ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" травня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/1480/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Пінтеліної Т.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи №916/1480/24 за позовом Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (68001, м.Чорноморськ, вул. Праці, буд. 6, ) до відповідача Фізичної особи-підприємця Задорожного Миколи Петровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) про стягнення 32 248,64 грн.

в с т а н о в и в:

Державне підприємство "Морський торговельний порт "Чорноморськ" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Задорожного Миколи Петровича про стягнення 32 248,64 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.04.2024р. за даним позовом було відкрито провадження у справі № 916/1480/24 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст.252 ГПК України.

Відповідачу по справі ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, в його електронний кабінет 09.04.2024р., що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою № 916/1480/24/24059/24.

Згідно з ч.ч.5, 7 ст.252 ГПК України ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учассуд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Водночас, суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зі змісту ст. 165 ГПК України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

19.08.2021 року між Державним підприємством "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (далі-Порт) та Фізичною особою-підприємцем Задорожним Миколою Павловичем (далі-Споживач) укладено договір № 21/61-д/нд (далі-Договір) про відшкодування витрат з використання електромереж.

Згідно п.1.1. Договору, порт надає споживачу послуги з постачання електричної енергії та забезпечує споживачу Її надійне постачання, шляхом підключення до електричних мереж об`єкти споживача в межах Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.03.2019 № 19/36-0/д (обліковий номер Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області 46), а споживач зобов?язується відшкодовувати фактичні витрати та супутні послуги, що сплачуються портом стороннім організаціям за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим Договором.

Відповідно до п. 2.1. Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що вартість витрат та ступінь послуг, що підлягає відшкодуванню визначається відповідно об`єму спожитої електроенергії у сумі з урахуванням відшкодування витрат на використання технологічних електричних мереж та інших витрат, що потребують відшкодування та які сплачує порт стороннім організаціям під час надання таких послуг за цим Договором.

Згідно з п. 2.3. вартість витрат є динамічною і може бути переглянута портом в односторонньому порядку.

Відповідно до п. 2.4. Догоговору, облік об?єму спожитої електричної енергії, що передається портом та споживається споживачем, визначається наступних шляхом: щомісячно з 25 по 28 число розрахункового місяця уповноваженими представниками порту та споживачем проводиться зняття показників приладів обліку, а саме: № 10600, №10650004; у разі їх зіпсування або виходу з ладу, об`єм спожитої електричної енергії розраховується з установленої потужності-20кВт на годину.

Згідно п. 2.5. Договору, відшкодування витрат та супутніх послуг порту здійснюється споживачем до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі Рахунку та Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Відповідно до п.2.6. Договору, споживач зобов`язаний не пізніше 10-го календарного числа місяця, наступного за розрахунковим, направляти до порту уповноваженого представника для отримання екземплярів Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг), а також рахунку для оплати наданих послуг та не пізніше 5 (п`яти) робочих днів після отримання, повернути порту підписні та засвідчені власною печаткою (у разі наявності) належні порту екземпляри Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Пунктом 2.7. Договору визначено, що у разі невиконання споживачем зазначених зобов`язань, Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) та рахунок вважаються прийнятими ним без зауважень і мають силу документів, підписаних споживачем.

Згідно п. 2.8. Договору, у разі неотримання споживачем з його вини Акту здачі прийняття робіт (надання послуг), належні йому екземпляри надсилаються портом на адресу споживача засобами поштового зв`язку.

Відповідно до п. 3.2.4. Договору споживач зобов?язується відшкодовувати витрати порту відповідно до умов цього Договору.

Згідно п.4.1.1., п. 4.1.2 Договору, порт має право: стягувати в установленому порядку прострочену заборгованість по платежах, отримувати відшкодування витрат своєчасно та в повному обсязі, відповідно до умов даного Договору.

Пунктом 5.1 Договору визначено, що у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору, сторона несе відповідальність перед іншою стороною на умовах, викладених у цьому Договору.

Згідно з п. 5.2. Договору, порт не несе відповідальності за матеріальну шкоду або нанесення збитків споживачу, спричиненням обмеженням або тимчасовим припиненням надання послуг у випадку, якщо таке обмеження або тимчасове припинення надання послуг виникло з підстав, зазначених у пунктах 4.13 та 4.1.4 Договору.

Відповідно до п. 5.3 Договору, за несвоєчасне відшкодування витрат Споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, сукупний індекс інфляції за ввесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Сплата пені не звільняє Сторону, яка порушила зобов`язання, що виникає з цього Договору, від виконання зобов`язання належним чином.

Згідно п. 7.1. Договору, даний Договір набуває чинності з дня його підписання сторонами та скріплення печатками і діє протягом дії Договору оренди нерухомого майна, яке належить до державної власності від 01.03.2019 №19/36-0/д, але на підставі ст. 631 Цивільного кодексу України регламентує фінансові відносини, що виникли між сторонами з 01 січня 2021 року.

Пунктом 7.4. Договору визначено, що чинність цього Договору припиняється внаслідок: достроково за взаємною згодою Сторін та/або за рішенням суду; в інших випадках передбачених чинним законодавством України.

Позивач зазначив, що Договір оренди №19/36 - розірвано на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 30.05.2022 року у справі №916/3542/21, яке набрало законної сили 30.06.2022 року.

Позивач листом № 458/07.2-131685 від 15.11.2022 року направляв відповідачу в трьох примірниках для ознайомлення та для підпису Акт повернення з оренди нерухомого майна, який складено внаслідок припинення Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.03.2019 №46, а також повідомив про необхідність здійснення розрахунків за Договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна від 21.06.2019 р. № 19/187-0/д, за Договором про відшкодування (компенсації) земельного податку від 24.04.2019 р. № 19/93-0/д, за Договором про відшкодування витрат з використання електромереж від 19.08.2021р. № 21/61 - д/нд.

Однак Відповідач не сплатив наявну заборгованість та не повернув підписаного екземпляру акту.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору № 21/61 порт направляв відповідачу, рахунки та акти задачі - прийняття робіт (наданих послуг) на його електронну адресу за допомогою програмних засобів 1С Підприємство, а також на поштову адресу, для здійснення оплати, а саме: № Пр/11 012 від 31.10.2021; № Пр/12 424 від 30.11.2021; № Пр/13 577 від 31.12.2021; № Пр/888 від 31.01.2022; № Пр/2 173 від 28.02.2022; № Пр/2 729 від 31.03.2022; № Пр/2 729 від 31.03.2022; № Пр/4 779 від 30.09.2022;

Станом на день подання даного позову та розгляду справи судом відповідач заборгованість за Договором № 21/61 не сплатив та не повернув підписаних екземплярів Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), тому до суду були направлені акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) роздруковані з програми « 1 С:Підприємство» - не підписані.

Відповідачем жодних заперечень та зауважень з приводу наданих послуг до позивача не надано.

Позивач зазначає, що оригінали актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) знаходяться у ФОП Задорожного М.Ф. та вважаються прийнятими ним без зауважень і мають силу документів підписаних Споживачем, у відповідності до п. 2.7. Договору.

На підставі вищевикладеного заборгованість відповідача перед позивачем по вищевказаним рахункам з 31.10.2021 по 30.09.2022 та становить - 24 191,88 грн.

Також, позивачем в зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором, було нараховано відповідачу пеню в сумі 4 477,20 грн., інфляційні витрати 5 204, 87 грн. та 3% річних в сумі 1 374,69 грн.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №21/61-д/нд про відшкодування витрат з використання електромереж стало підставою для звернення Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" до суду з відповідним позовом для захисту свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу положень ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, 19.08.2021 року між Державним підприємством "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (далі-Порт) та Фізичною особою-підприємцем Задорожним Миколою Павловичем (далі-Споживач) укладено договір №21/61-д/нд про відшкодування витрат з використання електромереж.

На виконання умов Договору № 21/61 позивач направляв відповідачу, рахунки та акти задачі - прийняття робіт (наданих послуг) на його електронну адресу за допомогою програмних засобів 1С Підприємство, а також на поштову адресу, для здійснення оплати, а саме: № Пр/11 012 від 31.10.2021; № Пр/12 424 від 30.11.2021; № Пр/13 577 від 31.12.2021; № Пр/888 від 31.01.2022; № Пр/2 173 від 28.02.2022; № Пр/2 729 від 31.03.2022; № Пр/2 729 від 31.03.2022; № Пр/4 779 від 30.09.2022.

Відповідачем жодних заперечень та зауважень з приводу наданих послуг до позивача не надано та заборгованість не сплачена.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача вартість поставленого товару в сумі 24 191,88 грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

У відповідності до ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач порушив виконання своїх зобов`язань перед позивачем за договором № 21/61-д/нд про відшкодування витрат з використання електромереж, що зумовило нарахування останнім пені в сумі 4 477,20грн.

Так, у відповідності до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Пунктом 5.1 Договору визначено, що у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору, сторона несе відповідальність перед іншою стороною на умовах, викладених у цьому Договору.

Згідно з п. 5.2. Договору, порт не несе відповідальності за матеріальну шкоду або нанесення збитків споживачу, спричиненням обмеженням або тимчасовим припиненням надання послуг у випадку, якщо таке обмеження або тимчасове припинення надання послуг виникло з підстав, зазначених у пунктах 4.13 та 4.1.4 Договору.

Відповідно до п. 5.3 Договору, за несвоєчасне відшкодування витрат

Споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, сукупний індекс інфляції за ввесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Сплата пені не звільняє Сторону, яка порушила зобов`язання, що виникає з цього Договору, від виконання зобов`язання належним чином.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок пені, господарський суд відзначає його правильність та обґрунтованість, у зв`язку з чим позовна вимога в частині стягнення з відповідача неустойки в розмірі 4 477,20 грн. підлягає задоволенню.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Наразі ст.612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того, виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки також випливає з вимог ст.625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що, виходячи з положень ст.625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством. Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості поставленого товару за спірний період, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних в розмірі 1 374, 69 грн., судом встановлено, що розрахунок 3% річних було здійснено позивачем вірно. Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 1 374, 69 грн.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості поставленого товару за спірний період, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано інфляційні витрати. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми інфляційних витрат в розмірі 5 204,87 грн., судом встановлено, що розрахунок інфляційних витрат річних було здійснено позивачем вірно. Відтак, з відповідача підлягають стягненню інфляційних витрат в розмірі 5 204,87 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" є обґрунтованими, підтверджені належними доказами наявними в матеріалах справи, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (68001, м.Чорноморськ, вул. Праці, буд. 6, ) до Фізичної особи-підприємця Задорожного Миколи Петровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Задорожного Миколи Петровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (68001, м.Чорноморськ, вул. Праці, буд.6, ) основний борг в розмірі 24 191 (Двадцять чотири тисячі сто дев`яносто одну) грн. 88 коп., інфляційні витрати в розмірі 5 204 (П`ять тисяч двісті чотири) грн. 87 коп., 3% річних в розмірі 1 374 (Одна тисяча триста сімдесят чотири) грн. 69 коп. та судовий збір в розмірі 2 422 (Дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23 травня 2024 р.

Суддя Т.Г. Пінтеліна