суми виплати страхового відшкодування та звіту про оцінку №31/22 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 03.04.2022 розмір страхового відшкодування, яке підлягає виплаті власнику транспортного засобу Opel Vectra д.н.з НОМЕР_2 складає 89 346,98 грн, а враховуючи вартість проведення даного експертного дослідження, що складає 4 000,00 грн, загальний розмір страхового відшкодування становить 93 346,98 грн.

Згідно із страховим актом №155/23-ГПО від 08.03.2023 позивач прийняв рішення про виплату (по договору страхування №205976943 від 20.09.2021, дата події 25.02.2022) страхового відшкодування в розмірі 93 346,98 грн.

10.03.2023 СК "Мотор-Гарант" здійснено виплату ОСОБА_2 в розмірі 93 346,98 грн, що підтверджується платіжним дорученням №5405 від 10.03.2023.

Водночас станом на дату ДТП (25.02.2022), цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом Nissan Almera д.н.з. НОМЕР_1 / НОМЕР_4 (номер кузова НОМЕР_3 ) була застрахована у СГ "ТАС" згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-203300910, строк дії договору з 00:00 26.03.2021 по 25.03.2022 включно, страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн.

Враховуючи положеннями Порядку, СК "Мотор-Гарант" звернулася до СГ "ТАС" із заявою про відшкодування шкоди в порядку суброгації №392 від 15.03.2023, в якій просив протягом 15 днів з дати отримання заяви здійснити відшкодування шкоди в розмірі 48 673,49 грн. Вищезазначена заява зареєстрована у відповідача 22.03.2023 за вх. №1674.

Однак вказана вимога залишена без відповіді та задоволення.

Як зазначено позивачем, після направлення вимоги ТДВ "СК "Мотор-Гарант" неодноразово зверталось до АТ "СГ "ТАС" для отримання відповідей та пояснень стосовно розгляду зазначеної регресної вимоги, однак СГ "ТАС" свого зобов`язання відшкодувати в порядку регресу шкоду, завдану внаслідок ДТП в розмірі 48 673,49 грн не виконало.

Посилаючись на те, що відповідач, як інший страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Порядку, не відшкодував позивачеві половину вартості виплаченого страхового відшкодування, СК "Мотор-Гарант" звернувся з даним позовом до суду про стягнення з СК "ТАС" 48 673,49 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з такого.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 зазначеної статті).

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (пункт 69 частини 1 статті 1 Закону України "Про страхування".

Страхування здійснюється на підставі договору страхування, який укладається відповідно до загальних умов страхового продукту, якщо інше не визначено законодавством України (абзац 3 частини 1 статті 89 вказаного Закону).

За статтею 980 ЦК України предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути, зокрема відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон №1961-IV).

Законом №1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Закону №1961-IV у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як було правильно встановлено місцевим господарським судом, відповідно до постанови Золочівського районного суду Львівської області від 07.04.2022 у справі №445/351/22, 25.02.2022 о 05 год. 00 хв на автодорозі Тернопіль-Львів-Рава Руська, в напрямку міста Тернопіль, керуючи автомобілем Nissan Almera д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної швидкості руху, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив зіткнення з автомобілем Opel Vectra д.н.з НОМЕР_2 , що рухався попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Вищезазначеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також суд першої інстанції правильно встановив, що станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом Nissan Almera д.н.з. НОМЕР_1 / НОМЕР_4 (номер кузова НОМЕР_3 ) була застрахована у двох страховиків - CК "Мотор-Гарант" згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №205976943, строк дії договору з 00:00 21.09.2021 по 20.09.2022 включно, страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 130000,00 грн, франшиза - 0,00 грн, а також у СГ "ТАС" згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-203300910, строк дії договору з 00:00 26.03.2021 по 25.03.2022 включно, страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн.

Таким чином, внаслідок настання страхового випадку - пошкодження ОСОБА_1 транспортного засобу Opel Vectra д.н.з НОМЕР_2 у результаті ДТП, у позивача та відповідача, як страховиків винної у ДТП особи, виник обов`язок по відшкодуванню потерпілій особі витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством

Не погоджуючись із прийнятим рішенням в апеляційній скарзі зазначається, що позивач не дотримався вимог Порядку в частині повідомлення скаржника про настання події, що містить ознаки страхового випадку, позбавивши останнього можливості взяти участь в розслідуванні страхового випадку.

При укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику (стаття 17 Закону №1961-IV).

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV).

Відносини між страховиками-членами МТСБУ з питань забезпечення здійснення страхового відшкодування при наявності декількох внутрішніх договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які були чинними на момент дорожньо-транспортної пригоди, врегульовує Порядок виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затверджений протоколом Президії Моторного (транспортного) страхового бюро України №464/2020 від 26.02.2020.

Отже, чинне законодавство дозволяє страхувальнику укладати декілька договорів страхування щодо одного об`єкта страхування з різними страховиками, при цьому наявність на момент укладення внутрішнього договору страхування в єдиній централізованій базі даних МТСБУ відомостей про інші чинні внутрішні договори страхування, укладені по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, є достатнім доказом виконання страхувальником свого обов`язку повідомити страховика про інші внутрішні договори страхування.

Поряд з тим, обов`язок страховика щодо проведення відповідного розслідування страхового випадку, в тому числі встановлення факту наявності у страхувальника інших чинних договорів страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначено пунктом 34.1 статті 34 Закону №1961-IV.

За змістом пункту 3.1 статті 3 Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик при отриманні інформації про настання події, що містить ознаки страхового випадку за укладеним ним внутрішнім договором страхування, зобов`язаний (незалежно від наявності інших внутрішніх договорів страхування, укладених по відношенню до забезпеченого транспортного засобу, та черговості їх укладення) здійснити визначені Законом заходи для забезпечення своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Згідно з пунктом 3.2 статті 3 Порядку страховик, який отримав інформацію про подію, яка має ознаки страхового випадку за декількома внутрішніми договорами страхування, для забезпечення участі усіх страховиків за такими договорами страхування повинен:

а) невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дати надходження інформації про страховий випадок, повідомити у письмовій формі (як правило, за допомогою електронної корпоративної пошти МТСБУ) інших страховиків, які внесли до єдиної централізованої бази даних МТСБУ відомості про інші внутрішні договори страхування, які є дійсними на дату настання події, що містить ознаки страхового випадку;

б) забезпечити можливість іншим страховикам, які також застрахували той самий об`єкт, приймати участь в розслідуванні страхового випадку (зокрема, у огляді наявних документів та пошкодженого (знищеного) майна);

в) повідомити у письмовій формі (як правило, за допомогою електронної корпоративної пошти МТСБУ) інших страховиків, які внесли до єдиної централізованій базі даних МТСБУ відомості про інші внутрішні договори страхування, які є дійсними на дату настання події, що містить ознаки страхового випадку, про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування не пізніше ніж за три робочі днів до дати її проведення.

Відповідно до пункту 17.3 статті 17 Закону №1961-IV при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

У той же час пунктом 2.1 статті 2 Порядку наявність на момент укладення внутрішнього договору страхування в єдиній централізованій базі даних МТСБУ відомостей про інші чинні внутрішні договори страхування, укладені по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, визнається достатнім доказом виконання страхувальником зобов`язання при укладенні внутрішнього договору страхування повідомити страховика про інші внутрішні договори страхування (обов`язки страхувальника, що передбачені пунктом 3 частини 1 статті 989 ЦК України та пунктом 17.3 статті 17 Закону №1961-IV).

Як було правильно встановлено місцевим господарським судом, 09.03.2022 на адресу СК "Мотор-Гарант" від ОСОБА_1 надійшло повідомлення про настання страхового випадку (вх. №718/АК від 09.03.2022).

Повідомленням про настання події за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14.03.2022 (т. 1, а.с. 10) СК "Мотор-Гарант" проінформувала СГ "ТАС" про настання вищезазначеної ДТП та вказала про можливість долучення до процесу врегулювання події.

Також, повідомленням про настання події за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03.03.2023 №322 (т. 1, а.с. 10 (зворот) СК "Мотор-Гарант" проінформувала СГ "ТАС", що виплата призначена на 08.03.2023 в розмірі 93 346,98 грн.

Крім цього, судом апеляційної інстанції встановлено, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач не заперечував проти задоволення позову з підстави порушення позивачем пункту 3.2 статті 3 Порядку, а вказані аргументи були покладені в основу апеляційної скарги.

У зв`язку з цим колегія суддів зазначає, що сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.10.2023 у справі №499/895/19.

Відповідні висновки відповідають і практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права відповідно до Закону України від 23.02.2006 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". ЄСПЛ у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov vs Ukraine, заява №3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

Отже, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про недотримання позивачем положень пункту 3.2 статті 3 Порядку у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції, СГ "ТАС" вказувало на неправильності визначення розміру страхового відшкодування, з огляду на те, що пошкоджений транспортний засіб вважається фізично знищеним.

Відповідно до частини 2 статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За приписами частини 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України (стаття 29 Закону №1961-IV).

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі - Методика).

Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1- Ез), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах №910/3650/16 і №910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 01.02.2018 у справі №910/22886/16, від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 12.03.2018 у справі №910/5001/17.

Відповідно до пункту 7.38. Методики значення Ез (коефіцієнта фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ, 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД, 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів, 5 років - для мототехніки.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Відповідно до звіту про оцінку автотоварознавчого дослідження №31/22 від 03.04.2022, виконаний оцінювачем Щербатим Андрієм Анатолійовичем, ринкова вартість пошкодженого автомобіля Opel Vectra д.н.з НОМЕР_2 до спірної ДТП становить 120 493,80 грн, коефіцієнт фізичного зносу (Ез) - 0,7, вартість ремонтно-відновлювальних робіт (Ср) - 30 444,00 грн, вартість необхідних для ремонту матеріалів (См) - 22 200,26 грн, вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту (Сс) - 122 342,40 грн (без ПДВ).

Отже, вартість відновлювального ремонту автомобіля Opel Vectra д.н.з НОМЕР_2 складає 89 346,98 грн (30 444,00 грн + 22 200,26 грн + 122 342,40 грн х (1-0,7).

Згідно з приписами статті 30 Закону №1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

З урахування викладеного, автомобіль Opel Vectra д.н.з НОМЕР_2 не вважається фізично знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту не перевищує ринкової вартості автомобіля до ДТП (120 493,80 грн > 89 346,98 грн).

Згідно з пунктом 34.3 статті 34 Закону №1961-IV якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відповідно до рахунку-фактури №31/22 від 03.04.2022 вартість автотоварознавчного дослідження складає 4 000,00 грн.

Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування становить 93 346,98 грн (89346,98 грн+4000,00 грн).

Пунктом 4.1 Порядку передбачено, що відповідальним за прийняття рішення за заявою про страхове відшкодування, визначення розміру та виплати страхового відшкодування є страховик, який отримав зазначену заяву.

Згідно зі страховим актом №155/23-ГПО від 08.03.2023 позивач прийняв рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 93 346,98 грн (по договору страхування №205976943 від 20.09.2021, дата події 25.02.2022).

10.03.2023 СК "Мотор-Гарант" здійснено виплату ОСОБА_2 в розмірі 93 346,98 грн (без ПДВ), що підтверджується платіжним дорученням №5405 від 10.03.2023, копія якого міститься в матеріалах справи.

У відповідності до статті 540 ЦК України, якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Згідно із пунктом 5.1 Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик, який на умовах, визначених цим Порядком, здійснив відшкодування, у разі, якщо визначений ним розмір шкоди не сукупного розміру страхових сум, за відповідну шкоду, за усіма чинними на дату страхового випадку внутрішніми договорами страхування, визнається особою, яка надала послуги з відшкодування збитків, і згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону №1961 має право на отримання страхового відшкодування від інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу внутрішні договори страхування.

Протоколом Президії МТСБУ від 03.06.2021 №500/2021 було затверджено внесення змін до пункту 5.2. Порядку і викладено пункт 5.2. в новій редакції:

"5.2. Розмір страхового відшкодування належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування, від кожного з інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку інші внутрішні договори страхування по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, визначається з огляду на положення статті 540 Цивільного кодексу України (виконання зобов`язання, в якому беруть участь кілька боржників, Визначається у рівній частці) за формулою: Ск = (Св - Сш/Кс) / (Кс-1) - Ф, де

Ск - розмір страхового відшкодування (компенсації) належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування від кожного іншого страховика;

Св - розмір виплаченого заявником страхового відшкодування (93 346,98 грн);

Кс - кількість страховиків, які застрахували один об`єкт, на дату страхового випадку (2);

Сш - розмір шкоди, заподіяної внаслідок страхового випадку (89 346,98 грн);

Ф - розмір франшизи, визначений страховиком до якого заявником подана заява про страхове відшкодування (0).

1.2. Нова редакція пункту 5.2 Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що затверджена згідно з пунктом 1.1 цього протоколу, набирає чинності з 01.07.2021, та застосовується до заяв про страхове відшкодування, які подані страховиком до інших страховиків, не раніше такої дати".

Отже, станом на дату спірної ДТП (25.02.2022) діяли приписи Порядку з урахуванням змін, затверджених протоколом Президії МТСБУ від 03.06.2021 №500/2021.

Як було раніше встановлено, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом Nissan Almera д.н.з. НОМЕР_1 (номер кузова НОМЕР_3 ) була застрахована у двох страховиків - CК "Мотор-Гарант" згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №205976943, строк дії договору з 00:00 21.09.2021 по 20.09.2022 включно, страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн, а також у СГ "ТАС" згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-203300910, строк дії договору з 00:00 26.03.2021 по 25.03.2022 включно, страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн.

За розрахунком колегії суддів розмір страхового відшкодування (компенсації) належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування від кожного іншого страховика (Ск) становить 48 673,49 грн, - (93 346,98 - 89 346,98 грн/2)/(2 - 1) - 0,00 грн.

Як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, скаржник наголошував на пропущенні річного терміну на звернення із заявою про страхове відшкодування, що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

У постанові від 11.12.2019 у справі №465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) Велика Палата Верховного Суду визначила, що зазначений у підпункті 37.1.4 статті 37 Закону №1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає, а тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним, і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Як було правильно встановлено місцевим господарським судом, страховий випадок (ДТП) відбувся 25.02.2022.

31.01.2023 (тобто на 340-й день з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди) ОСОБА_2., якому належить пошкоджений транспортний засіб Opel Vectra д.н.з НОМЕР_2 , звернувся до СК "Мотор-Гарант" із письмовою заявою про виплату страхового відшкодування (вх. №215/АК від 31.01.2023).

Таким чином, у позивача були відсутні підстави для відмови у прийнятті вказаної заяви про виплату страхового відшкодування та здійснення подальшого відшкодування потерпілій особі, оскільки процесуальні строки, визначені вищевказаними нормами законодавства, для подачі заяви про виплату страхового відшкодування не скінчилися (впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди), а відтак дії позивача є правомірними та обґрунтованими.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону №1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

08.03.2023 (тобто на 38 (тридцять восьмий) день з дня отримання заяви про виплату страхового відшкодування) позивачем визнано подію, яка сталася 25.02.2022, страховим випадком, і на підставі Страхового акту №155/23-ГПО від 08.03.2023, Розпорядження №172 від 08.03.2023 здійснено виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 93346,98 гри, що підтверджується платіжним дорученням №5405 від 10.03.2023.

Відповідно до абзацу 5 пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Отже, строк для пред`явлення зворотної (регресної) вимоги до СГ "ТАС" пропорційно збільшується на кількість днів такого прострочення (340 днів).

Однак вже на 5 (п`ятий) день після здійснення виплати страхового відшкодування, СК "Мотор-Гарант" звернулось до "СГ "ТАС" з заявою (претензією) про виплату страхового відшкодування (вих. №392 від 15.03.2023).

У зв`язку з вищезазначеним, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що заява про виплату страхового відшкодування надійшла до позивача 31.01.2023, в межах строків, визначених законодавством, на подання заяви про відшкодування, а відтак, з огляду на положення пункту 36.2 статті 36 та абзацу 5 пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV, СК "Мотор-Гарант" правомірно звернулось до відповідача із заявою (претензією) про відшкодування шкоди.

Крім цього, у своїй скарзі відповідач посилається на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 236 ГПК України).

Подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 №910/17999/16, пункт 38 постанови від 25.04.2018 №925/3/7, пункт 40 постанови від 25.04.2018 №910/24257/16).

У межах справи №910/7449/17 Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок про те, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Колегія суддів зазначає, що у вказаній справі, відповідно до норм статті 993 ЦК України та статті 27 Закону №1961-IV, мав місце перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, - суброгація, як одна з підстав заміни кредитора у зобов`язанні. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону №1961-IV.

Натомість у даній справі спірні правовідносини виникли внаслідок здійснення страхового відшкодування при наявності декількох внутрішніх договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які були чинними на момент дорожньо-транспортної пригоди.

Таки чином, спірні правовідносини та правовідносини у справі №910/7449/17 не є подібними, а висновки сформовані за інших фактичних обставин та правового регулювання.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Разом із тим, саме відповідач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень та які підтверджують факт відсутності його вини у порушенні зобов`язань за договором.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апелянта про неправильне застосування норми матеріального права та про порушення норм процесуального права, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість викладених в оскаржуваному рішенні висновків суду.

При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі №910/16563/23 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга відповідача має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись статтями 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі №910/16563/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі №910/16563/23 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/16563/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені статтями 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

Т.П. Козир