ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/10934/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,

секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,

розглянувши касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2023 (суддя Лиськов М. О.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024 (Євсіков О. О. - головуючий, судді Алданова С. О., Корсак В. А.) у справі

за позовом ІНФОРМАЦІЯ_2

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про стягнення ІНФОРМАЦІЯ_3,

(У судове засідання з`явилися представники: позивача - Хатунцева І. В., відповідача - Білецький Є. В., Педенко Д. В.),

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. У липні 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) ІНФОРМАЦІЯ_3, з яких ІНФОРМАЦІЯ_4 попередньої оплати, ІНФОРМАЦІЯ_5 пені та ІНФОРМАЦІЯ_6 штрафу.

В обґрунтування заявлених вимог ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 не поставило обумовлений договором товар у встановлений строк та не повернуло суму здійсненої вчасно попередньої оплати.

У заяві про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду, ІНФОРМАЦІЯ_2 просило стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 пені та ІНФОРМАЦІЯ_7 штрафу за порушення зобов`язань в частині своєчасної поставки товарів.

2. Фактичні обставини справи, встановлені судами

2.1. Як установили суди попередніх інстанцій і свідчать матеріали справи, 16.06.2022 ІНФОРМАЦІЯ_1 (покупець) уклало з ІНФОРМАЦІЯ_8 (продавець) контракт № НОМЕР_1 (далі - контракт № НОМЕР_1), за умовами п. 1.1 якого продавець передає у власність покупця обладнання на умовах цього контракту, а покупець зобов`язується здійснити оплату отриманого обладнання згідно з наданими покупцем інвойсами.

Найменування, кількість і ціна обладнання вказується у специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього контракту (п. 1.2 контракту № НОМЕР_1).

У специфікації №1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_8 узгодили найменування товару: у кількості ІНФОРМАЦІЯ_11 за ціною ІНФОРМАЦІЯ_22 за одиницю товару. Загальна вартість ІНФОРМАЦІЯ_9.

У додатковій угоді № 1 від 28.06.2022 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_8 змінили порядок розрахунків за товар.

Додатковою угодою № 2 від 29.06.2022 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_8 погодили зміну строків поставки товару та визначили його таким чином: ІНФОРМАЦІЯ_23 - до 01.11.2022; ІНФОРМАЦІЯ_23 - до 01.12.2022; ІНФОРМАЦІЯ_23 - до 01.02.2023; ІНФОРМАЦІЯ_23 - до 01.03.2023.

Додатковою угодою №3 від 18.11.2022 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_8 погодили зміну строків поставки товару та визначили його таким чином: ІНФОРМАЦІЯ_12 - до 10.01.2023; ІНФОРМАЦІЯ_12 - до 15.02.2023; ІНФОРМАЦІЯ_12 - до 17.03.2023; ІНФОРМАЦІЯ_13 - до 10.04.2023.

ІНФОРМАЦІЯ_1 уклало з ІНФОРМАЦІЯ_8 контракт від НОМЕР_1, тобто до укладення контракту з ІНФОРМАЦІЯ_2 (22.06.2022).

22.06.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 (замовник) та ІНФОРМАЦІЯ_1 (виконавець) уклали державний контракт НОМЕР_2 (далі - контракт) на поставку (закупівлю) товарів, зазначеними в Специфікації товарів, а замовник - прийняти їх через представництво замовника і визначеного вантажоодержувача та оплатити такі товари.

Згідно з п. 4.1 контракту виконавець зобов`язаний поставити товар згідно з умовами контракту не пізніше строку, визначеного у Специфікації.

Строк поставки товарів не підлягає коригуванню після його закінчення, у т.ч. за наявності сертифікату Торгово-промислової палати України про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (п. 4.2 контракту).

За умовами підп. 1 п. 7.2 контракту за порушення строків поставки товару виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленої (недопоставленої) продукції, за кожний день прострочення поза встановлені контрактом строки поставки, а за прострочення понад 30 днів з виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної суми.

Відповідно до п. 7.3 контракту сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим контрактом у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення контракту та виникли незалежно від волі сторін і безпосередньо вплинули на виконання контракту (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, диверсії, війна, інша небезпечна подія).

Сторона, що не може виконувати зобов`язання за Контрактом унаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), повинна не пізніше ніж протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це в письмовій формі іншу сторону. У разі не повідомлення у строк, який визначений у першому абзаці цього пункту, у письмовій формі іншої сторони про настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) вона позбавляється права посилатися на ці обставини та не звільняється від відповідальності, передбаченої п. 7.2 цього контракту, навіть при наявності відповідного сертифікату, виданого Торгово-промисловою палатою України та або регіональними торгово-промисловими палатами (п. 7.4 контракту).

Згідно з п. 7.5 контракту доказом виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) є сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України або регіональними торгово-промисловими палатами.

Сторона, що не може виконувати зобов`язання за контрактом унаслідок зникнення істотної зміни обставин, повинна не пізніше ніж протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це в письмовій формі іншу Сторону (п. 7.6 контракту).

Відповідно до п. 7.7 контракту у разі не повідомлення у строк, який визначений у п. 7.6, у письмовій формі іншої сторони про настання істотної зміни обставин, вона позбавляється права посилатися на ці обставини, навіть за наявності відповідного висновку про істотну зміну обставин, що видається Торгово-промисловою палатою України або регіональними торгово-промисловими палатами.

Доказом виникнення істотної зміни обставин, які впливають на можливість виконання своїх обов`язків за Контрактом, є документ (висновок) про істотну зміну обставин, що видається Торгово-промисловою палатою України або регіональними торгово-промисловими палатами (п. 7.8 контракту).

У Специфікації (додаток 1 до контракту) сторони погодили поставку товару: у кількості ІНФОРМАЦІЯ_11 на загальну суму ІНФОРМАЦІЯ_10 у такі партії та строки: ІНФОРМАЦІЯ_12 - до 25.11.2022; ІНФОРМАЦІЯ_12 - до 25.02.2023; ІНФОРМАЦІЯ_12 - до 25.03.2023; ІНФОРМАЦІЯ_13 - до 20.04.2023.

25.07.2022 на виконання контракту ІНФОРМАЦІЯ_2 сплатило ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_14 попередньої оплати.

Листом від 15.02.2023 (вих. № 53/01), від 17.02.2023 (вих. № 60/01) ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомило ІНФОРМАЦІЯ_2 про настання для нього обставин непереборної сили, що пов`язано з наявністю обставин непереборної сили у компанії - постачальника ІНФОРМАЦІЯ_8., а також просило не здійснювати нарахування штрафних санкцій.

Листами від 20.03.2023 (вих. № 106/01), від 12.04.2023 (вих. № 15/103) ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомило ІНФОРМАЦІЯ_2 про неможливість здійснити поставку партії товару за контрактом у зв`язку з настанням обставин непереборної сили.

Листом від 13.04.2023 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулось до ІНФОРМАЦІЯ_2 з проханням посприяти у вирішенні питання розблокування рахунків компаній-партнерів у ІНФОРМАЦІЯ_16 («ІНФОРМАЦІЯ_8», «ІНФОРМАЦІЯ_15») задля своєчасного виконання державних контрактів в Україні у вкрай важливий для країни час.

Сертифікатом № 3000-23-2565 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 29.05.2023 Київська торгово-промислова палата засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, та наявність обставин непереборної сили у продавця за зовнішньоекономічним контрактом, підтверджена довідкою про форс-мажорні обставини ІНФОРМАЦІЯ_24 (АДРЕСА_3) від 19.05.2023 № 010/05/2023 щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: щодо поставки партій товару у кількості ІНФОРМАЦІЯ_12 - 25.01.2023 відповідно до специфікації від 22.06.2022 до контракту у термін до 25.01.2023 за контрактом. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання - 04.01.2023, дата закінчення - 30.05.2023.

05.06.2023 ІНФОРМАЦІЯ_2 нарочним отримало від ІНФОРМАЦІЯ_1 сертифікат № 3000-23-2565 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 29.05.2023.

20.06.2023 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулось до ІНФОРМАЦІЯ_2 з листом (вих. № 327/03), у якому повідомило, що обставини непереборної сили, про які повідомлялось раніше та які перешкоджають ІНФОРМАЦІЯ_1 виконати зобов`язання за контрактом, продовжують існувати. ІНФОРМАЦІЯ_1 просило ІНФОРМАЦІЯ_2 не нараховувати передбачені п. 7.2 контракту штрафні санкції.

Додатковою угодою від 22.06.2023 № 1 до контракту сторони змінили строки поставки товару: ІНФОРМАЦІЯ_12 - 25.01.2023; ІНФОРМАЦІЯ_12 - 25.02.2023; ІНФОРМАЦІЯ_12 - 25.03.2023; ІНФОРМАЦІЯ_13 - 20.04.2023.

22.06.2023 ІНФОРМАЦІЯ_2 направило ІНФОРМАЦІЯ_1 претензію (вих. № 403/9044), у якій просило ІНФОРМАЦІЯ_1 в добровільному порядку сплатити ІНФОРМАЦІЯ_17 пені та ІНФОРМАЦІЯ_6 штрафу.

З листом від 29.06.2023 ІНФОРМАЦІЯ_1 направило ІНФОРМАЦІЯ_2 Сертифікат № 3000-23-2944 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 23.06.2023 вих № 17/03-4/595, внаслідок настання яких зобов`язання за контрактом не могли бути виконані в зазначені у контракті строки. У зв`язку з цим ІНФОРМАЦІЯ_1 просило ІНФОРМАЦІЯ_2 не нараховувати передбачені п. 7.2 контракту штрафні санкції за порушення строків поставки товарів, визначених контрактом та додатковою угодою до нього.

Сертифікатом № 3000-23-2944 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 23.06.2023 Київська торгово-промислова палата засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, та наявність обставин непереборної сили у продавця за зовнішньоекономічним контрактом, підтверджена довідкою про форс-мажорні обставини ІНФОРМАЦІЯ_24 (АДРЕСА_3) від 19.05.2023 № 011/05/2023 щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: щодо поставки партій товару у кількості ІНФОРМАЦІЯ_12 - 25.01.2023; ІНФОРМАЦІЯ_12 - 25.02.2023; ІНФОРМАЦІЯ_12 - 25.03.2023; ІНФОРМАЦІЯ_13 - 20.04.2023 за контрактом на їх виготовлення та поставку (закупівлю). Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання - 13.02.2023, дата закінчення - 15.06.2023.

Сертифікатом №3000-23-3820 від 06.09.2023 Київська торгово-промислова палата засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): неможливість виконання зобов`язань через форс-мажорні обставини у компанії «ІНФОРМАЦІЯ_18» (АДРЕСА_1), продавця за зовнішньоекономічним контрактом, відповідно до довідки про форс-мажорні обставини №006/08/2023 від 18.08.2023, виданої Крайовою торговою палатою Пардубицького краю, щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: щодо поставки партій товару у кількості ІНФОРМАЦІЯ_12 - 25.02.2023; ІНФОРМАЦІЯ_12 - 25.03.2023; ІНФОРМАЦІЯ_13 - 20.04.2023 за контрактом на їх виготовлення та поставку (закупівлю). Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання - 15.06.2023, дата закінчення - 07.08.2023.

Сертифікатом №3000-23-3822 від 06.09.2023 Київська торгово-промислова палата засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): неможливість виконання зобов`язань через форс-мажорні обставини у компанії «ІНФОРМАЦІЯ_18» (АДРЕСА_1), продавця за зовнішньоекономічним контрактом, відповідно до довідки про форс-мажорні обставини № 010/05/2023 від 19.05.2023, виданої Крайовою торговою палатою Пардубицького краю, щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: щодо поставки партій товару у кількості ІНФОРМАЦІЯ_12 у термін до 25.01.2023 за контрактом на їх виготовлення та поставку (закупівлю). Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання - 04.01.2023, дата закінчення - 15.06.2023.

Станом на дату звернення ІНФОРМАЦІЯ_2 з позовом у цій справі ІНФОРМАЦІЯ_1 товар не поставило, у зв`язку з чим ІНФОРМАЦІЯ_2 просило суд стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, з яких ІНФОРМАЦІЯ_14 попередньої оплати, ІНФОРМАЦІЯ_25 пені та ІНФОРМАЦІЯ_26 штрафу.

Після відкриття провадження у справі ІНФОРМАЦІЯ_1 поставило ІНФОРМАЦІЯ_2 обумовлений контрактом товар в повному обсязі на загальну суму ІНФОРМАЦІЯ_14, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі.

3. Короткий зміст судових рішень у справі

3.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.10.2023 провадження у справі №910/10934/23 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення ІНФОРМАЦІЯ_3 закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України в частині стягнення основної заборгованості у сумі ІНФОРМАЦІЯ_14. Позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_27 пені, ІНФОРМАЦІЯ_28 штрафу.

Рішення аргументовано тим, що після відкриття провадження у справі ІНФОРМАЦІЯ_1 поставило ІНФОРМАЦІЯ_2 обумовлений договором товар у повному обсязі. А тому, оскільки предмет спору (стягнення ІНФОРМАЦІЯ_14 попередньої оплати) припинив своє існування після звернення позивача з даним позовом до суду та відкриття провадження у справі, суд закрив провадження у справі в частині цих позовних вимог.

Щодо вимог про стягнення пені та штрафу суд зазначив, що ці вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи і не спростовані належним чином у встановленому законом порядку відповідачем, а тому підлягають задоволенню. Відмовляючи у задоволенні клопотання про зменшення розміру неустойки, суд зазначив про відсутність обставин, які давали би достатньо підстав для такого зменшення.

3.2. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024 пункт 3 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2023 у справі №910/10934/23 змінено, викладено його в наступній редакції: Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_20 пені, ІНФОРМАЦІЯ_19 штрафу. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова аргументована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 надало (в копіях) листи з повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_2 про настання для нього (ІНФОРМАЦІЯ_1) обставин непереборної сили та сертифікати Київської Торгово-промислової палати, які підтверджують наявність істотної зміни обставин у правовідносинах між Товариством та його контрагентом, який не є стороною контракту.

Водночас, не надано доказів дотримання Товариством порядку і строків повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 про настання форс-мажорних обставин за контрактом, у зв`язку з чим ІНФОРМАЦІЯ_1 позбавляється права посилатися на настання форс-мажорних обставин (п. п. 7.6, 7.7 контракту).

Розглядаючи клопотання щодо зменшення штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції врахував, що: ІНФОРМАЦІЯ_1 зобов`язання виконало, товар за контрактом поставило; про обставини, які перешкоджають вчасному виконанню зобов`язання, ІНФОРМАЦІЯ_1 неодноразово повідомляло ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідними листами; ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинило усі залежні від нього дії для виконання зобов`язання за контрактом; ІНФОРМАЦІЯ_2 було обізнане про те, що товар буде містити іноземний компонент, що підтверджується калькуляцією щодо встановлення договірної ціни на одиницю продукції, яка відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №335, що підтверджено відповідною резолюцією уповноважених представників ІНФОРМАЦІЯ_2; ІНФОРМАЦІЯ_1 жодним чином не могло вплинути на обставини арешту рахунків іноземних контрагентів - постачальників; відсутня протиправна поведінка і вина ІНФОРМАЦІЯ_1 у простроченні виконання зобов`язання; ІНФОРМАЦІЯ_2 не довело, що порушення Товариством зобов`язання завдало йому збитків; невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) наслідкам прострочення виконання зобов`язання.

В період між укладенням контракту на підставі калькуляції з визначенням ціни контракту у національній валюті - гривні та здійсненням ІНФОРМАЦІЯ_2 оплати за контрактом 25.07.2022 суттєво змінився курс гривні до долара США (з 29,5474 грн за долар США до 36,5686 грн за долар США) на підставі Постанови Правління Національного банку України від 21.07.2022 № 154, що з урахуванням здійснення Товариством купівлі валюти на міжбанку (офіційний курс гривні до долара США +1%), збільшило видатки ІНФОРМАЦІЯ_1 на виконання контракту. При цьому за міжнародним контрактом з іноземним контрагентом ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснило повну оплату товару з метою виконання контракту, укладеного з ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зважаючи на надані Товариством обґрунтування, беручи до уваги всі фактичні обставини справи, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, суд вважав справедливим і розумним у контексті обставин даної справи зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій на 50 %.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить рішення попередніх інстанцій скасувати і відмовити у задоволенні позовних вимог.

Підставами касаційного оскарження є пункти 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

Скаржник стверджує, що судами не враховано висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі № 6-1120цс15, постановах Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №905/1409/21, від 30.03.2023 року у справі № 904/392/22, від 05.04.2023 у справі № 910/18718/21, від 15.02.2023 у справі № 920/437/22, від 26.05.2020 року у справі № 918/289/19, від 04.02. 2020 у справі № 918/116/19, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 14.08.2018 у справі № 903/827/17, від 30.08.2018 у справі № 925/1587/17, від 10.05.2023 у справі № 501/2862/15-ц, від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, від 15.07.2021 у справі № 910/7371/20, від 14.04.2021 у справі № 923/587/20, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 27.01.2020 у справі № 916/469/19, від 27.09.2019 у справі № 923/760/16, від 03.10.2019 у справі № 914/2202/18, від 06.09.2019 у справі №914/2252/18, від 24.07.2019 у справі № 911/1608/18 від 12.09.2019 у справі № 910/10427/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, від 05.06.2019 у справі № 757/32522/17-ц, від 02.10.2019 у справі № 201/18575/17, від 20.12.2019 у справі № 757/18977/18-ц, від 29.01.2020 у справі № 757/53464/18, від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18, від 11.09.2019 у справі № 905/2149/18, від 20.02.2020 у справі № 910/7970/19, від 21.10.2021 у справі № 922/29/21, від 12.12.2018 у справі № 703/1181/16-ц, від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20 щодо застосування ст.233 ГК України, частини 3 статті 551 ЦК України, ст. 3 ЦК України, у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20 та від 17.06.2021 у справі № 910/9286/20 щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні» та про те, що підтвердження форс-мажорних обставин може бути підставою для звільнення від відповідальності за часткове або повне невиконання договірних зобов`язань.

Судами не було взято до уваги: реальний ступінь виконання зобов`язання відповідачем; причини за яких виконання зобов`язання відбулося із простроченням; прострочення виконання зобов`язання не мало за собою жодних наслідків, в тому числі збитків для ІНФОРМАЦІЯ_2, доказів зворотного не надано; не взято до уваги, що для стягнення неустойки відсутня ключова складова - вина, оскільки прострочення виконання зобов`язання сталося з причин, що не залежали від волі ІНФОРМАЦІЯ_1; не врахували, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вживалися всі можливі заходи з метою якомога швидшого виконання свого зобов`язання перед ІНФОРМАЦІЯ_2; не надали належної оцінки доводам та доказам ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо зменшення розміру штрафних санкцій; Відповідач є підприємством, яке виконує державні контракти за оборонними закупівлями та має суспільне значення для економіки і обороноздатності держави Україна, особливо в період воєнного стану; не врахували майновий стан Відповідача, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, незначність прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до п. 7.3. Державного контракту, сторони звільняються від відповідальності за невиконання (часткове чи повне) або неналежне виконання зобов 'язань за цим Контрактом у разі виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини), які не існували під час укладання Контракту та виникли поза волею Сторін і безпосередньо вплинули на виконання Контракту. Доказом виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), відповідно до пункту 7.5 контракту, є сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України.

У зв`язку з виникненням обставин непереборної сили у ІНФОРМАЦІЯ_1, останнє, повідомляло позивача про об`єктивну неможливість здійснити поставку у термін визначений додатковою угодою, на підтвердження обставин непереборної сили було надано Сертифікати Київської торгово-промислової палати про форс- мажорні обставини. Суди не надали оцінку відповіді позивача від 05.09.2023 № 05-09/23, якою підтверджується належне повідомлення відповідачем про настання обставин непереборної сили.

Затримка поставки Товару у строк визначений у Державному контракті та Додатковій угоді № 1 від 17.11.2022, спричинена затримкою виробництва та поставки партії обладнання в ІНФОРМАЦІЯ_16 у постачальника ІНФОРМАЦІЯ_8. (АДРЕСА_2) за зовнішньоекономічним контрактом № ІНФОРМАЦІЯ_21 через виникнення форс-мажорних обставин у ІНФОРМАЦІЯ_8., арешт рахунків ІНФОРМАЦІЯ_8. внаслідок чого останнє не змогло своєчасно поставити обладнання за зовнішньоекономічним контрактом № ІНФОРМАЦІЯ_21 необхідне ІНФОРМАЦІЯ_1 для виконання Державного контракту.

4.2. У відзиві на касаційну скаргу позивач вказує на безпідставність доводів скаржника та просить залишити без змін оскаржені судові рішення.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

5.2. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.3. За приписами статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Аналогічні норми містить і стаття 526 ЦК України.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Згідно з частинами першою, другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, якою обґрунтована підстава касаційного оскарження, вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549 - 552 ЦК України.

Так, статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто, неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.

Водночас, неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною ж третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Неустойка має на меті насамперед стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, на яку посилається скаржник.

Розмір неустойки у зобов`язальних правовідносинах, право вимоги щодо якої набуде кредитор, обумовлений умовами для її застосування: характером неустойки (договірний або встановлений законом); підставами для її застосування (зазначення в договорі або в законі обставин, за яких її буде застосовано); складом неустойки (пеня, штраф), відповідно, розміром кожної із цих складових; умовами сплати неустойки внаслідок порушення зобов`язання, зокрема, у разі заподіяння збитків.

Отже, у правовідносинах, хоча і подібних між собою (тотожних) або навіть за участі одних і тих самих сторін, за відмінності, зокрема, в умовах договору, хоча б одного із наведених чинників, якими обумовлюється застосування неустойки за порушення зобов`язання, різниця у розмірі неустойки в кожних конкретних правовідносинах закладається вже на етапі формулювання умов виконання зобов`язання та виникнення зобов`язання.

У силу положень статті 3 ЦК України застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

У вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер .

І розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Поряд з тим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права".

Вказані висновки об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виклала у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, на яку також посилається скаржник.

Такі висновки змістовно узгоджуються із іншими висновками Верховного Суду щодо застосування статей 233 ГК України та 551 ЦК України, на які посилається скаржник.

5.4. Колегія суддів звертає увагу на те, що стаття 86 ГПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина п`ята статті 236 ГПК України).

Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

З оскарженої постанови слідує, що суд апеляційної інстанції провів оцінку наявних у справі доказів, а відповідна мотивація викладена в судовому рішенні. Аргументація постанови апеляційного господарського суду співпадає із усталеними підходами, які склалися в судовій практиці при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки. Більше того, суд апеляційної інстанції, зокрема, також застосовував висновки Верховного Суду на які посилається заявник, під час часткового задоволення клопотання про зменшення розміру пені та штрафу.

У свою чергу, аналіз висновків Верховного Суду стосовно підстав для зменшення розміру штрафних санкцій у справах, на які послався скаржник в касаційній скарзі свідчить, що з них не можна виокремити умови їх застосування окремо від специфічних обставин тих справ і застосувати у цій справі. До того ж, Верховний Суд у наведених справах не формулював висновків, які б певним чином додатково обмежували умови здійснення розсуду суду у питаннях зменшення (відмови у зменшенні) розміру штрафних санкцій так, щоб тільки один варіант реалізації розсуду суду можна було вважати правильним. Тому відсутні підстави вважати, що у тих випадках, коли суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність порушення норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права при реалізації судами власної дискреції, що тільки такий варіант реалізації дискреції слід вважати законним (близькі за змістом висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі №910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.12.2023 у справі №910/10469/22, від 21.12.2023 у справі №910/1056/23, від 19.01.2024 у справі № 924/373/23, від 09.04.2024 у справі № 908/145/23).

5.5. Щодо доводів заявника про наявність форс-мажорних обставин, які стали наслідком несвоєчасного виконання зобов`язання, колегія суддів зазначає таке.

У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, якими обґрунтована скарга, зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Верховний Суд у постановах від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20 та від 17.06.2021 у справі № 910/9286/20 зробив висновок про те, що підтвердження форс-мажорних обставин може бути підставою для звільнення від відповідальності за часткове або повне невиконання договірних зобов`язань.

Судами встановлено, що умовами спірного контракту (п. п. 7.3-7.7) узгоджено можливість звільнення сторони від відповідальності у разі настання обставин непереборної сили.

Як слідує із оскаржених рішень, суди надали оцінку обставинам повідомлення скаржником позивача щодо настання форс-мажорних обставин і встановили, що не було дотримано порядку і строків повідомлення, з огляду на приписи пунктів 7.6, 7.7 контракту. Тобто, суди врахували особливості спірних договірних правовідносин, випадків за яких сторона має повідомити про настання форс-мажорних обставин і саме внаслідок невиконання заявником визначеного порядку, не вбачали підстав для врахуванні відповідних доводів відповідача. У свою чергу, Верховний Суд, з огляду на приписи статті 300 ГПК України, позбавлений можливості надавати оцінку доказам, які наявні у матеріалах справи, як і піддавати сумніву оцінку, надану судами, лише внаслідок незгоди із нею скаржником. Отже, доводи скарги в цій частині не містять у собі питань права чи правозастосування, а є лише намаганнями спонукати суд касаційної інстанції до здійснення нової оцінки установлених обставин справи і переоцінки наявних у матеріалах справи доказів.

Колегія суддів у контексті доводів скарги звертає увага на те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. На вказане звернула увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції, скориставшись своїми дискреційними повноваженнями, дійшов висновку про зменшення розміру штрафу та пені на 50 %, врахував ключові обставини спірних правовідносин, зокрема і ті, на які посилається скаржник (щодо виконання зобов`язання відповідачем, обставин наявності перешкод своєчасного виконання контракту, відповідності розміру заявлених штрафних санкцій і т. д.), а тому, Верховний Суд, з огляду на межі підстав касаційного оскарження зазначає, що оскаржувана постанова апеляційного господарського суду, не суперечить позиціям Верховного Суду, викладеним у наведених скаржником постановах. Отже, підстава оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України не знайшла підтвердження. Щодо підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, Суд повторно зауважує, що судами надана загальна оцінка повідомлення про настання форс-мажорних обставин, як і оцінено інші докази, які наявні у матеріалах справи.

Крім того, за змістом п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у виді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу. При цьому саме тільки посилання скаржника на те, що суди не в повному обсязі дослідили докази та не з`ясували обставини справи без належного обґрунтування не можуть ставити під сумнів судові рішення.

З огляду на те, що Верховний Суд не вважає, що підтвердилася підстава оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, доводи про наявність підстав для скасування судових рішень із підстави, передбаченої у пункті 4 частини другої статті 287 ГПК України також підлягають відхиленню.

5.6. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що оскільки доводи скаржника щодо неправильного застосування норм матеріального і процесуального права в межах підстав касаційного оскарження не знайшли підтвердження, ключових мотивів з яких виходив суд апеляційної інстанції ІНФОРМАЦІЯ_1 не спростувало, відсутні підстави для скасування постанови Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024 у справі № 910/10934/23.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та норми права, якими керувався суд

6.1. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.2. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.3. Ураховуючи викладене, зважаючи на зазначені положення законодавства, оскаржену у справі постанову необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувану постанову, то відповідно до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору необхідно покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024 у справі № 910/10934/23 залишити без змін.

Поновити дію та виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2023 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024 у справі № 910/10934/23.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ