ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2024 р. Справа№ 920/135/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Алданової С.О.

Корсака В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз»

на ухвалу Господарського суду Сумської області від 03.04.2024 (повний текст складено 03.04.2024)

у справі № 920/135/24 (суддя Заєць С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональна газова компанія»

до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз»

про стягнення 699 603,05 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

26.03.2024 Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» (далі - АТ «Сумигаз», Товариство) подало зустрічну позовну заяву (вх. №1596 від 26.03.2024), в якій просить суд визнати недійсним п. 5.2 договору №07/300920-17-РГК-GIS від 30.09.2019, яким встановлено, що у разі порушення замовником строків оплати, визначений розділом 3 цього договору, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

АТ «Сумигаз» зазначає, що розділом 3 договору встановлено строк для проведення розрахунків до 25 числа місяця, що передує місяцю користування програмними продуктами, так і передбачено обмін первинними бухгалтерськими документами, крім того п. 4.1 договору визначений обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональна газова компанія» (далі - ТОВ «РГК», Компанія) щомісячно надавати Товариству акт приймання-передачі в порядку, визначеному п. 3.2, 3.3 договору.

Крім того, відповідно до п. 5.2 договору встановлено, що у разі порушення Товариством строків оплати, визначених розділом 3 цього договору, Товариство сплачує Компанії пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

Тобто сторонами договору не визначений остаточних розрахунок за надані послуги та / або виконані роботи, а лише посилання на розділ 3 «Оплата послуг та порядок їх приймання» не може вважатися простроченням, оскільки відповідно до розділу 3 не можливо визначити та встановити конкретну дату виконання грошового зобов`язання та, як наслідок, відповідальність за таке прострочення.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 03.04.2024 зустрічну позовну заяву б/н від 26.03.2024 (вх. №11596 від 26.03.2024) повернуто АТ «Сумигаз».

Суд дійшов висновку, що АТ «Сумигаз» не усунув всі недоліки зустрічної позовної заяви у встановлений судом строк, зокрема не зазначив правових підстав позову для визнання недійсним пункту договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду Сумської області від 03.04.2024, АТ «Сумигаз» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

АТ «Сумигаз» вважає оскаржувану ухвалу такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, оскаржувана ухвала не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки не ґрунтується на об`єктивному розгляді.

Скаржник вважає, що оскаржуваний договір містить п. 5.2, який не відповідає нормам ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Апелянт зазначає, що первісний та зустрічний позови взаємопов`язані і їх спільний розгляд є доцільним, оскільки вони виникають з одних правовідносин, а саме договору №07/300920-17-РГК-GIS від 30.09.2020 з урахуванням додаткових угод до нього, а задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Крім того, у цьому випадку прийняття зустрічного позову не буде мати своїм наслідком суттєве утруднення вирішення спору. Натомість дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушених прав.

Скаржник вважає, що п. 5.2 спірного договору не відповідає вимогам Закону, а його зміст прямо суперечить принципам розумності та справедливості, що дає підстави для застосування вимог ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України, ст. 215, 526, ч. 2 ст. 530, ст. 610 ЦК України та визнання цього пункту спірного договору недійсним.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що відповідач не усунув недоліки зустрічної позовної заяви, зокрема не зазначив правових підстав позову для визнання недійсним пункту договору. На переконання АТ «Сумигаз», зустрічна позовна заява складена відповідно до вимог ст. 162,164, 172, 173 ГПК України, з урахуванням усунутих недоліків.

АТ «Сумигаз» зазначає, що відмовляючи у прийнятті зустрічної позовної заяви суд в оскаржуваній ухвалі зазначив лише про відсутність правових підстав для визнання позову недійсним, надавши тим самим правову оцінку зустрічному позову в цілому і наперед вирішивши справу по суті. На думку скаржника, повертаючи зустрічну позовну заяву про визнання договору недійсним в частині, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму, а також прийняв рішення про повернення зустрічної та надав правову оцінку зустрічного позову по суті його змісту.

Позиції учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіональна газова компанія» (далі - ТОВ «РГК») надало відзив на апеляційну скаргу, у якому повністю погоджується з ухвалою Господарського суду Сумської області 03.04.2024 у справі №920/135/24, вважає її законною та обґрунтованою, такою, що прийнята при всебічному, повному, об`єктивному дослідженні наявних у справі доказів.

Компанія не погоджується з апеляційною скаргою АТ «Сумигаз» та вважає її доводи та обґрунтування безпідставними та необґрунтованими.

ТОВ «РГК» зазначає, що АТ «Сумигаз» у зустрічному позові обрало спосіб захисту - визнання недійсним п. 5.2 договору №07/300920-17-РГК-GIS від 30.09.2020, укладеного між ТОВ «РГК» та АТ «Сумигаз», разом з тим позов не містить норми матеріального права, якими обґрунтовані такі вимоги, тобто конкретну норму матеріального права, якою слід керуватись у вирішенні спору.

Оскільки АТ «Сумигаз» не усунуло недоліки зустрічної позовної заяви щодо зазначення правових підстав позову на виконання вимог п. 5 ч. 3 ст. 164 ГПК України, висновки суду першої інстанції про повернення АТ «Сумигаз» позовної заяви на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України є правомірними та обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є безпідставними та необґрунтованими.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2024 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2024 витребувано з Господарського суду Сумської області матеріали оскарження ухвали у справі №920/135/24 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою АТ «Сумигаз» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 03.04.2024 до надходження матеріалів оскарження ухвали у справі №920/135/24.

26.04.2024 матеріали справи №920/135/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Сумигаз» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 03.04.2024 у справі №920/135/24. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 271 ГПК України).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

09.02.2024 ТОВ «РГК» звернулось до Господарського суду Сумської області з позовною заявою, у якій просило стягнути з АТ «Сумигаз» 699 603,05 грн, з яких: 589 316,12 грн основного боргу, 95 368,76 грн пені, 7 643,19 грн 3% річних, 7 275,54 грн інфляційних втрат за неналежне виконання зобов`язань за Договором №07/300920-17-РГК-GIS від 30.09.2019.

В обґрунтування заявлених вимог Компанія посилається на порушення АТ «Сумигаз» умов договору №07/300920-17-РГК-GIS від 30.09.2019 та зазначає, що Товариство не здійснило оплату отриманих послуг, наданих Компанією в серпні, вересні та жовтні 2023 року. Заявляючи вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих починаючи з 26.07.2023, Компанія посилається на умови п. 5.2 договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України.

26.03.2024 АТ «Сумигаз» подало зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати недійсним п. 5.2 договору №07/300920-17-РГК-GIS від 30.09.2019, яким встановлено, що у разі порушення замовником строків оплати, визначений розділом 3 цього договору, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

Також Товариство надало відзив на позовну заяву, у якому проти заявлених до нього вимог заперечує та серед іншого зазначає, що на час звернення з позовом строк виконання грошового зобов`язання (остаточний розрахунок) сторонами не був визначений, тобто відсутні підстави вважати АТ «Сумигаз» таким, що прострочив виконання свого обов`язку, що, відповідно, унеможливлює застосування до нього заходів, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 5.2 договору, та стягнення суми основного боргу.

Ухвалою від 28.03.2024 у справі №920/135/24 господарський суд залишив зустрічну позовну заяву без руху; встановив АТ «Сумигаз» строк до 02.04.2024 включно для усунення недоліків зустрічної позовної заяви, а саме подання доказів сплати судового збору в сумі 2422,40 грн; зазначення правових підстав позову про визнання недійсним пункту договору.

Суд встановив та в ухвалі від 28.03.2024 зазначив, що АТ «Сумигаз» не подало доказів сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви немайнового характеру в сумі 2 422,40 грн (з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору при поданні зустрічної позовної заяви в електронній формі через «Електронний суд»). Також суд відзначив, у зустрічній позовній заяві АТ «Сумигаз» не зазначило правових підстав позову для визнання недійсним пункту договору.

29.03.2024 АТ «Сумигаз» подало зустрічну позовну заяву (вх. №933 від 29.03.2024) з урахуванням вимоги щодо усунення недоліків, а також докази сплати судового збору в сумі 2422,40 грн (платіжна інструкція №104 від 27.03.2024).

У поданій 29.03.2024 зустрічній позовній заяві АТ «Сумигаз» зазначило ті ж підстави, що і у первісно поданій зустрічній позовній заяві, зокрема про те, що у договорі не визначений остаточний розрахунок за надані послуги та / або виконані роботи.

Суд першої інстанції зі змісту зустрічної позовної заяви в редакції від 29.03.2024 встановив, що відповідач не усунув недоліки зустрічної позовної заяви, зокрема не зазначив правових підстав позову для визнання недійсним пункту договору.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Приписами ст. 46 ГПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами, зокрема відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно зі ст. 180 ГПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам ст. 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.

Так, за приписами ч. 1 ст. 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову (п. 4, 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України).

Верховний Суд послідовно виснував, що предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.

Оскільки повноваження органів влади є законодавчо визначеними, то суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, а з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює їх правильну правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Апеляційний суд, з огляду на доводи апеляційної скарги, також відзначає, що принцип «jura novit curia» («суд знає закони») застосовується у тому випадку, коли позивач обґрунтовує свій позов саме такими обставинами, проте помилково посилається на певні норми права. Але застосування судом цього принципу не є безмежним.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від «Гусєв проти України» від 14.01.2021 (скарга №25531/12) було констатовано порушення права на справедливий суд через зміну судом правової кваліфікації позову, що призвело до відмови в його задоволенні. Європейський суд з прав людинив казав на відсутність чітких підстав для зміни правової кваліфікації позову апеляційним судом. До того ж внаслідок перекваліфікації в позові було відмовлено. Заявнику безпідставно не надали можливості подати відповідні докази та аргументи з огляду на зміну правової кваліфікації. Такі дії суду суперечать вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо: справедливості цивільного провадження; принципу змагальності судового процесу.

Отже, принцип jura novit curia, з одного боку, підлягає безумовному застосуванню: суд зобов`язаний застосувати правильні норми права, перекваліфікувавши позов, незалежно від посилань позивача. З іншого боку, перекваліфіковуючи позов за цим принципом, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача. У таких умовах слід зважати на принцип змагальності та рівності сторін. Сторін не можна позбавляти права на аргументування своєї позиції в умовах нової кваліфікації.

Наведене у сукупності свідчить, що імперативом п. 4, 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України на позивача покладено обов`язок зазначити не тільки обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а й правові підстави позову, а на суд - перевірити їх та, у разі встановлення, що позивач послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, з урахуванням принципів змагальності та рівності сторін самостійно здійснити їх правильну правову кваліфікацію та застосувати для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

У постановах Верховного Суду, на які посилається Товариство у апеляційній скарзі, відсутні висновки про те, що вимоги п. 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України є не обов`язковими для виконання позивачем і визначення правових підстав позову є обов`язком саме суду.

Колегія суддів зазначає, що реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Правова підстава позову разом з фактичною підставою позовові складають підставу позову та разом з предметом позову є основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову). Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога. Саме по собі зазначення та / або цитування у позовній заяві норм права не є правовою підставою позову, позовна вимога має бути обґрунтована певними нормами права. Тобто, заявляючи вимогу про визнання недійсним пункту договору, АТ «Сумигаз» мало навести норму права, на якій ґрунтується така вимога.

АТ «Сумигаз» вказаних вимог ГПК України не дотрималось (як у первісно поданій зустрічній позовній заяві, так і у заяві з урахуванням вимоги щодо усунення недоліків), а тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те відповідач не усунув недоліки зустрічної позовної заяви, зокрема не зазначив правових підстав позову для визнання недійсним пункту договору.

До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених ч. 4 цієї статті, застосовуються положення ст. 174 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, оскільки Товариство не усунуло всі недоліки зустрічної позовної заяви у встановлений судом строк, правомірним є висновок суду першої інстанції, що зустрічна позовна заява вважається неподаною та на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України повертається АТ «Сумигаз».

Доводи апеляційної скарги вказаного не спростовують.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 271, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 03.04.2024 у справі №920/135/24 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Сумської області від 03.04.2024 у справі №920/135/24 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №920/135/24 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак