РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2024Справа № 910/1594/24
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., за участю секретаря судового засідання Тихоши Л.Г., розглянув у відкритому судовому засіданні справу в порядку загального позовного провадження

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСПОЛІН ПЛЮС» (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ АРТІЛЬНА, будинок 2, Ідентифікаційний код юридичної особи 33667686)
до проДержавної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально - виконавчої служби України» (03115, місто Київ, ВУЛИЦЯ СВЯТОШИНСЬКА, будинок 27, Ідентифікаційний код юридичної особи 41220556) стягнення заборгованості у розмірі 2 799 235 грн. 20 коп.
Представники:

від Позивача: Мондріч А.Є. (представник на підставі ордеру);

від Відповідача: Калінський С.В. (представник в порядку самопредставництва);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСПОЛІН ПЛЮС» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально - виконавчої служби України» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 2 801 823 грн. 95 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Договором купівлі - продажу №308-К-23 від 23.11.2023 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2024 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСПОЛІН ПЛЮС» до Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально - виконавчої служби України» про стягнення заборгованості у розмірі 2 801 823 грн. 95 коп. залишено без руху.

20.02.2024 року через систему «Електронний суд» від Позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій також просив суд поновити процесуальний строк на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 13.02.2024 року.

21.02.2024 року через загальний відділ суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2024 року відкрито провадження у справі № 910/1594/24, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.03.2024 року.

08.03.2024 року через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

14.03.2024 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.03.2024 року задоволено клопотання Позивача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

15.03.2024 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив.

18.03.2024 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС" надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 2588,75 грн, в іншій частині вимоги залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, прийнято до розгляду заяву Позивача про зменшення розміру позовних вимог, встановлено Відповідачу строк до 3 днів з дня отримання відповіді на відзив для надання заперечень та відкладено підготовче судове засідання на 10.04.2024 року.

25.03.2024 року через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

29.03.2024 року через систему "Електронний суд" від Позивача надійшли додаткові пояснення, якими Позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.05.2024 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2024 року виправлено допущену в протокольній ухвалі Господарського суду міста Києва від 10.04.2024 у справі № 910/1594/24 технічну помилку.

В судовому засіданні 22 травня 2024 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд їх задовольнити. Представник Відповідача заперечив проти позову, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 22 травня 2024 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

23.11.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІСПОЛІН ПЛЮС» (Продавець) та Державною установою «Генеральна дирекція Державної кримінально - виконавчої служби України» (Покупець) було укладено Договір купівлі - продажу №308-К-23, відповідно до умов якого Продавець зобов`язується продати і відвантажити ДК 021-2015:15220000-6 Риба, рибне філе та інше м`ясо риби морожені (хек заморожений обезголовлений) в обсязі, за адресами Територіальних уповноважених представників Покупця та у терміни (строки), визначені у рознарядці, а Покупець - забезпечити приймання та оплату товару за цінами згідно з умовами цього Договору: загальна вартість товару 5517024 грн. (т.1 а.с.25-35)

Згідно з п.3.1 Договору ціна цього Договору становить 5517 024 грн 00 коп., у тому числі обов?язкові податки та збори. Ціна Договору включає в себе вартість самого товару, його упаковки. маркування, доставки на умовах Договору, передачі, усі податки та збори. що сплачуються або мають бути сплачені щодо поставки товару.

У п.4.1 Договору визначено, що розрахунок за цим Договором проводиться шляхом оплати товар ПОКУПЦЕМ за фактом поставки товару протягом 20 банківських днів з дати отримання товару на склад Територіального уповноваженого представника ПОКУПЦЯ у міру надходження бюджетних коштів на підставі рахунків-фактур ПРОДАВЦЯ, належним чином оформлених накладних, актів приймання. У разі затримки бюджетного фінансування ПОКУПЦЯ та/або затримки з боку органів Державної казначейської служби України у здійсненні розрахунково-касового обслуговування, розрахунки за фактом поставки товару здійснюються протягом 5 (п?яти) банківських днів з дати находження асигнування на реєстраційні рахунки ПОКУПЦЯ. та/або з моменту можливості органів Державної казначейської служби України здійснювати розрахунково-касового обслуговування. СТОРОНИ домовились. що будь-які штрафні санкції до ПОКУПЦЯ в такому випадку не застосовуються.

Датою отримання товару є дата, зазначена в накладній. (п.4.3 Договору)

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що ПРОДАВЕЦЬ здійснює поставку товару на умовах DDP (згідно Інкотермс 2010), за адресами, що вказані у Рознарядці (Додаток | до цього Договору).

Відповідно до 5.7 Договору моментом поставки товару визначається момент передачі товару від представника ПРОДАВЦЯ Територіальному уповноваженому представнику ПОКУПЦЯ.

Рознарядкою на поставку, що є Додатком №1 до Договору купівлі - продажу №308-К-23 від 23.11.2023 року, Сторони узгодили адреси Територіальних уповноважених представників Покупця, термін (строк) поставки товару з 23.11.2023 до 15.12.2023 включно. (т.1 а.с.33)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору купівлі - продажу №308-К-23 від 23.11.2023 року Позивач поставив товар, а Відповідач в свою чергу на підставі відповідних довіреностей прийняв вказаний товар на загальну суму в розмірі 5 517 024 грн. 00 коп., що підтверджується видатковими накладними №3307 від 20.12.2023 року на суму 207 494 грн. 40 коп., №3506 від 27.12.2023 року на суму 94 051 грн. 20 коп., №3249 від 15.12.2023 року на суму 245 308 грн. 80 коп., №3203 від 08.12.2023 року на суму 1 550 390 грн. 40 коп., №3251 від 14.12.2023 року на суму 162 892 грн. 80 коп., №3250 від 14.12.2023 року на суму 61 084 грн. 80 коп., №3204 від 08.12.2023 року на суму 396 566 грн. 40 коп., №3504 від 27.12.2023 року на суму 395 596 грн. 80 коп., №3524 від 29.12.2023 року на суму 327 433 грн. 92 коп., №3505 від 29.12.2023 року на суму 204 876 грн. 48 коп., №3503 від 29.12.2023 року на суму 393 657 грн. 60 коп., №3233 від 29.12.2023 року на суму 300 576 грн. 00 коп., №3232 від 29.12.2023 року на суму 386 870 грн. 40 коп., №3231 від 29.12.2023 року на суму 159 014 грн. 40 коп., №3230 від 29.12.2023 року на суму 631 209 грн. 60 коп., товарно - транспортними накладними, актами приймання та здійснив часткову оплату за отриманий товар у загальному розмірі 2 717 788 грн. 80 коп., що підтверджується відповідними платіжними інструкціями. (т.1 а.с.36-141)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач не здійснив оплату за отриманий товар у повному обсязі. Таким чином, з урахуванням Заяви про зменшення розміру позовних вимог від 18.03.2024 року, яка прийнята Судом до розгляду, заборгованість Державною установою «Генеральна дирекція Державної кримінально - виконавчої служби України» перед Позивачем становить 2 799 235 грн. 20 коп.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначає, що Позивач зобов`язаний був здійснити поставку товару у повному обсязі включно до 15 грудня 2023 року та забезпечити вчасне надання рахунків-фактур ПРОДАВЦЯ, належним чином оформлених накладних, актів приймання. Однак, зазначені зобов`язання Позивачем не були виконані належним чином, оскільки строк поставки товару був порушений та був порушений п. 4.1 Договору. Відповідно до ч. 1 та 12 ст. 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, у зв`язку з закінченням дії виконання Договору 31.12.2023 відповідно до п. 10.1 Договору та закінченням бюджетного року, надані первинні документи не можуть бути зареєстрованими в Державній казначейській службі України, а відтак оплата не може бути здійсненою Генеральною дирекцією ДКВС України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСПОЛІН ПЛЮС» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору купівлі - продажу №308-К-23 від 23.11.2023 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору купівлі - продажу №308-К-23 від 23.11.2023 року Позивач поставив товар, а Відповідач в свою чергу на підставі відповідних довіреностей прийняв вказаний товар на загальну суму в розмірі 5 517 024 грн. 00 коп., що підтверджується видатковими накладними №3307 від 20.12.2023 року на суму 207 494 грн. 40 коп., №3506 від 27.12.2023 року на суму 94 051 грн. 20 коп., №3249 від 15.12.2023 року на суму 245 308 грн. 80 коп., №3203 від 08.12.2023 року на суму 1 550 390 грн. 40 коп., №3251 від 14.12.2023 року на суму 162 892 грн. 80 коп., №3250 від 14.12.2023 року на суму 61 084 грн. 80 коп., №3204 від 08.12.2023 року на суму 396 566 грн. 40 коп., №3504 від 27.12.2023 року на суму 395 596 грн. 80 коп., №3524 від 29.12.2023 року на суму 327 433 грн. 92 коп., №3505 від 29.12.2023 року на суму 204 876 грн. 48 коп., №3503 від 29.12.2023 року на суму 393 657 грн. 60 коп., №3233 від 29.12.2023 року на суму 300 576 грн. 00 коп., №3232 від 29.12.2023 року на суму 386 870 грн. 40 коп., №3231 від 29.12.2023 року на суму 159 014 грн. 40 коп., №3230 від 29.12.2023 року на суму 631 209 грн. 60 коп., товарно - транспортними накладними, актами приймання, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, та здійснив часткову оплату за отриманий товар у загальному розмірі 2 717 788 грн. 80 коп., що підтверджується відповідними платіжними інструкціями. (т.1 а.с.36-141)

У п.4.1 Договору визначено, що розрахунок за цим Договором проводиться шляхом оплати товар ПОКУПЦЕМ за фактом поставки товару протягом 20 банківських днів з дати отримання товару на склад Територіального уповноваженого представника ПОКУПЦЯ у міру надходження бюджетних коштів на підставі рахунків-фактур ПРОДАВЦЯ, належним чином оформлених накладних, актів приймання. У разі затримки бюджетного фінансування ПОКУПЦЯ та/або затримки з боку органів Державної казначейської служби України у здійсненні розрахунково-касового обслуговування, розрахунки за фактом поставки товару здійснюються протягом 5 (п?яти) банківських днів з дати находження асигнування на реєстраційні рахунки ПОКУПЦЯ, та/або з моменту можливості органів Державної казначейської служби України здійснювати розрахунково-касового обслуговування. СТОРОНИ домовились. що будь-які штрафні санкції до ПОКУПЦЯ в такому випадку не застосовуються.

Датою отримання товару є дата, зазначена в накладній. (п.4.3 Договору)

Відповідно до 5.7 Договору моментом поставки товару визначається момент передачі товару від представника ПРОДАВЦЯ Територіальному уповноваженому представнику ПОКУПЦЯ.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначає, що у зв`язку з закінченням дії виконання Договору 31.12.2023 відповідно до п. 10.1 Договору та закінченням бюджетного року, надані первинні документи не можуть бути зареєстрованими в Державній казначейській службі України, а відтак оплата не може бути здійсненою Генеральною дирекцією ДКВС України.

Згідно з вимогами частини першої статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

За приписами частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 2 статті 617 Цивільного кодексу України установлено, що не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Тобто частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Ураховуючи, що чинним законодавством не передбачено винятків або будь-яких особливих вимог для укладання договорів з бюджетними установами, виконання цих договорів також повинно здійснюватися на загальних підставах.

Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Тобто, з наведеного випливає, що відсутність надходжень бюджетних коштів не нівелює обов`язку з оплати товарів, робіт, послуг за відповідним правочином.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 у справі № 923/1292/16, від 23.03.2018 у справі №904/6252/17, від 28.01.2019 у справі №917/611/18.

Крім того, Суд зазначає, що Бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, а також питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства (стаття 1 БК України)

Відповідно до пункту 7 статті 2 БК України бюджетне зобов`язання - це будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

В той же час, спірні правовідносини між сторонами у даній справі є не бюджетними, а господарськими (цивільними), які відповідно до частини 1 статті 1 ЦК України засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, що регулюються актами цивільного законодавства України, а відтак таке посилання Відповідача є безпідставним та не спростовує зобов`язання Відповідача зобов`язання з оплати поставленої йому товару.

Судом розглянуті та відхилені заперечення Відповідача в частині ненадання Позивачем документів, передбачених п.5.5 Договору, оскільки факт отримання товару Покупцем разом з документами, що підтверджують безпечність та якість товару, підтверджено видатковими накладними, товарно - транспортними накладними, актами приймання, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, та є первинними обліковими документами в розумінні до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищенаведені умови Договору купівлі - продажу №308-К-23 від 23.11.2023 року обов`язок Відповідача по оплаті отриманого товару на загальну суму в розмірі 5 517 024 грн. 00 коп. на момент розгляду даної справи настав.

Таким чином, заборгованість Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально - виконавчої служби України» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ІСПОЛІН ПЛЮС» за Договором купівлі - продажу №308-К-23 від 23.11.2023 року становить 2 799 235 грн. 20 коп.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Товариству з обмеженою відповідальністю «ІСПОЛІН ПЛЮС» в розмірі 2 799 235 грн. 20 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату отриманого товару в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 2 799 235 грн. 20 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, з Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально - виконавчої служби України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСПОЛІН ПЛЮС» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 2 799 235 грн. 20 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

Позивачем також заявлено про стягнення з Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально - виконавчої служби України» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, п. 269). (Аналогічна правова позиція викладена у постанові вищого господарського суду України від 22.11.2017 року у справі № 914/434/17).

Як вбачається з матеріалів справи, 06.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІСПОЛІН ПЛЮС» (Клієнт) та адвокатом Мондріч Аліною Євгеніївною (Адвокат) укладено договір про надання правової допомоги № 0602НК/24, за умовами якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати йому правову допомогу на умовах, передбачених п.2.1 договору, під час розгляду справи про стягнення заборгованості та штрафних санкцій по Договору купівлі-продажу №308-К-23 від 23.11.2023 р. відносно Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально - виконавчої служби України». (а.с.144-146)

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат Позивачем було подано Акт надання юридичних послуг №1/НК/24 від 06.02.2024 року, рахунок на оплату №0602/24 від 06.02.2024 р. на суму 20 000 грн.

Судом встановлено, що Мондріч А.Є. є адвокатом в розумінні Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №ЗП 002207, інформацією з Єдиного реєстру адвокатів України.

Згідно з Актом надання юридичних послуг №1/НК/24 від 06.02.2024 року Адвокатом виконано роботу: підготовка, складання та подання до Господарського суду м. Києва позовної заяви про стягнення заборгованості та штрафних санкцій разом із розрахунком заборгованості штрафних санкцій відносно Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» в інтересах Клієнта - 6 год. - 12000 грн.; Підготовка, складання та подання до Господарського суду м. Києва відповіді на відзив Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» (), на позовну заяву про стягнення заборгованості та штрафних санкцій, в інтересах Клієнта - 2 год. - 2000 грн.; Підготовка, складання та подання до Господарського суду м. Києва пояснення на заперечення Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» (), в інтересах Клієнта (у разі необхідності) - 2 год. - 2000 грн.; Представництво інтересів Клієнта в судових засіданнях по порушеній справі про стягнення заборгованості та штрафних санкцій, відносно Державної кримінально- «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» () - 2 год. - 2000 грн.

В той же час, Відповідач заперечував щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, в яких просив суд зменшити витрати на професійну правничу допомогу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року по справі №922/1964/21 зазначено, що відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

З врахуванням викладеного, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 911/471/19).

Крім того, Суд враховує, що наданий акт прийому передачі виконаних робіт не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. Суд виходить з того, що розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Так, Суд зазначає, що Акт надання юридичних послуг №1/НК/24 був підписаний сторонами 06.02.2024 року, а з позовом у даній справі Позивач звернувся 09.02.2024 року. За таких підстав, Суд звертає увагу, що на момент складання та підписання даного акту адвокатом не було надано Позивачу правову допомогу у вигляді складання й підготовки відзиву на позовну заяву, пояснень на заперечення, а також представництво інтересів Клієнта в судових засіданнях у даній справі.

Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового засідання, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, Суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, а тому з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСПОЛІН ПЛЮС» - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально - виконавчої служби України» (03115, місто Київ, ВУЛИЦЯ СВЯТОШИНСЬКА, будинок 27, Ідентифікаційний код юридичної особи 41220556) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСПОЛІН ПЛЮС» (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ АРТІЛЬНА, будинок 2, Ідентифікаційний код юридичної особи 33667686) заборгованість у розмірі 2 799 235 (два мільйони сімсот дев`яносто дев`ять тисяч двісті тридцять п`ять) грн. 20 коп., судовий збір у розмірі 41 988 (сорок одна тисяча дев`ятсот вісімдесят вісім) грн. 53 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 24 травня 2024 року.

Суддя О.В. Чинчин