ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23 травня 2024 року Справа № 903/806/21

за поданням державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України

про надання дозволу на звернення стягнення на майно боржника за вимогами на які не поширюється дія мораторію

у справі № 903/806/21

за заявами Дочірнього підприємства "Чернівецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", Товариства з обмеженою відповідальністю "Статусінвестгруп"

до Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про банкрутство

Суддя Шум М. С.

Секретар с/з Сосновська Ю. П.

Учасники справи:

державний виконавець: Турчинський В. Є.

представник відділу з питань банкрутства Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції: Мусієнко Т. І.

АТ «Автомобільні дороги України»: Рикова Н. В.

Встановив: в провадженні Господарського суду Волинської області перебуває справа № 903/806/21 про банкрутство Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"(суддя Шум М.С.).

01.05.2024 до суду надійшло поданням державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 30.04.2024 №14683 про надання дозволу на звернення стягнення на майно боржника за вимогами на які не поширюється дія мораторію.

Подання обґрунтовано наявністю на примусовому виконанні 336 виконавчих документів на суму 12 465 627 грн. 98 коп. щодо стягнення з боржника заробітної плати або інших виплат, що пов`язані з трудовими відносинами.

Виконавець як на правову підставу подання посилається на ст. 41 КУзПБ.

Ухвалою суду від 06.05.2024 подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 30.04.2024 №14683 про надання дозволу на звернення стягнення на майно боржника за вимогами на які не поширюється дія мораторію прийняти до розгляду, розгляд заяви призначено на 23.05.2024, запропоновано розпоряднику майна та кредиторам до 22.05.2024 подати суду пояснення по суті подання державного виконавця.

22.05.2024 до суду надійшли заперечення арбітражного керуючого Чепелюка О. О. від 20.05.2024 №02-01/903/806/21-310 щодо подання державного виконавця.

Арбітражний керуючий зазначає, що мотивуючи подання щодо звернення стягнення на майно боржника державний виконавець зазначає, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області перебуває зведене виконавче провадження, що включає 336 виконавчих документів на суму 12 465 627,98 грн за вимогами щодо стягнення із боржника ДП «Волинський облавтодор» сум заробітної плати та інших виплат, що пов`язані з трудовими відносинами.

Державним виконавцем накладено арешти на рахунки, все нерухоме та рухоме майно боржника ДП «Волинський облавтодор», встановлено відсутність коштів на банківських рахунках та в касі підприємства.

Оскільки дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги щодо виплати заробітної плати, заявник просить суд видати ухвалу про надання дозволу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на звернення стягнення на майно боржника ДП «Волинський облавтодор» за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, а саме: рухомого майна (транспортних засобів), що зареєстровані за боржником відповідно до інформації наданої Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до частини 1 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Згідно частини 5 цієї ж статті дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, повернення невикористаних та своєчасно неповернутих коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, крім випадків, передбачених статтею 94 цього Кодексу.

Арбітражний керуючий Чепелюк О. О. зауважує, що провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження. З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (правовий висновок, що міститься в постанові Верховного Суду від 26.01.2023 у справі № 910/21981/16).

Здійснюючи розгляд заяв та звернень в межах справи про банкрутство визначальним є дотримання принципу змагальності сторін, який полягає в доведенні стороною обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, у відповідності до частини 3 статті 13 ГПК України.

Аналізуючи подання органу ДВС щодо звернення стягнення на майно боржника в аспекті вищенаведеної процесуальної норми, вбачається відсутність вмотивованих аргументів щодо обґрунтування подання. Заявником не наведено обґрунтованих доводів на переконання того, що звернення стягнення на майно ДП «Волинський облавтодор» саме в межах виконавчого провадження є більш ефективною та вигідною перспективою погашення вимог кредиторів, аніж в межах справи про банкрутство.

Як вбачається із тексту подання, виконавець обмежився посиланням на положення частини 5 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства згідно яких, звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, крім випадків, передбачених статтею 94 цього Кодексу.

Однак варто відмітити, що саме по собі цитування матеріальної норми закону, яка передбачає певне право, не є достатнім для реалізації заявником цієї норми, оскільки належним є саме вмотивоване обґрунтування правових підстав реалізації такої норми, що й відповідає принципу диспозитивності та змагальності сторін.

Оскільки право виконавчої служби на звернення стягнення на майно боржника поза межами справи про банкрутство санкціоновано рішенням суду, то заявник зобов`язаний довести суду ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Визначальним в даному випадку є належне обґрунтування правової вимоги заявника та доведення суду необхідності, доцільності та вигідності реалізації майна поза межами процедури банкрутства, при цьому завданням господарського суду є здійснення судового контролю, адже право передбачене статтею 41 Кодексу є обмеженим, що зумовлює деталізований підхід до його вирішення.

Арбітражний керуючий зазначає, що звернення стягнення органами ДВС на майно боржника поза межами процедури банкрутства на етапі розпорядження майном, є передчасним з огляду на провідну мету процедури розпорядження майном, що серед іншого передбачає акумулювання та збереження майнових активів та ресурсів підприємства боржника.

Під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації).

На даний час справа перебуває на стадії, коли комітет кредиторів має надати до суду для розгляду обґрунтовані пропозиції про перехід до наступної процедури та пропозиції про подальший розгляд справи на підставі звіту розпорядника майна про виконану роботу у процедурі розпорядження майном, відомостей щодо виконання повноважень розпорядником майна, передбачених частиною 3 статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства, аналіз фінансово-господарського стану, інвентаризаційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника.

Cтаном на даний час звернення стягнення у виконавчому провадженні на основні фонди боржника може мати наслідком перешкоджання веденню господарської діяльності ДП «Волинський облавтодор» на стадії розпорядження майном, а також ускладнить в цілому проведення боржником погашення як конкурсної, так і поточної заборгованості перед кредиторами; відтак, при вирішенні питання щодо підставності надання органу ДВС дозволу на реалізацію майнових активів боржника у виконавчому провадженні необхідно враховувати інтереси усіх кредиторів та боржника у справі про банкрутство.

З огляду на те, що судові процедури банкрутства регулюються спеціальним законом, то положення статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» слід застосовувати з урахуванням приписів Кодексу України з процедур банкрутства.

Звертаючись до суду з поданням про надання згоди на реалізацію рухомого майна боржника, зазначеного у поданні, обов`язком державного виконавця є довести суду, що органами ДВС у процесі здійснення виконавчого провадження вчинено вичерпних заходів примусового виконання, а докази вжитих заходів повинні підтверджувати, що виконання вимог є можливим не інакше як шляхом продажу майна, зазначеного у поданні.

В даному випадку, матеріалами справи не підтверджується, що відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області вживалися заходи для стягнення заборгованості із інших майнових джерел боржника ДП «Волинський облавтодор», зокрема, таких як дебіторська заборгованість.

Проте, за відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів щодо недостатності коштів у боржника для погашення заборгованості, відсутності доказів вжиття вичерпних заходів для виконання виконавчих документі та стягнення боргу, відсутності доказів встановлення державним виконавцем факту наявності/відсутності майна боржника, що безпосередньо не використовується у виробництві (предмети інтер`єру офісів, готова продукція та товари тощо), а також відсутність чіткого переліку майна на реалізацію якого державний виконавець просить дозвіл у суду, арбітражний керуючий Чепелюк О. О. вважає передчасним подання державного виконавця про надання згоди на реалізацію рухомого майна ДП «Волинський облавтодор», оскільки державним виконавцем не доведено суду дотримання послідовності, визначеної законом для виконання зведеного виконавчого провадження щодо боржника.

Більше того, вчинення заходів з реалізації майна в рамках виконавчого провадження не відповідає принципам інституту банкрутства та положенням Кодексу України з процедур банкрутства в частині врегулювання процесів розпорядження майном, адже у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, крім випадків, передбачених статтею 94 цього Кодексу, провадиться з рахунку боржника в установі банку, небанківському надавачу платіжних послуг або з електронного гаманця боржника в емітенті електронних грошей.

Тому, попри наявність можливості, передбаченої пунктом 6 частини 5 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, щодо звернення стягнення на майно боржника за ухвалою господарського суду, розрахунки із кредиторами повинні здійснюватися лише із рахунків боржника, що є безумовним свідченням того, що така реалізація може бути здійснена виключно в межах справи про банкрутство.

Даний висновок узгоджується та відповідає принципу судового контролю в межах справи про банкрутство, який полягає в недопущенні порушенні законних прав та інтересів учасників процедури банкрутства та встановленої законом процедури.

Крім того, здійснення будь-яких дій та правочинів щодо майна ДП «Волинський облавтодор» у процедурі банкрутства без згоди комітету кредиторів, АТ «ДАК «Автомобільні дороги України», як засновника боржника, та Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України, як органу, уповноваженого управляти його майном, заборонено.

Не менш важливим є те, що згідно статуту ДП «Волинський облавтодор», засновником підприємства є акціонерне товариство «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», 100% акцій якого належать державі.

Правовий статус майна також визначено статутом підприємства, згідно якого все майно, що знаходиться на балансі підприємства, належить ДП «Волинський облавтодор» на праві господарського відання. Право власності зареєстровано за засновником дочірнього підприємства АТ «ДАК «Автомобільні дороги України».

Відсутність згоди засновника АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на відчуження належного йому майна свідчить про те, що реалізація транспортних засобів у спосіб визначений органом ДВС, призведе до порушення законних прав та інтересів держави, а також прямого порушення норм законодавства, що пояснюється таким.

Згідно правових висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 22.06.2022 по справі № 913/849/14, Державне агентство автомобільних доріг України (сьогодні Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України) є органом, уповноваженим управляти державним майном щодо майна дочірніх підприємств ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», зокрема, й в інших справах про банкрутство дочірніх підприємств AT «ДАК «Автомобільні дороги України» - у справі №904/5292/19 ДП «Дніпропетровський облавтодор», №909/995/19 ДП «Івано-Франківський облавтодор», № 906/1318/19 ДП «Житомирський облавтодор», №913/849/14 ДП «Луганський облавтодор», № 44/258-6 ДП «Київське обласне дорожнє управління», № 908/671/18 ДП «Запорізький облавтодор», №921/574/20 ДП «Тернопільський облавтодор», № 904/6344/20 ДП «Дніпропетровський облавтодор», №925/1630/20 ДП «Черкаський облавтодор», № 917/777/20 ДП «Полтавський облавтодор», № 915/1489/20 ДП «Миколаївський облавтодор».

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 27.01.2020 у справі № 904/1146/18, від 03.02.2022 у справі № 904/5292/19 зауважив, що враховуючи, що засновником ДП «Дніпропетровський облавтодор» є державне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого належать державі, то ДП «Дніпропетровський облавтодор» як його дочірнє підприємство за своєю сутністю також є державним підприємством, адже діє на основі державної власності, переданої йому засновником у господарське відання.

Господарські суди здійснюючи правосуддя на всій території України неодноразово зазначали, що на майно, яке обліковується на філіях, перебуває у господарському віданні та у власності Компанії чи її дочірніх підприємств поширюється дія Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна».

У відповідності до статті 1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29.11.2001 № 2864-ІІІ (далі Закон) встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Згідно зі статтею 2 Закону мораторій поширюється, зокрема, на звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою.

За приписами наведеного закону, заходи щодо звернення стягнення на майно засновника боржника у рамках виконавчого провадження з примусового виконання судових рішень, зокрема реалізація майна шляхом проведення електронних торгів, не можуть бути застосовані щодо господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків.

Вищий господарський суд України в своєму інформаційному листі від 15.03.2011 № 01-06/249 «Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів» визначив, що вирішуючи спори, які стосуються питань реалізації майна державних підприємств та державних господарських товариств з прилюдних торгів, судам слід враховувати таке: а) реалізація майна, яке належало до основних засобів виробництва суперечить нормам статті 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна». Фактичне використання чи невикористання цього майна у господарській діяльності підприємства не має визначального значення.

Пунктом 9 інформаційного листа ВГСУ від 28.01.2016 № 01-06/131/16 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням господарськими судами Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що приписи пункту 9 частини першої статті 47, частини п`ятої статті 52 Закону у взаємозв`язку з положеннями Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» вказують на встановлену чинним законодавством заборону щодо звернення стягнення на майно державного підприємства та господарських товариств.

Отже, враховуючи наявність у статутному капіталі АТ «ДАК «Автомобільні дороги «України» частки держави в розмірі 100 % акцій, наведену правову позицію Верховного Суду щодо дочірніх підприємств Компанії та мораторій на примусову реалізацію майна за рішеннями, що підлягають виконанню органами ДВС, арбітражний керуючий Чепелюк О. О. просить суд відмовити в задоволенні подання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 30.04.2024 за № 14683 щодо звернення стягнення на майно ДП «Волинський облавтодор».

В судовому засіданні державний виконавець подання підтримав та просив його задоволити. Зазначив, що дозвіл на реалізацію майна боржника отримував від засновника у 2016 році.

Представниця АТ «ДАК «Автомобільні дороги «України» щодо подання державного виконавця заперечувала. Зазначила про відсутність погодження на звернення стягнення на майно боржника АТ «ДАК «Автомобільні дороги України», як засновника боржника, та Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України, як органу, уповноваженого управляти його майном.

Крім того, процедура банкрутства боржника знаходиться в процедурі розпорядження майном, кредитори боржника та його засновник мають намір погодити план санації дочірнього підприємства, а відтак за рахунок майна боржника буде погоджено погашення вимог кредиторів або забезпечено подальшу господарську діяльність підприємства.

Крім того, представниця АТ «ДАК «Автомобільні дороги «України» зазначила, що реалізація майна державним виконавцем за конкретних обставин справи призведе до нарощення заборгованості підприємство-боржником через донарахування виконавчого збору, що є неефективними заходами погашення вимог в процедурі банкрутства.

Представник відділу з питань банкрутства Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо подання державного виконавця поклалася на розсуд суду.

Розглянувши подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 30.04.2024 №14683, дослідивши надані докази, проаналізувавши Кодекс України з процедур банкрутства, законодавство, що регулює діяльність державних та приватних виконавців, судову практику вищих судових інстанцій, господарським судом встановлено.

Як зазначено в поданні, на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває 336 виконавчих документів на суму 12 465 627,98 грн. (вимоги щодо стягнення заробітної плати або інших виплат що пов`язані з трудовими відносинами) про стягнення заробітної плати з Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

В ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешти на рахунках в фінансових установах та арешти на все рухоме та нерухоме майно боржника.

Крім того, державним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника - відомості внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

У боржника відсутні кошти на банківських рахунках або у касі підприємства, на які можливо звернути стягнення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Частинами 1-6 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до пункту 1 частини другої статті 8 Закону України "Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, або на електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках та електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно з частинами 5 та 6 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

У разі якщо на зазначене у частині п`ятій цієї статті майно накладається арешт, воно реалізується в такій черговості:

1) майно, що безпосередньо не використовується у виробництві (предмети інтер`єру офісів, готова продукція та товари тощо);

2) об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості, верстати, обладнання, інші основні засоби, а також сировина і матеріали, призначені для використання у виробництві.

Одночасно, суд зазначає, що з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин і спеціальні норми Кодексу України з процедур банкрутства мають пріоритет у застосуванні перед іншими законодавчими актами України.

Відповідно до абз. 3 ч. 14 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 5 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, повернення невикористаних та своєчасно неповернутих коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Дія мораторію не поширюється на будь-які дії довірчого власника щодо об`єкта довірчої власності, довірчим засновником якої є боржник. Дія мораторію не поширюється на процедуру обов`язкового звернення стягнення на об`єкт довірчої власності.

Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів у разі одночасного задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном, керуючим санацією згідно з планом санації, а також ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, крім випадків, передбачених статтею 94 цього Кодексу, провадиться з рахунку боржника в установі банку, небанківському надавачу платіжних послуг або з електронного гаманця боржника в емітенті електронних грошей.

Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів шляхом звернення стягнення на предмет обтяження, що забезпечує виконання зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - сторони генеральної угоди відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, крім випадків, передбачених статтею 94 цього Кодексу.

Згідно з абз. 5 ч. 4 ст. 50 Кодексу України з процедур банкрутства з моменту постановлення ухвали про введення процедури санації арешт на майно боржника та інші обмеження дій боржника щодо розпорядження його майном можуть бути накладені лише в межах процедури санації, за умови що вони не перешкоджають виконанню плану санації та не суперечать інтересам конкурсних кредиторів. Не допускається арешт грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках умовного зберігання (ескроу), відкритих боржником у встановленому законодавством порядку.

Системний аналіз зазначених норм дозволяє зробити висновок про те, що законодавець виключає можливість вчинення виконавцем виконавчих дій щодо звернення стягнення на майно боржника без згоди господарського суду у справі про банкрутство боржника.

Отже, виконавець може здійснювати виконавчі дії щодо примусового продажу майна боржника щодо вимог, на які не поширюється дія мораторію, виключно після отримання згоди суду у справі про банкрутство на звернення стягнення на конкретне майно боржника.

Провадження у справі про банкрутство ДП «Волинський облавтодор» перебуває на стадії розпорядженням майном боржника.

Під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації).

На даний час комітет кредиторів має надати до суду для розгляду обґрунтовані пропозиції про перехід до наступної процедури та пропозиції про подальший розгляд справи на підставі звіту розпорядника майна про виконану роботу у процедурі розпорядження майном, відомостей щодо виконання повноважень розпорядником майна, передбачених частиною 3 статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства, аналіз фінансово-господарського стану, інвентаризаційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника.

Відтак, надання дозволу на звернення стягнення державним виконавцем на нерухоме майно боржника з невизначеним переліком такого майна в процедурі розпорядження майном суперечить цілі та суті процедури банкрутства, а також можливості затвердження плану санації підприємства-боржника.

Крім того, згідно з статутом ДП «Волинський облавтодор», засновником підприємства є акціонерне товариство «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», 100% акцій якого належать державі.

Правовий статус майна також визначено статутом підприємства, згідно якого все майно, що знаходиться на балансі підприємства, належить ДП «Волинський облавтодор» на праві господарського відання. Право власності зареєстровано за засновником дочірнього підприємства АТ «ДАК «Автомобільні дороги України».

В судовому засіданні представниця АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» звернула увагу державного виконавця та суду на відсутність погодження як АТ «ДАК «Автомобільні дороги України», так і Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України на звернення стягнення на майно боржника.

Згідно правових висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 22.06.2022 по справі № 913/849/14 Державне агентство автомобільних доріг України (сьогодні Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України) є органом, уповноваженим управляти державним майном щодо майна дочірніх підприємств ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», зокрема, й в інших справах про банкрутство дочірніх підприємств AT «ДАК «Автомобільні дороги України» - у справі №904/5292/19 ДП «Дніпропетровський облавтодор», №909/995/19 ДП «Івано-Франківський облавтодор», № 906/1318/19 ДП «Житомирський облавтодор», №913/849/14 ДП «Луганський облавтодор», № 44/258-6 ДП «Київське обласне дорожнє управління», № 908/671/18 ДП «Запорізький облавтодор», №921/574/20 ДП «Тернопільський облавтодор», № 904/6344/20 ДП «Дніпропетровський облавтодор», №925/1630/20 ДП «Черкаський облавтодор», № 917/777/20 ДП «Полтавський облавтодор», № 915/1489/20 ДП «Миколаївський облавтодор».

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 27.01.2020 у справі № 904/1146/18, від 03.02.2022 у справі № 904/5292/19 зауважив, що враховуючи, що засновником ДП «Дніпропетровський облавтодор» є державне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого належать державі, то ДП «Дніпропетровський облавтодор» як його дочірнє підприємство за своєю сутністю також є державним підприємством, адже діє на основі державної власності, переданої йому засновником у господарське відання.

В прохальній частині подання державний виконавець просить суд надання дозволу на звернення стягнення на майно боржника за вимогами на які не поширюється дія мораторію, а саме рухомого майна (транспортних засобів), що зареєстровані за Дочірнім підприємством «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» відповідно до інформації, наданої Міністерством внутрішніх справ України.

Проте, державним виконавцем не надано суду ні інформацію Міністерства внутрішніх справ України про наявні транспортні засоби у боржника, а також не зазначено у поданні конкретного переліку рухомого майна (транспортних засобів), щодо якого державний виконавець просить суд надати дозвіл на звернення стягнення.

При цьому, Дочірнє підприємство, перебуваючи на стадії розпорядження майном в процедурі банкрутства, продовжує здійснювати свою господарську діяльність, а кредитори та розпорядник майна вчиняють дії з метою введення процедури санації та затвердження плану санації боржника.

Державним виконавцем не надано суду перелік майна (рухомого/нерухомого), на яке доцільно звернути стягнення з врахуванням приписів пунктів 5 та 6 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 30.04.2024 №14683 про надання дозволу на звернення стягнення на майно боржника за вимогами на які не поширюється дія мораторію, а тому відмовляє у його задоволенні.

Керуючись ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 30.04.2024 №14683 про надання дозволу на звернення стягнення на майно боржника за вимогами на які не поширюється дія мораторію відмовити.

У відповідності до ч. 4 ст. 9 КУзПБ, ухвали, прийняті господарським судом у справі про банкрутство, набирають законної сили з моменту їх прийняття, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

З врахуванням положень ст.ст. 253-257 ГПК України, ухвала суду підлягає апеляційному оскарженню, апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 27.05.2024.

Суддя М. С. Шум