РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.05.2024Справа № 910/4/24

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, справу за позовом Державної податкової служба України (04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8) до Державного підприємства "СЕРВІСНО-ВИДАВНИЧИЙ ЦЕНТР" (04080, місто Київ, вулиця Нижньоюрківська, будинок 6) про стягнення 652 946,00 грн,

без повідомлення (виклику) сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.12.2023 в системі «Електронний суд» представником Державної податкової служба України сформовано позовну заяву до Державного підприємства "СЕРВІСНО-ВИДАВНИЧИЙ ЦЕНТР" про стягнення 652 946,00 грн та 02.01.2024 була передана судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою суду від 05.02.2024 залишено позовну заяву Державної податкової служба України без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

Позивачем у строк встановлений ухвалою суду від 05.02.2024, подано заяву про усунення недоліків, з доданими до неї документами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, позивачу запропоновано у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, відповідачу надано строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив (у разі подання такого) подати заперечення на відповідь на відзив.

Також, відповідача було попереджено, що у разі ненадання ними відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини другої ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Так, ухвала суду від 20.02.2024 була доставлена до електронного кабінету Державного підприємства "СЕРВІСНО-ВИДАВНИЧИЙ ЦЕНТР" - 20.02.2024, що підтверджується повідомленнями про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи.

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до частини другої ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні положення містяться у частині дев`ятій ст. 165 ГПК України.

Частиною першою ст. 252 ГПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно частини восьмої ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Частинами першою та другою ст. 161 ГПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

З огляду на вказані приписи ГПК України, оскільки відповідачі не скористалися своїм правом на подання відзиву відповідно до частини першої ст. 251 ГПК України, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до приписів частини дев`ятої ст. 165 ГПК України та частини другої ст. 178 ГПК України.

Частиною четвертою ст. 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

28.04.2021 між Державною податковою службою України (виконавець) та Державним підприємством "Сервісно-видавничий центр" (замовник) укладеного договір № 20 по забезпеченню відшкодування коштів, витрачених на оплату комунальних послуг та енергоносіїв у 2021 році в приміщенні за адресою: Львівська площа, 8 (надалі також - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець забезпечує протягом дії цього договору оплату наданих послуг спеціалізованими підприємствами-постачальниками з електричної та теплової енергії, водопостачання та водовідведення, послуг з утримання нерухомого майна, послуг з доглядання за будинками і послуг з технічного обслуговування ліфтів (далі - послуги) в нежитлові приміщення замовника за адресою: м. Київ, Львівська площа, 8, а Замовник відшкодовує виконавцю кошти, витрачені на оплату цих послуг пропорційно до займаної площі:

1.1.1. для розрахунку теплової енергії - 3 366,07 м2 - Додаток 2;

1.1.2. для розрахунку водопостачання - 295,10 м2 - Додаток 1;

1.1.3. для розрахунку водовідведення - 295,10 м2 - Додаток 1;

1.1.4. для розрахунку електричної енергії - 120,10 м2 - Додаток 3;

1.1.5 для розрахунку послуг з утримання нерухомого майна - 332,00 м2 - Додаток 5;

1.1.6. для розрахунку послуг з технічного обслуговування ліфтів - 222,10 м2 - Додаток 4.

Згідно з п. 1.2 договору, замовник відшкодовує виконавцю кошти, витрачені на оплату цих послуг пропорційно до займаної площі та показників фактичних витрат за тарифами відповідних спеціалізованих підприємств-постачальників.

Як встановлено у п. 3.1 договору, орієнтовна ціна цього договору становить 430 578,24 грн без ПДВ:

з постачання теплової енергії - 345 854,73 грн без ПДВ;

послуги з водопостачання - 799,50 грн без ПДВ;

послуги з водовідведення - 721,77 грн;

з постачання електричної енергії - 33 534,05 грн без ПДВ;

послуги з технічного обслуговування ліфтів - 2 338,44 грн без ПДВ;

послуги з утримання нерухомого майна - 47 329,75 грн.

За приписами пунктів 4.1, 4.2 договору відшкодування за спожиті послуги проводиться за кожний місяць на підставі наданих виконавцем актів наданих послуг, розрахунків до них, які базуються на процентному співвідношенні площі приміщень, що займає замовник до площ всіх приміщень та показників фактичних витрат за тарифами відповідних спеціалізованих підприємств-постачальників.

Замовник зобов`язується не пізніше 5-ти банківських днів від дати отримання актів наданих послуг та розрахунків до них сплатити за спожиті послуги в обов`язковому порядку платіжним дорученням на рахунок виконавця.

У п. 5.1.3 договору встановлено обов`язок виконавця надавати замовнику щомісячно, не пізніше 5 числа наступного за розрахунковим місяцем, акти наданих послуг по відшкодуванню спожитих послуг (далі - акт) та розрахунки до них. У грудні акт надається до 20 грудня.

У п. 5.3.2 договору визначено право замовника повернути акти виконавцю без здійснення оплати у разі неналежного оформлення (відсутність печатки, підписів тощо).

Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2021 (включно), а в частині проведення розрахунків - до повного виконання. Відповідно до частини третьої статті 631 Цивільного кодексу України, сторони домовились, що умови цього договору розповсюджуються на відносини по відшкодуванню коштів, витрачених виконавцем на оплату послуг, що виникли між сторонами з 01.01.2020. (п. 9.1 договору).

На виконання умов договору сторонами підписано:

акти наданих послуг по відшкодуванню витрат за послуги постачання електричної енергії № 1 від 31.12.2021 (з 01.04.2021 по 31.11.2021) на суму 28474,76 грн, № 2 від 31.12.2021 (з 01.03.2021 по 31.12.2021) на суму 6092,80 грн;

акти наданих послуг по відшкодуванню витрат за послуги з технічного обслуговування ліфтів № 3 від 31.12.2021 (з 01.05.2021 по 31.12.2021) на суму 3 247,36 грн, №б/н від 01.07.2021 (з 01.01.2021 по 30.04.2021) на суму 745,72 грн;

акти наданих послуг по відшкодуванню витрат з утримання нерухомого майна № 4 від 31.12.2021 (з 01.05.2021 по 31.12.2021) на суму 35157,42 грн, №б/н від 01.07.2021 (з 01.01.2021 по 31.03.2021) на суму 7 655,86 грн;

акт наданих послуг по відшкодуванню витрат за послуги з водовідведення № 5 від 31.12.2021 (з 01.05.2021 по 31.12.2021) на суму 1039,75 грн, №б/н від 01.07.2021 (з 01.01.2021 по 30.04.2021) на суму 369,55 грн;

акт наданих послуг по відшкодуванню витрат за послуги з водопостачання № 6 від 31.12.2021 (з 01.05.2021 по 31.12.2021) на суму 1152,76 грн, №б/н від 01.07.2021 (з 01.01.2021 по 30.04.2021) на суму 430,52 грн;

акт наданих послуг по відшкодуванню витрат за послуги з вивезення та утилізації сміття № 8 від 31.12.2021 (з 01.11.2021 по 31.12.2021) на суму 172 273,55 грн, № б/н від 01.07.2021 (з 01.01.2021 по 30.04.2021) на суму 368,44 грн;

акти наданих послуг по відшкодуванню витрат за послуги з постачання теплової енергії від 01.07.2021 (з 01.01.2021 по 31.03.2021) на суму 227 982,44 грн, № б/н від 01.07.2021 (з 01.01.2021 по 28.02.2021) на суму 7 417,19 грн;

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що в порушення взятих на себе зобов`язань відповідач не здійснив на користь позивача оплату за надані послуги у 2020 році, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 372 177,15 грн. У зв`язку з простроченням виконання зобов`язань за договором позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню у розмірі 126 669,14 грн, 3% річних у розмірі 10 247,62 грн та інфляційні в розмірі 31 602,49 грн.

18.07.2023 за вих. № 19486/6/99-00-1702-02-06 позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію про невиконання умов договору відповідно до якої Державна податкова служба України просила протягом місяця з дня отримання даної претензії сплатити заборгованість у розмірі 329 285,34 грн та штрафні санкції у розмірі 314 785,23 грн.

01.08.2023 за № 292 відповідачем на адресу позивача було надано відповідь на вказану претензію, відповідно до якої Державне підприємство "СЕРВІСНО-ВИДАВНИЧИЙ ЦЕНТР" зазначило, наступне: «На даний час, на грошові кошти ДП «СВЦ» по рішенню суду державною виконавчою службою накладено арешт.

ДП «СВЦ» вживає заходи по розблокуванню рахунку підприємства.

Як тільки рахунок буде розблоковано, залишок боргу у сумі 329 285,34 грн. (у тому числі, погашення боргу і частинами) ДП «СВЦ» буде перераховано на рахунок ДПС».

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 901 Господарського кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Господарського кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З поданих матеріалів судом встановлено, що на виконання умов договору протягом 2021 року відповідачу було надано послуги з постачання теплової енергії, водопостачання та водовідведення, постачання електричної енергії, технічного обслуговування ліфтів, утримання нерухомого майна загалом вартістю 329285,34 грн, що підтверджується підписаними у двосторонньому порядку замовником та виконавцем актами наданих послуг по відшкодуванню витрат за послуги по відшкодуванню витрат за послуги постачання електричної енергії № 1 від 31.12.2021 (з 01.04.2021 по 31.11.2021) на суму 28474,76 грн, № 2 від 31.12.2021 (з 01.03.2021 по 31.12.2021) на суму 6092,80 грн; за послуги з технічного обслуговування ліфтів № 3 від 31.12.2021 (з 01.05.2021 по 31.12.2021) на суму 3 247,36 грн, №б/н від 01.07.2021 (з 01.01.2021 по 30.04.2021) на суму 745,72 грн; послуги по відшкодуванню витрат з утримання нерухомого майна № 4 від 31.12.2021 (з 01.05.2021 по 31.12.2021) на суму 35157,42 грн, №б/н від 01.07.2021 (з 01.01.2021 по 31.03.2021) на суму 7 655,86 грн; за послуги з водовідведення № 5 від 31.12.2021 (з 01.05.2021 по 31.12.2021) на суму 1039,75 грн, №б/н від 01.07.2021 (з 01.01.2021 по 30.04.2021) на суму 369,55 грн; за послуги з водопостачання № 6 від 31.12.2021 (з 01.05.2021 по 31.12.2021) на суму 1152,76 грн, №б/н від 01.07.2021 (з 01.01.2021 по 30.04.2021) на суму 430,52 грн; за послуги з вивезення та утилізації сміття № 8 від 31.12.2021 (з 01.11.2021 по 31.12.2021) на суму 172 273,55 грн, № б/н від 01.07.2021 (з 01.01.2021 по 30.04.2021) на суму 368,44 грн; за послуги з постачання теплової енергії від 01.07.2021 (з 01.01.2021 по 31.03.2021) на суму 227 982,44 грн, № б/н від 01.07.2021 (з 01.01.2021 по 28.02.2021) на суму 7 417,19 грн. Загальна суму складає 493 731,34 грн.

Як вказує позивач 23.06.2023 відповідачем було сплачено частково заборгованість у розмірі 164 446,00 грн та загальна заборгованість складає 329 285,34 грн (493731,34-164446,00).

Як встановлено п. 4.2 договору замовник зобов`язується не пізніше 5-ти банківських днів від дати отримання актів наданих послуг та розрахунків до них сплатити за спожиті послуги в обов`язковому порядку платіжним дорученням на рахунок виконавця.

Оскільки відповідно до матеріалів справи та доводів позивача у позовній заяві, не спростованих відповідачем, перераховані вище акти наданих послуг сторонами було підписано 01.07.2021 та 31.12.2021, то згідно з указаним положенням договору відповідач мав відшкодувати виконавцю витрачені ним на оплату послуг кошти у строк до 08.07.2021 та 11.01.2022 відповідно (07.01.2022 святковий день, який переносить на перший за ним робочий день ч. 5 ст. 254 ЦК України).

Однак, суд звертає увагу, що до матеріалів справи не було додано належних доказів та допустимих доказів відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем заборгованості за надані послуги перед позивачем у розмірі 329285,34 грн.

Отже, суд доходить висновку, що в порушення зазначених норм Цивільного кодексу України та умов договору відповідач не виконав свої грошові зобов`язання за договором з відшкодування виконавцю коштів, витрачених на оплату послуг з постачання теплової енергії, водопостачання та водовідведення, постачання електричної енергії, технічного обслуговування ліфтів, утримання нерухомого майна у 2021 році загальною вартістю 329285,34 грн, а тому позовні вимоги про стягнення цієї суми підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 27857,61 грн та інфляційні втрати у розмірі 171142,15 грн за період прострочення з 09.07.2021 по 30.09.2023.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. (п.п. 4.1, 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013)

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі розмірі у зв`язку з правильністю та обґрунтованістю здійсненого розрахунку.

Щодо інфляційних суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

У своєму розрахунку позивач обрав наступні періоди: з 09.07.2021 по 22.06.2023 нарахованих на суму 244 969,72 грн, з 12.01.2022 по 22.06.2023 нарахованих на суму 248 761,62 грн; з 23.06.2023 по 30.09.2023 нарахованих на суму 329 285,34 грн.

Разом з тим позивачем не було враховано, що у липні та серпні 2023 року індекс інфляції мав від`ємне значення - дефляцію.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Здійснивши власний розрахунок, суд дійшов висновку, що інфляційні втрати підлягають частковому задоволенню у розмірі 166197,74 грн в іншій частині слід відмовити.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь пеню у загальному розмірі 90 100,28 грн. та штраф у розмірі 34 561,19 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з нормами ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому Суд зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов`язань.

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, виходячи з положень зазначеної норми матеріального права, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу, передбачених абзацом 3 частини 2 статті 231 ГК України, можливо при сукупності відповідних умов, а саме: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення, пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України, якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконаних робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір пені за кожний день прострочення виконання такого зобов`язання та за прострочення його виконання понад тридцять днів додатково вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу з вказаної вартості. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 903/545/17 від 11.05.2018.

Штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013)

У п. 6.1 договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

За арифметичним перерахунком суду, нарахована позивачем пеня в розмірі 90100,28 грн. та штраф у розмірі 34561,19 грн. розраховані правильно, а відтак підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, зважаючи на викладене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "СЕРВІСНО-ВИДАВНИЧИЙ ЦЕНТР" (04080, місто Київ, вулиця Нижньоюрківська, будинок 6, ) на користь Державної податкової служба України (04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ) 329 285 (триста двадцять дев`ять тисяч двісті вісімдесят п`ять) грн. 34 коп - основної заборгованості, 90 100 (дев`яносто тисяч сто) грн. 28 коп. - пені, 34 561 (тридцять чотири тисячі п`ятсот шістдесят одна) грн. 19 коп. - штрафу, 27 857 (двадцять сім тисяч вісімсот п`ятдесят сім) грн. 61 коп. - 3% річних, 166 197 (сто шістдесят шість тисяч сто дев`яносто сім) грн. 74 коп - інфляційні втрати та 7776 (сім тисяч сімсот сімдесят шість) грн 02 коп. судового збору.

3. В задоволенні іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому статтею 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 28.05.2024.

Суддя Владислав ДЕМИДОВ