ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2024 р. Справа №914/279/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.,

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Хом`як Х.А.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 07.03.2024 (повний текст ухвали складено 12.03.2024, суддя Мазовіта А.Б.)

у справі № 914/279/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», м. Київ

до відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, м. Київ

про стягнення 276621879, 89 грн

за участю представників:

від позивача Кисіль Т.В. (в режимі відеоконференції)

від відповідача Гарбузюк Р.О.

від третьої особи - не з`явились

17.01.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» 276621879,89грн.

Господарський суд Львівської області в ухвалі від 07.03.2024 відмовив у задоволенні клопотання АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про витребування в Антимонопольного комітету України рішення від 28.12.2023 у справі № 397-р; клопотання АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про призначення судової експертизи задоволив; призначив у цій справі судову експертизу, на вирішення якої поставив такі запитання: 1) ТзОВ «Оператор газотранспортної системи України» на газорозподільних станціях, які визначені додатком 3 до договору транспортування природного газу № від 04.02.2020, закачувало газ у розподільні газопроводи, чи АТ «Львівгаз» на газорозподільних станціях відбирало газ у свої газопроводи? 2) які саме дії вчинялися кожною із сторін при передачі газу на ГРС у розподільні газопроводи? 3) чи була у АТ «Львівгаз» технічна можливість відбирати газ на ГРС у розподільні газопроводи? 4) чи була у АТ «Львівгаз» технічна можливість припинити (обмежити) приймання газу у розподільні газопроводи понад обсяги підтверджених Оператором ГТС номінацій безпосередньо на пунктах приймання-передачі газу? 5) чи була у ТзОВ «Оператор газотранспортної системи України» технічна можливість припинити (обмежити) закачування газу у розподільні газопроводи без посередньо на пунктах приймання-передачі газу, виходячи з обсягів підтверджених номінацій замовників послуг транспортування газу?; зупинив провадження у справі на час проведення експертизи.

Позивач не погодився з постановленою ухвалою місцевого господарського суду та оскаржив таку в апеляційному порядку, оскільки вважає ухвалу Господарського суду Львівської області від 07.03.2024 у цій справі необґрунтованою, безпідставною та прийнятою з порушенням норм чинного процесуального законодавства, з огляду на таке:

- на переконання ТОВ «Оператор ГТС України» при розгляді обставин, що мають значення для справи, відсутня необхідність у наявності спеціальних знань, оскільки предметом спору є стягнення грошових коштів за неналежне виконання зобов`язань за умовами договору транспортування природного газу. Матеріали справи містять первинні документи, на підставі яких місцевий господарський суд може ухвалити рішення у справі, відтак, питання, які виникають при розгляді даної справи лежать виключно у правовій площині, та не потребують спеціальних знань;

- з позовної заяви, вбачається, що предметом доказування у цій справі є встановлення наявності негативних щодобових небалансів за спірний період та визначення плати за них. Разом з тим, апелянт зазначає, що АТ «Львівгаз» самостійно відбирало у спірний період природний газ із газотранспортної системи України, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, актами приймання-передачі природного газу за травень 2021 року від 04.06.2021, за вересень 2021 року від 05.10.2021, які підписані уповноваженим представником АТ «Львівгаз» без будь-яких зауважень та застережень (додаток до позовної заяви № 16)

- за твердженням позивача питання, які визначені АТ «Львівгаз» для вирішення судовим експертом, стосуються виключно технічного облаштування пунктів приймання-передачі газу на газорозподільних станціях, які не є предметом розгляду у даній справі;

- судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях, без яких неможливо встановити обставини справи, тобто, у тому разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Однак, у даному випадку, з огляду на наявні у матеріалах справи докази, на переконання апелянта, відсутня необхідність у призначенні технічної експертизи. Таким чином, судом першої інстанції прийнято оскаржувану ухвалу за відсутності умов, що визначені ч. 1 ст. 99 ГПК України, тобто без обґрунтування дійсної потреби у спеціальних знаннях для з?ясування обставин, що мають значення для справи, та без вмотивованого клопотання учасника справи;

- за твердженнями скаржника проведення експертизи та надання відповідей на запитання, поставлених в оскаржуваній ухвалі, жодним чином не вплинуть на дані, які вже відображені у первинних документах (звітах, рахунках, актах приймання-передачі природного газу), та які вже підписані, погоджені обома сторонами без заперечень тa зауважень.

З огляду на вказані обставини, позивач просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 07.03.2024 у цій справі в частині призначення експертизи та направити справу за № 914/279/23 для розгляду до місцевого господарського суду.

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи апелянта та зазначив, що по суті його доводи зводяться до твердження, що обставини відбору чи закачування газу на ГРС не входять до предмета доказування. Апелянт стверджує, що не мають значення для справи обставини відбору/закачування газу і одночасно обґрунтовує свої вимоги саме обставинами відбору газу. Ці обставини свідчать про суперечливість правової позиції апелянта. Якщо такі обставини, як складова частина послуги транспортування, мають значення, то суд має їх з достовірністю встановити та надати їм правову оцінку. Водночас, відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції, що Верховним Судом було переглянуто ряд справ з вимогами Оператора ГТС до АТ «Львівгаз» про стягнення коштів за негативні небаланси, в яких скасував попередні судові рішення та направив такі справи на новий розгляд та вказав, що судам належало встановити обставини, пов`язані з наданням послуг транспортування газу. На думку АТ «Львівгаз», апелянт не навів у скарзі вагомих підстав для обмеження судом апеляційної інстанції прав і обов`язків суду першої інстанції щодо повного і всебічного встановлення обставин справи, які суд першої інстанції за власним внутрішнім переконанням вважає необхідним встановити для ухвалення законного рішення.

Процесуальний хід розгляду даної справи відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду. За клопотанням представника позивача, розгляд справи відбувався в режимі відеоконфренції з використанням власних технічних засобів.

В дане судове засідання прибули представники позивача та відповідача, які підтримали свої доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї; третя особа участі уповноваженого представника не забезпечила, хоча була своєчасно та належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (ухвали суду) до електронного кабінету.

З огляду на строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, встановлений ст. 273 ГПК України, та повідомлення сторін про час та місце розгляду апеляційної скарги, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника третьої особи.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду з огляду на таке:

Матеріалами справи встановлено, що ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» (оператор) та Акціонерне товариство «оператора газорозподільної системи «Львівгаз» (замовник) 04.02.2020 року уклали договір транспортування природного газу №, згідно з пунктом 2.1 якого оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену у цьому договорі вартість таких послуг.

Причиною виникнення спору стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором транспортування природного газу № від 04.02.2020 року

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача 198542319,00 грн основного боргу за добовий небаланс природного газу за травень, вересень 2021, 18652098,77 грн пені, 6609011,61 грн 3% річних та 52818450,51 грн. інфляційних втрат

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з компенсації добових небалансів природного газу, які мають бути сплачені ним на підставі договору у частині оплати послуг балансування.

Верховний Суд у постанові від 25.08.2022 у справі №914/2/19 зазначив, що для правильного вирішення спору за відсутності узгодженої позиції сторін щодо надання послуг балансування, судам необхідно, у тому числі, встановити обставини, пов`язані з наданням послуг транспортування газу.

Транспортування газу включає у себе 3 складові частини: приймання-передачу газу на точках входу в ГТС; переміщення газу магістральними газопроводами та передачу газу замовнику після його транспортування на точках виходу з ГТС.

Передача газу на точках виходу могла відбуватись у спосіб відбору газу (несанкціонованого відбору) відповідачем або закачуванням газу у газорозподільчий газопровід позивачем.

За твердженнями позивача відповідач відбирав газ з ГТС, в той час, як відповідач заперечує зазначені доводи та доводить технічну неможливість відбору газу, оскільки технічно можливо лише закачати газ Оператором ГТС. Також відповідач вказує, що позивач закачував газ всупереч норм Кодексу ГТС та умов договору транспортування, понад обсяги підтверджених номінацій у той час, як технічної можливості не приймати (обмежувати) обсяги газу, який закачується у газорозподільні мережі, у нього не було.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом ч.1 ст.99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Таким чином, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з врахуванням предмета, підстав позову та обставин справи.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 910/18570/17, від 14.12.2021 у справі № 910/9564/20, від 24.11.2021 у справі № 914/1396/20, від 17.12.2020 у справі № 910/7426/17.

Призначення судової експертизи віднесено до компетенції суду за наявності умов, передбачених частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України і таке призначення не може розцінюватися, як порушення норм процесуального права. Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві викликана тим, що в процесі здійснення правосуддя, суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних досліджень.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 24.01.2018 у справі №907/425/16 та від 24.01.2018 у справі №917/50/17.

Підставою для призначення судової експертизи є необхідність з`ясування обставин, що мають значення для справи, для такого з`ясування необхідні спеціальні знання, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 3 статті 99 Господарського процесуального кодексу України, при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи, суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.

Пунктом 2 частини1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України, передбачено право суду за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи.

З огляду на вказівки Верховного Суду, зокрема у справах № 924/1153/19, № 909/65/20, враховуючи відсутність узгодженої позиції сторін щодо надання послуг балансування за договором у спірний період, задля можливості об`єктивно та всебічно надати оцінку усім фактичним обставинам справи, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про призначення судової технічної експертизи, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинення провадження у справі № 914/279/23, у зв`язку із необхідністю надіслання матеріалів справи до експертної установи.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування постановленої ухвали.

Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» відмовити.

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 07.03.2024 у справі № 914/279/23 залишити без змін.

Судові витрати покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 03.06.2024

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік