ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"28" травня 2024 р. Черкаси справа №925/657/24

Суддя Господарського суду Черкаської області Кучеренко О.І., розглянувши заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (вулиця Грушевського, будинок 1Д, місто Київ, 01001, ідентифікаційний код 14360570) про видачу судового наказу за грошовими вимогами до фізичної особи-підприємця Осадчого Сергія Вячеславовича (село Журавка, Шполянський район, Черкаська область, 20637, РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 09.02.2022 у сумі 35747,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

22.05.2024 Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося у Господарський суд Черкаської області із заявою про видачу судового наказу за вимогами до фізичної особи-підприємця Осадчого Сергія Вячеславовича про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 09.02.2022 у сумі 35747,00 грн, яка складається з 35047,00 грн заборгованості за кредитом та 700,00 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої згідно з пунктами 3.2.2.3.2 та 3.2.2.9 Умов. У своїй заяві про видачу судового наказу, заявник просить суд також стягнути на його користь 242,24 грн судового збору.

Розглянувши заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про видачу судового наказу, суд вважає, що вона не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Порядок та форма звернення до суду з заявою про видачу судового наказу до господарського суду визначені Господарським процесуальним кодексом України, зокрема, розділом II «Наказне провадження».

Відповідно до частин 1-3 статті 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про наявність його заявнику невідомо.

Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника;документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів слідує, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів слідує пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні. Разом із тим лише той факт, що договірні зобов`язання не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Отже, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів. Звертаючись із заявою про видачу судового наказу, заявник повинен, в тому числі, подати документи, що свідчать про безспірність його вимог.

Наведене зумовлено тим, що під час розгляду заяви про видачу судового наказу суд не розглядає справу по суті, не встановлює обставин справи та не здійснює оцінку доказів щодо їх змагальності та достовірності, адже наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

За доводами заявника між ним та боржником було укладено кредитний договір в електронному вигляді шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ», відповідно до якої позичальник приєднався до розділу 1.1 Загальні положення та підрозділу 3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк».

На виконання цього кредитного договору, заявник надав на поточний рахунок боржника кредитні кошти у розмірі 50000,00 грн.

06.12.2022 позичальником було подано заяву-анкету про зміну умов договору, яка була підписана шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису. Банком було погоджено зміни умови договору про що складено Пропозицію про зміну істотних умов кредитування за договором та серед іншого було встановлено, що сума заборгованості позичальника за неповернутими кредитними коштами по кредитному договору становить 45489,07 грн, при цьому подальше надання банком позичальнику кредитних коштів за кредитним договором не здійснюється; встановлено, що кінцевий термін повернення кредиту до 01.01.2025 (включно). Погашення заборгованості за кредитом (повернення кредиту) здійснюється позичальником відповідно до графіку наведеного в пункті 4 пропозиції про зміну істотних умов кредитування за кредитним договором.

Банк стверджує, що позичальником в порушення відповідних умов кредитного договору та приписів законодавства не повернуто кредитні кошти та не сплачено в повному обсязі проценти у вигляді щомісячної комісії, тому, в силу частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Разом із тим суд зазначає, що підпунктом «а» пункту 3.2.2.6.2 Умов та правил надання послуги «КУБ» передбачено право банку при порушенні клієнтом будь-якого із зобов`язань на власний розсуд змінити умови видачі та надання кредиту - вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування, виконання інших зобов`язань за кредитом у повному обсязі шляхом надіслання повідомлення.

Матеріали поданої заяви не містять доказів настання строку виконання обов`язку щодо дострокового повернення кредиту боржником. Тобто заявником заявлено вимоги, зокрема, про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 35747,00 грн, яка складається з 35047,00 грн заборгованості за кредитом та 700,00 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої згідно з пунктами 3.2.2.3.2 та 3.2.2.9 Умов, строк погашення за якою в повному обсязі ще не настав, оскільки кінцевий термін повернення кредиту був встановлений 01.01.2025, про що зазначає і сам заявник у своїй заяві. Отже, безспірність стягнення цієї суми заборгованості не є документально підтвердженим.

Також, заявник просить стягнути з боржника заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії в розмірі 700,00 грн. Разом із тим, суд зазначає, що відсотки за своєю правовою природою хоча й виникають з договору, однак не є основною грошовою заборгованістю за договором, а є відповідно нарахуваннями за користування кредитними коштами та видом санкції у разі неналежного виконання зобов`язання.

Серед наведених в статті 150 Господарського процесуального кодексу України вимог до оформлення заяви про видачу судового наказу не передбачено надання розрахунку вимог і мається на увазі, що про заборгованість безпосередньо має бути зазначено в договорі.

Отже, заявлені вимоги про стягнення суми заборгованості за відсотками за користування кредитом не відповідають вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України. Заявлена до стягнення заборгованість є частиною заборгованості за договором та містить додаткові нарахування, що потребує здійснення розрахунку і перевірки його обґрунтованості як щодо самої заявленої до стягнення частини заборгованості, так і проведеного нарахування на таку заборгованість, що в межах наказного провадження не передбачено з огляду на положення частини першої статті 148 Господарського процесуального кодексу України та пункту 7 частини першої статті 155 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що заявником порушено вимоги статті 150 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, не додано документів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. А отже, з поданої заяви не випливає виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору; заявником мають бути обґрунтовані свої вимоги та додані документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

Крім того, із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, оскільки строк кредитування визначено сторонами до 01.01.2025.

Відповідно до частини 3 статті 152 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

При цьому, вимога щодо стягнення заборгованості за відсотками не є безспірною, для встановлення об`єктивності та правильності нарахування вказаних сум суд має перевірити їх розрахунок, що в межах наказного провадження є неможливим. При цьому, заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий.

Наведені вище обставини згідно з пунктами 1, 8 частини першої, частини третьої статті 152 Господарського процесуального кодексу України є підставами для відмови заявнику у видачі судового наказу.

Згідно з частиною 2 статті 154 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

За наведених обставин, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову Акціонерному товариству Комерційний Банк «Приватбанк» у видачі судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Осадчого Сергія Вячеславовича про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 09.02.2022 у сумі 35747,00 грн, яка складається з 35047,00 грн заборгованості за кредитом та 700,00 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої згідно з пунктами 3.2.2.3.2 та 3.2.2.9 Умов.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 21, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (частина 1 статті 153 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (частина 2 статті 152 Господарського процесуального кодексу України).

У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (частина 2 статті 151 Господарського процесуального кодексу України).

На підставі викладеного, керуючись статтями 152-154, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити Акціонерному товариству Комерційний Банк «Приватбанк» у видачі судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Осадчого Сергія Вячеславовича заборгованості за кредитним договором №б/н від 09.02.2022 у сумі 35747,00 грн, яка складається з 35047,00 грн заборгованості за кредитом та 700,00 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і протягом десяти днів може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя О.І.Кучеренко