СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року м. Харків Справа № 917/36/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Попков Д.О., суддя Фоміна В.О.,

без виклику представників сторін,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дилерська компанія "Полтава - Автосвіт", м. Полтава, (вх. №879 П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2024 у справі №917/36/24 (суддя Тимощенко О.М., ухвалене в м. Полтава, дата складення повного тексту 21.03.2024)

за позовом: Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс", м. Полтава,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дилерська компанія "Полтава - Автосвіт", м. Полтава,

про стягнення грошових коштів у розмірі 308680,00грн.,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дилерська компанія "Полтава - Автосвіт" про стягнення заборгованості неустойки за договором поставки № УГВС 24/25-22 від 01.02.2022 в розмірі 308680,00грн., з яких: 222230,00грн. - пеня, 86450,00грн. - штраф.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки №УГВС 24/25-22 від 01.02.2022, в частині поставки товару в строки визначені умовами договору, а саме: автомобіля вантажного (пікап 4х4) з ролетом Ford Ranger.

Зокрема, позивач посилався на те, що згідно графіку поставки товару, що є додатком № 3 до договору та його невід`ємною частиною, строк поставки товару становить: 180 календарних днів з дати підписання даного договору, але не пізніше 31.10.2022, також умовами договору було погоджено дострокову поставку товару.

Проте, 22.08.2022 постачальником (відповідачем) було направлено на адресу покупця (позивача) лист № 61, в якому було повідомлено про настання форс-мажорних обставин, зокрема, зазначено про те, що у зв`язку продовженням дії воєнного стану в Україні з 23.08.2022 строком на 90 діб, останній не має можливості виконати свої зобов`язання у строки передбачені договором. На підтвердження вказаних обставин, до листа було надано загальний сертифікат Торгово- промислової палати від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1.

Не погоджуючись з листом постачальника (відповідача) щодо форс-мажорних обставин та наданого загального сертифікату ТПП, оскільки він був наданий з порушенням пунктів 8.2., 8.3. укладеного між сторонами договору, позивачем було направлено претензію від 15.03.2023 № 331-060125-01 про необхідність сплатити суму неустойки (пені та штрафу) за прострочення поставки товару по договору.

Проте, відповіді на вказану претензію надано не було, як не було в добровільному порядку сплачено суму нарахованих в порядку пункту 7.9. договору штрафних санкцій, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

У відзиві на позовну заяву поданому до господарського суду Полтавської області 29.01.2024 відповідач заперечував проти задоволенні позовних вимог, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Зокрема, відповідач посилався на те, що договір поставки № УГВС 24/25-22 від 01.02.2022 було укладено напередодні початку широкомасштабної збройної агресії російської федерації проти держави Україна, яка розпочалася 24.02.2022, що мало наслідком припинення зв`язків в ланцюгах постачання товарів (послуг) через вкрай високі ризики для суб`єктів господарювання втрати майна (активів) або його пошкодження, та пряму високу загрозу життю та здоров`ю для своїх співробітників.

На момент настання строку поставки товару за договором дію воєнного стану було продовжено на 90 діб згідно з Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №573/2022 від 12.08.2022.

Крім того, Торгово-промислова палата України видала публічний лист №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): військової агресії російської федерації проти України і цим підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарювання за договорами, зобов`язаннями, виконання яких настало згідно з умовами договору контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативно-правових актів і виконання яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Вказаний публічний лист був розміщений на офіційному веб-сайті Торгово-промислової палати України та фактично є загальним сертифікатом для використання всіма учасниками господарських правовідносин на всій території України у встановлених чинним законодавством випадках.

Відповідач зазначав, що форма та зміст сертифікату не визначається Законом України «Про торгово- промислові палати», проте, з огляду на законні повноваження Торгово-промислової палати України загальний сертифікат №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) - військової агресії російської федерації проти України є абсолютно достатньою підставою для підтвердження факту настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що може бути використано суб`єктами господарювання на підконтрольній території України під час вирішення спорів щодо неможливості виконання зобов`язань за контрактами (договорами) повністю або в частині за весь період дії правового режиму воєнного стану за умови причинно- наслідкового зв`язку між обставинами неможливості виконання договірних зобов`язань та впливу на такі обставини триваючої збройної агресії російської федерації.

У зв`язку із вказаними обставинами, 22.08.2022 відповідачем було направлено на адресу позивача лист №61 щодо неможливості виконання зобов`язань за договором у визначені строки, проте позивачем було відхилено факт настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) через невідповідність вказаного листа умовам пунктів 8.2, 8.3 договору.

Проте, на думку відповідача, посилання позивача на вказані положення договору є недоречним, оскільки навіть в самому договорі (п. 8.3) зазначено, що доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України або іншим уповноваженим на це органом України та / або країни, в якій виникли такі обставини, або яка постраждала внаслідок таких обставин, тобто форма та зміст документів про настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) умовами договору не визначено.

Щодо строків повідомлення про настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) зобов`язаною стороною, відповідач наголошував, що такі обставини є виключними (широкомасштабна збройна агресія) і цей негативний фактор існує постійно з 24.02.2022, тому повідомлення стороною про неможливість виконання зобов`язань за договором через настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) має бути надіслано іншій стороні договору під час строку його дії, коли взаємні зобов`язання ще виконуються і не може бути прив`язано до якоїсь конкретної дати чи окремої події, що і випливає зі змісту загального сертифікату Торгово- промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

Окрім викладеного, відповідач посилався на те, що свою діяльність по продажу та обслуговуванню автомобілів, зокрема товару, зазначеного в договорі поставки №УГВС 24/25-22 від 01.02.2022 він здійснює на підставі дилерського договору про продаж та обслуговування 099/F від 01.01.2022, укладеного з ТОВ "Віннер імпортс Україна, ЛТД", який є єдиним авторизованим Імпортсром та дистриб`ютером продукції "Форд Мотор Компанії" на території України

20.06.2022 на його адресу надійшов лист від ТОВ "Віннер імпортс Україна, ЛТД" за вих. 129, в якому було зазначено про неможливість поставки автомобілів на територію України через ризики їх пошкодження, з огляду на те, що в Україні проходять активні військові дії та введено воєнний стан.

Враховуючи вищевикладене, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на неможливість виконання своїх зобов`язання за договором в результаті обставин надзвичайного характеру, яким він не могли запобігти.

Крім того, 09.02.2024 відповідачем подано до господарського суду Полтавської області письмові заперечення, в яких просив суд зменшити розмір неустойки до фіксованої суми у вигляді штрафу, що становить 7 % від вартості непоставленого товару.

Обґрунтовуючи підстави для задоволення вказаного клопотання відповідач посилався на те, що підставою несвоєчасного виконання зобов`язання з поставки товару були обставини непереборної сили (форс-мажор), тоді як внаслідок такого прострочення позивачу не було завдано жодних збитків. Крім того, відповідач вчинив всі від нього залежні дії для уникнення порушення строків поставки товару.

Окрім викладеного, відповідач посилався на те, що протягом останніх двох років суттєво зменшилась активність суб`єктів господарювання, що мало безпосередній вплив на майновий стан підприємства, а загальна сума неустойки, що на даний момент стягується позивачем відповідно до відкритих господарським судом Полтавської області проваджень (справи №917/34/24, 917/35/24, 917/36/24) становить 1883680,00грн., що є неспівмірною та необґрунтованою у порівнянні з наслідками невиконання договорів поставки.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.03.2024 у справі №917/36/24 позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дилерська Компанія "Полтава-Автосвіт" на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" 222230,00грн. пені, 86450,00грн. штрафу та 4630,20грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідні висновки місцевого господарського суду з посиланням на положення статей 11, 509, 530, 610, 612, 617, 627, 638, 629, 712 Цивільного кодексу України, статей 173, 174,193, 218, 265 Господарського кодексу України мотивовані тим, що укладаючи договір поставки №УГВС 24/25-22 від 01.02.2022 відповідач був ознайомлений з умовами договору та відповідно прийняв на себе зобов`язання щодо його належного виконання, у зв`язку із чим, посилання останнього на невиконання зобов`язань ТОВ "Віннер імпортс Україна, ЛТД", яке є єдиним авторизованим Імпортсром та дистриб`ютером продукції "Форд Мотор Компанії" на території України, не є підставою для звільнення його від відповідальності згідно пунктів 8.1, 8.2 договору.

Господарським судом першої інстанції також було зазначено про те, що умовами договору поставки №УГВС 24/25-22 від 01.02.2022, зокрема, пунктами 8.1., 8.2., сторони визначили порядок застосування обставин непереборної сили (форс-мажор) та підстави для звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань.

Проте, відповідачем було повідомлено позивача про настання таких обставин, з порушенням строку визначеного п.8.2 договору, при цьому, в якості доказу настання обставин непереборної сили, відповідач посилався на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 за №92024/02.0-7.1, який з урахуванням правової позиції викладеної у постановах Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №9904/3886/21, від 31.08.2022 у справі №910/15264/21 не є доказом настання обставин непереборної сили.

Крім того, керуючись приписами статей 546, 551, Цивільного кодексу України, статей 216, 217, 233 Господарського кодексу України місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розмір неустойки до фіксованої суми у вигляді штрафу, що становить 7 % від вартості непоставленого товару, з огляду на те, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів наявності істотних обставин, які є підставою для зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій.

Судом також було зазначено про те, що задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених позивачем до стягнення сум пені та штрафу до фіксованої суми у вигляді штрафу, що становить 7 % від вартості непоставленого товару, нівелює сам інститут штрафних санкцій, як відповідальності, та до того ж, розмір пені та штрафу, який підлягає стягненню з відповідача у даній справі, становить 308680,00грн та складає 24,99% від вартості непоставленого товару, отже, їх зменшення не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дилерська компанія "Полтава - Автосвіт" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2024 у справі №917/36/24 в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 222230,00грн.; в іншій частині рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2024 у справі №917/36/24 залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, а також наданим відповідачем доводам та доказам, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 222230,00грн.

Зокрема, апелянт наголошує, що під час розгляду справи місцевим господарським судом ним було наведено беззаперечні та переконливі докази того факту, що підприємство не виконало умови поставки транспортного засобу відповідно до договору поставки №УГВС 24/25-22 від 01.02.2022, у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та вчинило всі залежні від нього дії для уникнення порушень строків поставки транспортних засобів, про що було повідомлено позивача, проте, судом вказаних обставин враховано не було.

Скаржник наголошує, що враховуючи фактичні обставини даної справи, характер спірних взаємовідносин, той факт, що позивачу не було завдано жодних матеріальних збитків або втрат внаслідок невиконання умов договору, що в свою чергу було спричинено виключно обставинами непереборної сили, справедливим, зважаючи на структуру та предмет пред`явлених до апелянта позовних вимог, було б зменшення розміру неустойки на 72% до фіксованої суми у вигляді штрафу, що становить 7% від вартості непоставленого товару.

Тим більше, застосування позивачем механізму нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання не могло спрацювати як компенсаторний чи стимулюючий фактор до виконання договору зобов`язаною стороною з огляду на наведені вище події та обставини, а отже примусове стягнення такого виду санкції в судовому порядку не є об`єктивним та належним способом відновлення порушеного права та не враховує законну позицію однієї зі сторін спору, яка за жодних умов не могла уникнути порушення договірних зобов`язань.

Окрім викладеного, апелянт наголошує на тому, що значна кількість договірних зобов`язань у 2022-2023 роках не була виконана відповідачем саме з причин настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), і в цілому на протязі останніх двох років суттєво зменшилась бізнесова активність суб`єктів господарювання, що в свою чергу мало безпосередній вплив на майновий стан підприємства.

Проте, господарським судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, на думку апелянта, було надано необ`єктивний правовий аналіз, без врахування розумної і обґрунтованої правової позиції відповідача в частині законності стягнення на користь позивача в повному розмірі неустойки на суму 308680,00грн., в той же час для апелянта було б прийнятним відшкодувати позивачу штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару, що становить 86450,00грн. і є наслідком невиконання постачальником з об`єктивних та незалежних від нього причин умов договору поставки №УГВС 24/25-22 від 01.02.2022.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дилерська компанія "Полтава - Автосвіт" на рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2024 у справі №917/36/24; встановлено позивачу у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст.263 Господарського процесуального кодексу України) з дня вручення даної ухвали; встановлено сторонам у справі строк для подання заяв і клопотань - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дилерська компанія "Полтава - Автосвіт" на рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2024 у справі №917/36/24 ухвалено розпочати з 05.04.2024 без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.04.2024 витребувано у господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/36/24.

16.04.2024 матеріали справи №917/36/24 надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

23.04.2024 позивачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№5772), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дилерська компанія "Полтава - Автосвіт", рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2024 у справі №917/36/24 залишити без змін.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до частини 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з частиною 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи довідки про доставку електронного листа, копію ухвали Східного апеляційного господарського суду від 04.04.2024 отримано позивачем 04.04.2024.

Клопотання від позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

В ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дилерська Компанія "Полтава-Автосвіт" (надалі - постачальник) та Акціонерним товариством "Укргазвидобування" в особі головного інженера Філії "УГВ - Сервіс" Ступки О.В. (надалі - покупець) було укладено договір поставки за №УГВС 24/25-22 (надалі договір т.1 а.с. 9 - 14), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити покупцеві товар, зазначений в специфікації/-ях, що додається/-ються до договору і є його невід`ємною/-ими частиною/-ами, а покупець - прийняти і оплатити такий товар (пункт 1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору визначено, що найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна ціна договору вказується у специфікації/-ях, яка є додатком №1 до договору та є його невід`ємною частиною. Строк поставки товару визначаються графіком поставки товару, який є додатком №3 до договору та є його невід`ємною частиною.

Згідно з пунктом 1.3 договору, що товар, який є предметом договору належить йому на праві власності або іншому речовому праві, що надає йому право розпоряджатися товаром, є новим і не був у використанні, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом будь - якого іншого обтяження чи обмеження, передбаченого чинним законодавством України.

Строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації/-ях та графіку поставки до цього договору (пункт 5.1 договору).

Підпунктом 6.3.1 пункту 6.3 договору передбачено, що постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим договором.

Відповідно до пункту 7.9 договору сторони погодили, що у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у Графіку поставки товару до даного договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості із урахуванням ПДВ непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості із врахуванням ПДВ непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

Розділом VIII договору «Обставини непереборної сили» сторони визначили порядок застосування обставин непереборної сили (форс-мажор) та підстави для звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань.

Так, відповідно до пункту 8.1 договору, сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).

Згідно з пунктом 8.2 договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Наслідком неповідомлення чи порушення строку повідомлення про обставини непереборної сили є втрата права такої сторони посилатися на дії обставин непереборної сили, як причину невиконання чи порушення строків виконання зобов`язань.

Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України або іншим уповноваженим на це органом України та або країни, у якій виникли такі обставини, або яка постраждала внаслідок таких обставин. У випадку, якщо постачальник надає документи, що є доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії, видані іншим уповноваженим органом, ніж Торгово-промислова палата, Постачальник зобов`язаний надати документи, що підтверджують повноваження такого органу (пункт 8.3. договору).

На виконання умов договору, сторонами було складено та підписано додаток №1 до договору - специфікацію №1 від 01.02.2022 року (т.1 а. с. 15), умовами якої визначено, що предметом поставки є автомобіль вантажний (пікап 4х4) з ролетом Ford Ranger, загальна вартість якого становить 1234999,99грн. (пункт 1 Специфікації).

Пунктом 3 специфікації передбачено, що строк поставки товару: впродовж 180 календарних днів з дати укладання даного договору (відповідно до Графіка поставки), але не пізніше 31.10.2022. Дострокова поставка дозволяється.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач посилався на те, що згідно графіку поставки товару, що є додатком № 3 до договору та його невід`ємною частиною, строк поставки товару становить: 180 календарних днів з дати підписання даного договору, але не пізніше 31.10.2022 (т.1 а.с.16 на звороті), також умовами договору було погоджено дострокову поставку товару.

Проте, 22.08.2022 постачальником (відповідачем) було направлено на адресу покупця (позивача) лист № 61 (т.1 а.с.21), в якому було повідомлено про настання форс-мажорних обставин, зокрема, зазначено про те, що у зв`язку продовженням дії воєнного стану в Україні з 23.08.2022 строком на 90 діб, останній не має можливості виконати свої зобов`язання у строки передбачені договором. На підтвердження вказаних обставин, до вказаного листа було надано загальний сертифікат Торгово- промислової палати від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1.

Не погоджуючись з листом постачальника (відповідача) щодо форс-мажорних обставин та наданого загального сертифікату ТПП, оскільки він був наданий з порушенням пунктів 8.2., 8.3. укладеного між сторонами договору, позивачем було направлено претензію від 15.03.2023 № 331-060125-01 про необхідність сплати суми неустойки (пені та штрафу) за прострочення поставки товару по договору (т.1 а.с.23).

Факт направлення вказаної претензії підтверджується описом вкладення у цінний лист від 15.03.2023 та поштовою накладною №381 від 15.03.2023 (т.1 а.с.24)

Крім того, 26.06.2023 позивач, як покупцем було направлено на адресу відповідача, як постачальника повідомлення про відмову (розірвання) від договору №УГВС 24/25-22 від 01.02.2022 року в односторонньому порядку (т.1 а.с.25), в якому з посиланням на положення пункту 11.4 договору, зазначав, що договір припиняє свою дію з дати направлення повідомлення про відмову від договору, яким вважається дата штемпеля про відправлення - 26.06.2023 року (відправлення підтверджується описом вкладення у цінний лист від 26.06.2023 року та поштова накладна №221 від 26.06.2023 т.1 а. с. 26).

З огляду на те, що відповідачем не було надано відповіді на вказану вище претензію, як не було в добровільному порядку сплачено суму нарахованих штрафних санкцій за прострочення поставки товару, Акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дилерська компанія "Полтава - Автосвіт" про стягнення заборгованості у розмірі 308680,00грн. за договором поставки № УГВС 24/25-22 від 01.02.2022, з яких: 222230,00грн. - пеня, 86450,00грн. штраф (т.1 а.с.1-44).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.03.2024 у даній справі позов задоволено повністю, з підстав викладених вище (т.1 а.с.154-166).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що за змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до статей 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статей 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, на виконання умов договору, сторонами було складено та підписано додаток №1 до договору - специфікацію №1 від 01.02.2022 року (т.1 а. с. 15), умовами якої визначено, що предметом поставки є автомобіль вантажний (пікап 4х4) з ролетом Ford Ranger, загальна вартість якого становить 1234999,99грн. (пункт 1 Специфікації)

Пунктом 3 специфікації передбачено, що строк поставки товару: впродовж 180 календарних днів з дати укладання даного договору (відповідно до Графіка поставки т.1 а.с.16), але не пізніше 31.10.2022. Дострокова поставка дозволяється.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що 22.08.2022 постачальником (відповідачем) було направлено на адресу покупця (позивача) лист № 61 (т.1 а.с.21), в якому було повідомлено про настання форс-мажорних обставин, зокрема, зазначено про те, що у зв`язку продовженням дії воєнного стану в Україні з 23.08.2022 строком на 90 діб, останній не має можливості виконати свої зобов`язання у строки передбачені договором. На підтвердження вказаних обставин, до вказаного листа було надано загальний сертифікат Торгово- промислової палати від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1.

Отже, за наведених обставин, судова колегія вважає, що сторонами було погоджено поставку вказаного вище товару в строк до 31.10.2022, проте, у вказаний строк постачальником товар зазначений в Специфікації №1, поставлено не було, що свідчить про порушення відповідачем взятих на себе за договором зобов`язань.

Як під час розгляду справи місцевим господарським судом так і під час апеляційного перегляду даної справи відповідач, як на підставу невиконання вказаного зобов`язання посилався на форс-мажорні обставини засвідченні листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

Щодо обставин настання форс-мажорних обставин для відповідача, судова колегія зазначає, що згідно пункту 8.1 договору, сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).

Згідно з пунктом 8.2 договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Наслідком неповідомлення чи порушення строку повідомлення про обставини непереборної сили є втрата права такої сторони посилатися на дії обставин непереборної сили, як причину невиконання чи порушення строків виконання зобов`язань.

Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України або іншим уповноваженим на це органом України та або країни, у якій виникли такі обставини, або яка постраждала внаслідок таких обставин. У випадку, якщо постачальник надає документи, що є доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії, видані іншим уповноваженим органом, ніж Торгово-промислова палата, Постачальник зобов?язаний надати документи, що підтверджують повноваження такого органу (пункт 8.3. договору).

Статтею 617 Цивільного кодексу України також передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Отже, з аналізу умов укладеного між сторонами договору та приписів чинного законодавства випливає, що настання обставин непереборної сили є підставою для звільнення сторін від відповідальності за часткове або повне невиконання господарського зобов`язання, проте вказані обставини не звільняють їх від виконання самого зобов`язання.

Крім того, судова колегія враховує, що відповідно до статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палати України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Відповідно до пунктів 6.1, 6.2 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затверджених рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 №44(5), підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" в редакції від 02.09.2014 року, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин

Отже, з наведеного випливає, що форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін.

Так, листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 засвідчено, що військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по зобов`язанням за договорами, виконання яких настало і стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

В той же час, вказаний лист носить загальний інформаційний характер, оскільки констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства.

Натомість, матеріали справи не містять сертифікату виданого Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на реальну неможливість виконання зобов`язання з поставки товару за наведеним вище договором та специфікацією №1, а саме - автомобіль вантажний (пікап 4х4) з ролетом Ford Ranger.

Судова колегія також наголошує, що відповідно до статті 42 Господарського кодексу країни підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, тому погоджуючись поставити товар у строк до 31.10.2022 ТОВ "Дилерська Компанія "Полтава- Автосвіт" повинно було об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказані терміни.

В контексті спірних правовідносин, судова колегія враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №9910/15264/21, в якій суд вказав, що повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні як найшвидше. Хоча й форс - мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належного виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.

Водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилатися на форс-мажор).

Як було зазначено вище, пунктом 8.2 договору сторони погодили, що сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Наслідком не повідомлення чи порушення строку повідомлення про обставини непереборної сили є втрата права такої сторони посилатися на дії обставин непереборної сили, як причину невиконання чи порушення строків виконання зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач тільки 22.08.2022 листом за вих. №61 (т.1 а. с. 21) повідомив позивача про неможливість виконання своїх зобов`язань за договором, у зв`язку з настанням, за його думкою, обставин непереборної сили, тобто з порушенням строку визначеного пунктом 8.2 договору, що свідчить про втрату права відповідача посилатись на дії обставин непереборної сили, як причину невиконання чи порушення строків виконання зобов`язання.

Окрім того, як на підставу невиконання зобов`язання за договором відповідач як під час розгляду справи місцевим господарським судом так і під час апеляційного перегляду даної справи відповідач посилався на те, що свою діяльність по продажу та обслуговуванню автомобілів, зокрема товару, зазначеного в договорі поставки №УГВС 24/25-22 від 01.02.2022 року він здійснює на підставі Дилерського договору про продаж та обслуговування 099/F від 01.01.2022, укладеного з ТОВ "Віннер імпортс Україна, ЛТД", який є авторизованим Імпортсром та дистриб`ютером продукції "Форд Мотор Компанії" на території України.

Проте, 20.06.2022 на його адресу надійшов лист від ТОВ "Віннер імпортс Україна, ЛТД" за вих. 129, в якому було зазначено про неможливість поставки автомобілів на територію України через ризики їх пошкодження, з огляду на те, що в Україні проходять активні військові дії та введено воєнний стан.

Судова колегія зазначає, що частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони відповідно до ст.6 цього Кодексу є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, укладаючи з позивачем договір поставки №УГВС 24/25-22 від 01.02.2022 відповідач був ознайомлений з умовами договору та відповідно взяв на себе зобов`язання щодо його належного виконання.

Відповідно до частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутністю на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутністю у боржника необхідних коштів.

Вказана норма кореспондується з положеннями частини статті 218 Господарського кодексу України, якою встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи приписи статей 617 Цивільного кодексу України, 218 Господарського кодексу України, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на невиконання зобов`язань ТОВ "Віннер Імпортс Україна, ЛТД" перед ТОВ "Дилерська Компанія "Полтава-Автосвіт", як на підставу для звільнення його від відповідальності згідно пунктів 8.1, 8.2 договору.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно пункту 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За змістом частини 2 статті 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, пунктом 7.9 договору сторони погодили, що у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у Графіку поставки товару до даного договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості із урахуванням ПДВ непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості із врахуванням ПДВ непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо поставки товару в узгоджені сторонами строки, чим порушено умови укладеного договору, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій в загальній сумі 308680,00грн., з яких: 222230,00грн. пеня та 86450,00грн. штраф за непоставку товару.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач в письмових запереченнях поданих до господарського суду Полтавської області 09.02.2024 просив суд зменшити розмір неустойки до фіксованої суми у вигляді штрафу, що становить 7 % від вартості непоставленого товару (т.1 а.с.141-143).

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому належить взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Реалізуючи своє право на зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до положень частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, суди повинні виходити з фактичних обставин, встановлених у кожній справі на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, яким повинна надаватися оцінка згідно з вимогами статті 86 ГПК України, тобто судами повинні досліджуватися конкретні обставини справи щодо ступеня виконання умов договорів, розміру заборгованості, майнового стану сторін тощо.

Застосоване у статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суд користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

У постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 367/7401/14-ц міститься висновок, що тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Обґрунтовуючи підстави для задоволення вказаного клопотання відповідач посилався на те, що підставою несвоєчасного виконання зобов`язання з поставки товару були обставини непереборної сили (форс-мажор), тоді як внаслідок такого прострочення позивачу не було завдано жодних збитків. Крім того, відповідач вчинив всі від нього залежні дії для уникнення порушення строків поставки товару.

Окрім викладеного, відповідач посилався на те, що протягом останніх двох років суттєво зменшилась активність суб`єктів господарювання, що мало безпосередній вплив на майновий стан підприємства, а загальна сума неустойки, що на даний момент стягується позивачем відповідно до відкритих господарським судом Полтавської області проваджень (справи №917/34/24, 917/35/24, 917/36/24) становить 1883680,00грн., що є неспівмірною та необґрунтованою у порівнянні з наслідками невиконання договорів поставки.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на скрутне фінансове становище, адже скрутне фінансове становище не є винятковим випадком у розумінні статті 233 Господарського кодексу України та не є підставою для зменшення неустойки, яка підлягає стягненню, та не є доказом винятковості такого випадку.

Ризик погіршення умов господарювання є нормальним явищем. Ризик - є однією із ознак підприємництва (згідно статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку).

Більш того, принцип комерційного розрахунку та власного комерційного ризику є одним із принципів господарської діяльності (стаття 44 Господарського кодексу України). Отже складнощі, які виникли у відповідача із виконанням спірного договору охоплюються його підприємницьким ризиком, що свідчить про відсутність у суду правових підстав перекладати комерційний ризик відповідача на позивача, шляхом звільнення позивача від виконання прийнятих на себе обов`язків за договором.

З приводу посилань відповідача на те, що позивачем не надано доказів про спричинення йому шкоди та понесення додаткових збитків/витрат судова колегія зазначає, що Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що стягнення збитків є окремою грошовою вимогою і може не заявлятися кредитором, оскільки це вимагає доведення їх складу та розміру з боку кредитора, тоді як для стягнення штрафних санкцій кредитору потрібно довести лише факт прострочення, а заперечення вини покладається на боржника (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №910/8698/19, від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

При цьому, на позивача у справі не покладається обов`язок з доведення (доказування) спричинення йому матеріальної або іншої шкоди внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань. Тобто, при стягненні неустойки шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання, презюмуються (її не треба доводити) і компенсується за рахунок неустойки (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20, від 01.02.2023 у справі № 914/3203/21).

Натомість, відповідачем в порядку, визначеному процесуальним законом, ані під час розгляду справи місцевим господарським судом ані під час апеляційного перегляду даної справи не було надано належних та допустимих доказів наявності істотних обставин, які є підставою для зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій.

Більше того, як вірно зазначено місцевим господарським судом, задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених позивачем до стягнення сум пені та штрафу до фіксованої суми у вигляді штрафу, що становить 7 % від вартості непоставленого товару, нівелює сам інститут штрафних санкцій, як відповідальності.

До того ж, розмір пені та штрафу, який підлягає стягненню з відповідача в даній справі, становить 308680,00грн. та складає 24,99% від вартості непоставленого товару (1234999,99грн.), а отже, їх зменшення явно не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Приймаючи до уваги, що питання зменшення вищенаведених сум грошових коштів не є обов`язком суду, а його правом, і таке право підлягає застосуванню виключно у виняткових випадках, враховуючи заявлений до стягнення розмір пені та штрафу, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Дилерська компанія "Полтава-Автосвіт" щодо зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій до фіксованої суми у вигляді штрафу, що становить 7% від вартості непоставленого товару.

Судова колегія зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2024 у справі №917/36/24 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дилерська компанія "Полтава - Автосвіт" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2024 у справі №917/36/24 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 03.06.2024

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Д.О. Попков

Суддя В.О. Фоміна