ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

24.05.2024м. ХарківСправа № 922/1787/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

розглянувши заяву про видачу судового наказу

заявник Красноградське житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство (місцезнаходження: 63304, Харківська область, місто Красноград, вулиця Покровська, будинок 82; )
боржник Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" (місцезнаходження: 63343, Харківська область, Красноградський район, село Наталине, вулиця Свято-Троїцька. будинок 39; )
про стягнення 40 611, 40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Красноградське житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство (заявник) звернулося до Господарського суду Харківської області із заявою від 22.05.2024 про видачу судового наказу на стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" заборгованості за замовлену послугу з управління багатоквартирним будинком за адресою: вулиця Полтавська, будинок 70, м.Красноград, Красноградського району, Харківської області за 2021 - 2024 у розмірі 40 611,40 грн.

Дослідивши матеріали заяви Красноградського житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства про видачу судового наказу, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) встановлено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного).

У п. 16 ч. 1 ст. 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Відповідно до ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Ці приписи законодавства є спеціальними, які підлягають безумовному врахуванню як учасниками справи, так і судом, для цілей визначення порядку правового регулювання при здійсненні стягнення на підставі судового наказу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: документ, що підтверджує сплату судового збору; документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 ГПК України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Згідно з ч. 4 ст. 91 ГПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Частиною 5 ст. 91 ГПК України передбачено, що учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Водночас відповідно до статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктом 5.26 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації Вимоги до оформлення документів (ДСТУ 4163:2020), відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів "Згідно з оригіналом" (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчують відбитком печатки юридичної особи, структурного підрозділу (служби діловодства, служби кадрів, бухгалтерії тощо) юридичної особи або печатки "Для копій".

У випадку, якщо документ складається з кількох сторінок, то копії знімаються зі всіх сторінок, які потім можна засвідчити і у такий спосіб: прошити разом, напис "Копія" ставиться на першій із прошитих сторінок, кінчики ниток має бути заклеєно клаптиком паперу так, щоб нитки виглядали з-під цього паперу. Обов`язково зверху цього паперу робиться напис: "Пронумеровано і прошнуровано (кількість аркушів цифрою і прописом) аркушів", вказується посада особи, яка завіряє копію, її підпис, прізвище, ініціали й дата. Все це скріплюється печаткою таким чином, щоб частина відбитку була проставлена на приклеєному клаптику паперу, а частина - на самому аркуші копії документа.

Разом з тим, в обґрунтування вимог за заявою про видачу судового наказу, Красноградським ЖРЕП надано до заяви копії письмових доказів, проте їх не засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством, а отже вони не можуть бути прийняті судом, як такі, що відповідають оригіналу.

Враховуючи наведене, надані до матеріалів заяви докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються вимоги за заявою про видачу судового наказу, не можуть бути прийняті судом на підтвердження обставин, викладених в заяві. Отже, заявником порушено приписи ч.3 ст.150 ГПК України щодо надання до заяви документв в її обгрунтування, а тому суд відмовляє у видачі судового наказу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Відповідно до ч.2 ст.152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

За приписами ч. 1 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Крім того, суд зазначає, що за приписами ст.151 ГПК України за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом. У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

Керуючись ст. 12, 20, ч.3 ст. 150, ч. 2 ст. 151, п. 1 ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 153, 232 - 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Красноградському житловому ремонтно-експлуатаційному підприємству у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" заборгованості за замовлену послугу з управління багатоквартирним будинком за адресою: вулиця Полтавська, будинок 70, м.Красноград, Красноградського району, Харківської області за 2021 - 2024 у розмірі 40 611,40 грн. на підставі п. 1 ч.1, ст. 152 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Порядок і строк її оскарження передбачено ст. 255 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 24.05.2024.

СуддяРильова В.В.

Справа №922/1787/24