ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року Справа № 902/1253/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Коломис В.В. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Верещук А.В.

за участю представників сторін:

ініціюючого кредитора: Стеценко А.І. представника, довіреність від 31.10.2023

боржника: Бровка О.М. адвоката, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АІ №1394783 від 15.05.2023

арбітражного керуючого: не з`явився

решти кредиторів: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства "Алмар" на ухвалу господарського суду Вінницької області, постановлену 07.03.24р. суддею Тісецьким С.С. о 10:54 у м.Вінниці, повний текст складено 07.03.24р. у справі № 902/1253/22

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" ()

до: Фермерського господарства "Алмар" ()

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 07.03.2024 у справі №902/1253/22, зокрема, встановлено перелік та розмір визнаних судом вимог кредиторів, що підлягають внесенню арбітражним керуючим (розпорядником майна) Плесюком О.С. до реєстру вимог кредиторів Фермерського господарства "Алмар" (вул. Центральна, 57, с.Котюжани, Мурованокуриловецький р-н, Вінницька обл., 23440; ), у справі №902/1253/22: Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (вул.Б.Хмельницького, 43, с. Крупець, Шепетівський (Славутський) р-н, Хмельницька обл., 30068; ) в розмірі: 90 478,00 грн - судового збору за подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, авансування на депозитний рахунок суду грошової винагороди арбітражного керуючого, судового збору за подання заяви про визнання кредитором у справі № 902/1253/22 (перша черга задоволення); 16 536 348,86 грн заборгованості, відсотків, інфляційних (четверта черга вимог кредиторів); 8 650 813,10 грн. штрафу та пені (шоста черга задоволення); Товариства з обмеженою відповідальністю "Астон-Агро" (Магістратська, буд.158 прим. 15, 16, м. Вінниця, 21020; ідент. код 37028828) в зальному розмірі 11 497 693,29 грн, що складається з: 6 377 325,29 грн - сума основного боргу (четверта черга задоволення); 5 368,00 грн - витрат на сплату судового збору за подання кредиторської заяви (перша черга задоволення); 5 115 000,00 грн - вимоги забезпечені заставою майна Боржника (підлягають погашенню позачергово), у справі №902/1253/22; Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернофарт" () в розмірі 6 522 831,78 грн., з яких: 5 847 495,77 грн. (четверта черга задоволення), 675 336,01 грн. (шоста черга задоволення); та 5 368,00 грн. витрат на сплату судового збору (перша черга задоволення).

Так, суд з посиланням на ст.ст. 1, 2, 45 КУзПБ, ст.ст. 11, 204, 509, 526, 626, 627, 628, 629, 691, 712, 901 ЦК України, умови договору поставки від 01.01.2028, додатки до договору поставки, докази наявні в матеріалах справи, фінансову аграрну розписку від 02.02.2021, постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.07.2023 у справі №902/1253/22, ст. 75 ГПК України, прийшов до висновку, що заява ТОВ "Суффле Агро Україна" про визнання додаткових грошових вимог до ФГ "Алмар" в частині 159 039,94 грн заборгованості за договором поставки № від 01.01.2018 підлягає задоволенню, а вказані вимоги визнанню з віднесенням їх до реєстру вимог кредиторів згідно положень ст. 64 КУ з процедур банкрутства.

Крім того, з посиланням на ст.ст. 526, 530, 546, 549, 550, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 230, 232 ГК України, умови договору поставки, додатки до договору поставки, прийшов до висновку, що заява ТОВ "Суффле Агро Україна" про визнання додаткових грошових вимог до ФГ "Алмар" в частині вимог щодо інфляційних збитків, річних, штрафу та пені також підлягає задоволенню, а вимоги в розмірі 19 887 322,02 грн - визнанню з віднесенням їх до реєстру вимог кредиторів згідно положень ст. 64 КУ з процедур банкрутства.

Також, підлягають визнанню вимоги кредитора у розмірі 5 368,00 грн - судового збору за подання заяви про визнання кредитором.

Разом з тим, з посиланням на ст.233 ГК України, ст. 551 ЦК України, постанови Верховного Суду від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 14.08.2018 у справі № 903/827/17, від 30.08.2018 у справі № 925/1587/17, постанову Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.03.2020 року у справі №902/417/18, доводи заявника викладені в клопотанні про зменшення штрафних санкцій до 10% від суми основного боргу, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення згаданого клопотання, оскільки вказані боржником обставини не є винятковими.

Не погодившись із винесеною ухвалою, Фермерське господарство "Алмар" подало апеляційну скаргу в якій просить ухвалу господарського суду Вінницької області від 07.03.2024 р. у справі №902/1253/22, в частині визнання додаткових кредиторських вимог та включення до реєстру вимог кредиторів, вимоги ТОВ Суффле Агро Україна в сумі 551 499,11 грн штрафу, 8 099 313,99 грн пені, 3 221 149,71 грн індексу інфляції та 8 015 359,21 грн відсотків річних скасувати та ухвалити в цій частині постанову, якою відмовити у задоволені вказаних вимог ТОВ Суффле Агро Україна. Якщо колегія суддів прийде до висновку про обґрунтованість вимог ТОВ Суффле Агро Україна щодо включення до реєстру вимог кредиторів вимог ТОВ Суффле Агро Україна в сумі 551 499,11 грн штрафу, 8 099 313,99 грн пені, 3 221 149,71 грн індексу інфляції та 8 015 359,21 грн відсотків річних, просить зменшити розмір таких вимог до 10 000,00 гривень сукупно.

Так, з посиланням на ст.ст. 251, 252, 254, 631 ЦК України, ст. 267 ГК України, п. 9.6. договору, вважає, що строк дії договору закінчився 31.12.2018.

На думку скаржника, оскільки строк дії договору сплив 31.12.2018, слід дійти висновку, що поставка кредитором товару у 2019, 2020 та 2021 роках відбулась поза межами строку дії договору, тобто не на виконання умов договору, а на підставі рахунків та видаткових накладних як окремих правочинів, тобто на підставі усної домовленості шляхом підтвердження прийняття до виконання, відтак, в силу ст. 712 ЦК України, істотними умовами договору поставки є предмет та ціна, які узгоджені сторонами в рахунках та видаткових накладних (найменування товару; кількість; ціна, строк оплати) і до зазначених поставок, тобто здійснених на підставі рахунків та видаткових накладних підписаних сторонами після 31.12.2018 не можуть застосовуватись положення договору, в тому числі і про відповідальність сторін.

Вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на вказані вище обставини.

Разом з тим, з посиланням на ст.ст. 546, 547, 551, 611, 631 ЦК України, постанову Великої Палати верховного Суду від 10.12.2019 у справі №904/4156/18, постанови Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №910/7981/17, від 18.11.2019 у справі №910/16750/18, від 04.05.2018 у справі №927/333/17, вважає, що в задоволенні вимоги про включення до реєстр вимог кредиторів сум пені та штрафу, нарахованих Кредитором за нібито порушення строків оплати за рахунками та видатковими накладними, підписаними сторонами, починаючи з 01.01.2019 року, тобто поза межами строку дії договору, слід було відмовити. Проте вищевикладене залишилось поза увагою суду першої інстанції у зв`язку з чим було неправомірно задоволено вимоги про включення сум пені та штрафу до реєстру вимог кредиторів в розмірі, передбаченому договором поставки дія якого закінчилась 31.12.2018.

Щодо розміру 48 % річних, з посиланням на ст. 625 ЦК України, вказує, що як вбачається з умов договору сторони не погоджували збільшений розмір процентів річних, а додатки до договору на думку скаржника, не можуть вважатися такими, що збільшували розмір процентів річних, оскільки були укладені поза межами строку дії договору та не мають зворотної дії у часі, відповідно до усталеної практики Верховного Суду, наведеної у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №910/14082/17, постанові Верховного Суду від 12.10.2018 у справі №910/21671/17, а також, з огляду на положення ч. 3 ст. 631 ЦК України. Тому, до правовідносин сторін підлягали застосуванню положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних, оскільки умови договору не погоджували збільшений розмір річних.

Враховуючи викладене, вважає, що у задоволенні вимоги про включення до реєстру вимог кредиторів 48 % річних за порушення строку оплати товару суд першої інстанції повинен був відмовити. Проте, і в цьому випадку вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що привело до постановлення неправомірної ухвали, яку слід скасувати.

Крім того, не погоджується із судом першої інстанції про відмову у зменшенні нарахованих штрафних санкцій.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ Суффле Агро Україна наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу Фермерського господарства «Алмар» залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Вінницької області від 25.10.2023 у справі №902/1253/22 залишити без змін.

Крім того, від скаржника надійшли додаткові пояснення у яких наводить додаткові доводи щодо своєї позиції та незаконності оскарженої ухвали.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та додаткових пояснень і надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить апеляційну скаргу задоволити в повному обсязі.

Представник ТОВ "Суффле Агро Україна" заперечила проти задоволення апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників боржника та кредитора ТОВ "Суффле Агро Україна", обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в ухвалах місцевого господарського суду від 25.10.2023 та від 07.03.2024, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржених ухвал, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

В провадженні суду перебуває справа № 902/1253/22 за заявою ТОВ "Суффле Агро Україна" до ФГ "Алмар" про банкрутство.

Ухвалою суду від 01.05.2023 відкрито провадження у цій справі. Визнано вимоги кредитора - ТОВ "Суффле Агро Україна" до ФГ "Алмар" в розмірі 5 140 800,00 грн - заборгованості (четверта черга вимог кредиторів); 24 810,00 грн - судового збору за подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство та 60 300,00 грн - авансування на депозитний рахунок суду грошової винагороди арбітражного керуючого. Введено процедуру розпорядження майном боржника. Розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Плесюка О.С.. Призначено попереднє засідання у справі на 08.08.2023 .

Також, 04.05.2023 здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство ФГ "Алмар" на офіційному веб-порталі судової влади України та надано строк кредиторам для пред`явлення до суду заяв з грошовими вимогами до боржника 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

06.06.2023 до Господарського суду Вінницької області надійшла заява ТОВ "Суффле Агро Україна" № 4/б від 31.05.2023 (вх. № 01-36/579/23; здана на відправку до органу поштового зв`язку 31.05.2023) про визнання додаткових грошових вимог до боржника в розмірі 20 051 729,96 грн у справі № 902/1253/23.

Ухвалою від 31.07.2023, зокрема, призначено до розгляду в судовому засіданні заяву ТОВ "Суффле Агро Україна" № 4/б від 31.05.2023 (вх. № 01-36/579/23) про визнання додаткових грошових вимог до боржника у справі №902/1253/22 на 20.09.2023.

Ухвалою від 20.09.2023 року розгляд вказаної заяви призначено на 25.10.2023 о 14:30 год.

Розглянувши заяву ТОВ "Суффле Агро Україна" № 4/б від 31.05.2023 (вх. № 01-36/579/23) про визнання додаткових грошових вимог до боржника в розмірі 20 051 729,96 грн у справі № 902/1253/23, було встановлено наступне.

Між ТОВ "Суффле Агро Україна" та ФГ "Алмар" було укладено договір поставки № від 01.01.2018, на підставі якого ТОВ "Суффле Агро Україна" здійснило поставку, а ФГ "Алмар" - отримало сільськогосподарських товарів на загальну суму 19 447 038,66 грн, що підтверджується видатковими накладними, доданими до заперечень кредитора на відзив Боржника від 08.02.2023, а також видатковими накладними від 13.02.2019, що додатково надавалися до письмових пояснень № 3/б від 28.03.2023 та були долучені до матеріалів справи.

Часткове погашення заборгованості Боржником за Договором поставки здійснювалося у різний спосіб упродовж тривалого строку (2019-2022 роки): стягнення приватними виконавцями Турським О.В. (стягнуто 401,50 грн) та Тимощуком В.В. (1 621 700,00 грн); шляхом оплати за договорами переведення боргу на ТОВ "Кластерфарт" (1 000 000,00 грн) та ТОВ "Зернофарт" (500 000,00 грн.); шляхом оплати самостійно боржником (8 218 013,58 грн); шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог (2 807 083,64 грн).

Таким чином, остаточна сума заборгованості боржника перед кредитором за договором поставки становить 5 299 839,94 грн.

Однак, враховуючи, що фінансова аграрна розписка, що була видана ФГ "Алмар" на користь ТОВ "Суффле Агро Україна" та посвідчена 02.02.2021 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бортнік Я.А., зареєстрована у реєстрі за № 69 (далі - Аграрна розписка), заборгованість за якою була визнана кредиторською заборгованістю у даній справі, забезпечує Договір поставки, у розумінні п. 1.1.3 Договору поставки, приймаючи до уваги неприпустимість подвійного стягнення заборгованості, відповідно до положень статті 61 Конституції України, та діючи добросовісно, Кредитор зменшує основну заборгованість за Договором поставки на суму основного боргу за Аграрною розпискою, який складає 5 140 800,00 грн.

Таким чином, на даний момент, основний борг за Договором поставки складає 159 039,94 грн (5 299 839,94 грн - 5 140 800,00 грн = 159 039,94 грн).

Оскільки, станом на момент звернення із даною заявою борг ФГ "Алмар" залишається не погашеним, тому, кредитор вважає за необхідне до заявити кредиторські вимоги про стягнення основного боргу по Договору поставки у сумі 159 039,94 грн.

При цьому, кредитором, крім суми основного боргу пред`явлено до визнання також і вимоги щодо інфляційних, річних та штрафних санкцій.

Оскільки Договір поставки неодноразово пролонгувався сторонами, це призвело до зміни не лише строків оплат на поставки вчинені в різні роки, а і до зміни розмірів та об`ємів відповідальності Боржника за несвоєчасну оплату.

Щодо заборгованості з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2018 році.

Так, в первинній редакції Договору поставки, п. 4.3. передбачав, що оплати здійснюються до 31.10.2018.

Крім того, п. 8.1. та п. 8.2. Договору поставки передбачали відповідальність за неналежне виконання/невиконання обов`язку з оплати вартості Товарів:

в разі несвоєчасної оплати вартості Товарів Покупцем відповідно до Договору, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, без врахування положення п. 6 статті 232 Господарського Кодексу України;

Покупець додатково сплачує штраф у розмірі 15 % від суми прострочення за кожен 1 (один) повний місяць прострочення.

Боржник не виконав свій обов`язок з оплати поставленого товару до 31.10.2018, однак, 30.01.2019 сторони уклали Додаток № 1 до Договору поставки, в якому домовились продовжити терміни оплати за Договором до 15.08.2019, а сума зобов`язання за Договором підлягала оплаті з врахуванням відсотків річних у розмірі 24%, при цьому нарахування, за погодженням сторін, відбувалося з 31.10.2018 (включно). Крім того, сторони погодили, що у разі прострочення зобов`язань на строк понад 15.08.2019 застосуванню підлягають усі штрафні санкції згідно Договору поставки.

Заборгованість Боржника з оплати товару, поставленого протягом 2018 року становила - 3 676 660,76 грн, згідно видаткових накладних, наведених у переліку.

У погоджений строк до 15.08.2019 Боржник заборгованість також не погасив.

Така заборгованість була погашена в подальшому коштами, що надходили на рахунок Кредитора:

від приватних виконавців (платіжні доручення №№ 703 від 21.10.2019 на 401,50 грн, №268 від 02.10.2020 на 1 414 000,00 грн, № 281 від 16.10.2020 на 56 979,63 грн);

від ТОВ "Кластерфарт" згідно договору про переведення боргу № 22/7-20 від 22.07.2020 (платіжні доручення №№ 231 від 24.07.2020 на 200 000,00 грн, № 234 від 27.07.2023 на 200 000,00 грн, № 236 від 30.07.2020 на 100 000,00 грн, № 239 від 31.07.2020 на 500 000,00 грн;

від боржника (платіжні доручення №№ 17 від 09.10.2020 на 150 000,00 грн, № 20 від 13.10.2020 на 200 000,00 грн, № 33 від 16.10.2020 на 150 000,00 грн, № 37 від 19.10.2020 на 705 279,63 грн.

На підставі вказаних положень Договору поставки, Додатку № 1 та ст. 625 ЦК України:

Кредитор нарахував Боржнику:

24% річних на суму боргу за період з 31.10.2018 по 18.10.2020, які становлять 1 664 272,20 грн.

інфляційні збитки на суму боргу за період з 31.10.2018 по 18.10.2020, які становлять 293 300,95 грн.

Також, Кредитор нарахував Боржнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму боргу за період з 31.10.2018 по 18.10.2020, яка становить 1 930 185,92 грн.

Крім того, Кредитор нарахував штраф лише за 1 повний місяць невиконання зобов`язань Боржником - за вересень 2019 року, в розмірі 551 499,11 грн (3 676 660,76 грн * 15% = 551 499,11 грн).

Щодо заборгованості оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2019 році.

30.01.2019 сторонами було укладено Додаток № 2 до Договору поставки, яким погоджено продовження строку дії Договору поставки на 2019 рік, а посилання в тексті Договору на строки 2018 року мали застосовуватися відповідно на 2019 рік.

Таким чином, Сторони погодили поставку нових товарів Боржнику у 2019 року, строк оплати яких наставав, у відповідності до п. 4.3. - 31.10.2019.

Крім того, п. 8.1. Договору поставки передбачав відповідальність за неналежне виконання/невиконання обов`язку з оплати вартості Товарів в разі несвоєчасної оплати вартості Товарів Покупцем відповідно до Договору, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, без врахування положення п. 6 ст. 232 Господарського Кодексу України.

Заборгованість Боржника з оплати товару, поставленого протягом 2019 року становила - 4 919 740,89 грн, згідно видаткових накладних, наведених у переліку.

Боржник заборгованість у погоджений строк до 31.10.2019 не погасив.

Така заборгованість була погашена в подальшому коштами, що надходили на рахунок Кредитора:

від приватного виконавця (платіжне доручення № 466 від 17.11.2020 на 150 720,37 грн);

від ТОВ "Зернофарт" згідно договору про переведення боргу № І-035/2021 від 14.07.2021 (платіжні доручення №№ 133 від 14.07.2021 на 100 000,00 грн, 147 від 21.07.2021 на 400 000,00 грн);

від боржника (платіжні доручення №№ 37 від 19.10.2020 на 94 720,37 грн, 39 від 23.10.2020 на 145 000,00 грн, 41 від 26.10.2020 на 45 000,00 грн, 101 від 18.08.2021 на 995 000,00 грн, 448 від 13.10.2021 на 300 000,00 грн, 479 від 26.10.2021 на 50 637,01 грн, 475 від 26.10.2021 на 302 376,57 грн, 484 від 27.10.2021 на 1 300 000,00 грн, 521 від 03.11.2021 на 280 000,00 грн, 161 від 11.11.2021 на 756 286,57 грн).

На підставі вказаних вище положень Договору поставки (з урахуванням умов Додатку № 2) та ст. 625 ЦК України:

Кредитор нарахував Боржнику:

інфляційні збитки на суму боргу за період з 01.11.2019 по 10.11.2021, які становлять 573 428,49 грн.

3% річних на суму боргу за період з 01.11.2019 по 10.11.2021, які становлять 271 161,66 грн.

Також, Кредитор нарахував Боржнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму боргу за період з 01.11.2019 по 10.11.2021 , яка становить 1 499 549,66 грн.

Щодо заборгованості з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2020 та 2021 роках.

31.10.2020 сторонами було укладено Додаток № 3 до Договору поставки, яким погоджено продовження строку дії Договору поставки на 2021 рік, а посилання в тексті Договору на строки 2018 року мали застосовуватися відповідно на 2021 рік.

Таким чином, Сторони погодили поставку нових товарів Боржнику у 2020-2021 роках, строк оплати яких наставав, у відповідності до п. 4.3. - 31.10.2021.

Також, у жовтні 2020 року сторонами було укладено чотири специфікації, по яким 20.10.2020 та 29.10.2020 Кредитор поставив Товар Боржнику. Строк оплати у зазначених специфікаціях вказано - 31.10.2021.

Крім того, Сторони змінили п. 8.1. Договору поставки, яким передбачена відповідальність за неналежне виконання/невиконання обов`язку з оплати вартості Товарів: в разі несвоєчасної оплати вартості Товарів Покупцем відповідно до Договору, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, без врахування положення п. 6 статті 232 Господарського Кодексу України, а також проценти на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України в розмірі 48 % річних від простроченої суми.

Заборгованість Боржника з оплати товару, поставленого протягом 2020-2021 року становила - 10 850 637,01 грн, згідно видаткових накладних, наведених у переліку.

Боржник заборгованість у погоджений строк до 31.10.2021 не погасив.

Така заборгованість була частково погашена в подальшому коштами, що надходили на рахунок Кредитора та шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

від боржника (платіжні доручення №№ 161 від 11.11.2021 на 243 713,43 грн, 165 від 12.11.2021 на 400 000,00 грн, 545 від 15.11.2021 на 150 000,00 грн, 172 від 16.11.2021 на 500 000,00 грн, 55 від 29.12.2021 на 300 000,00 грн, 60 від 30.12.2021 на 200 000,00 грн, 609 від 31.01.2022 на 200 000,00 грн, 936 від 23.08.2022 на 200 000,00 грн, 941 від 25.08.2022 на 100 000,00 грн, 950 від 26.08.2022 на 150 000,00 грн, 990 від 13.09.2022 на 200 000,00 грн, 1001 від 16.09.2022 на 100 000,00 грн);

- зарахування зустрічних однорідних вимог (2 807 083,64 грн 28.03.2023 ).

На підставі вказаних вище положень Договору поставки, Додатку № 3 та ст. 625 ЦК України, Кредитор нарахував Боржнику:

48% річних на суму боргу за період з 01.11.2021 по 30.04.2023 (01.05.2023 відкрито провадження у цій справі), які становлять 6 079 925,35 грн;

інфляційні збитки на суму боргу за період з 01.11.2021 по 30.04.2023, які становлять 2 354 420,27 грн.

Також, Кредитор нарахував Боржнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму боргу за період з 01.11.2021 по 30.04.2023, яка становить 4 669 578,41 грн.

Кредитор у заяві також повідомляє, що всі вимоги, зазначені в даній заяві не забезпечені заставою.

Загальний розмір додаткових кредиторських вимог становить 20 046 361,96 грн та складається з :

основний борг за Договором поставки - 159 039,94 грн.

24 % річних, нарахованих на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2018 році - 1 664 272,20 грн.

інфляційні збитки, нараховані на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2018 році - 293 300,95 грн.

пеня, нарахована на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2018 році - 1 930 185,92 грн.

штраф за Договором поставки - 551 499,11 грн.

інфляційні збитки, нараховані на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2019 році - 573 428,49 грн.

3 % річних, нарахованих на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2019 році - 271 161,66 грн.

пеня, нарахована на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2019 році - 1 499 549,66 грн.

48 % річних, нарахованих на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2020-2021 роках - 6 079 925,35 грн.

інфляційні збитки, нараховані на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2020-2021 роках - 2 354 420,27 грн.

пеня, нарахована на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2020-2021 роках - 4 669 578,41 грн.

Враховуючи викладене, заявник просить суд визнати грошові вимоги до боржника в розмірі 20 046 361,96 грн та 5 368,00 грн - судового збору за подання даної заяви.

Як зазначалося вище, ухвалою попереднього засідання Господарського суду Вінницької області від 07.03.2024 у справі №902/1253/22, зокрема, встановлено перелік та розмір визнаних судом вимог кредиторів, що підлягають внесенню арбітражним керуючим (розпорядником майна) Плесюком О.С. до реєстру вимог кредиторів Фермерського господарства "Алмар", у справі №902/1253/22: Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" в розмірі: 90 478,00 грн - судового збору за подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, авансування на депозитний рахунок суду грошової винагороди арбітражного керуючого, судового збору за подання заяви про визнання кредитором у справі № 902/1253/22 (перша черга задоволення); 16 536 348,86 грн заборгованості, відсотків, інфляційних (четверта черга вимог кредиторів); 8 650 813,10 грн штрафу та пені (шоста черга задоволення); Товариства з обмеженою відповідальністю "Астон-Агро" (Магістратська, буд.158 прим. 15, 16, м. Вінниця, 21020; ідент. код 37028828) в зальному розмірі 11 497 693,29 грн, що складається з: 6 377 325,29 грн - сума основного боргу (четверта черга задоволення); 5 368,00 грн - витрат на сплату судового збору за подання кредиторської заяви (перша черга задоволення); 5 115 000,00 грн - вимоги забезпечені заставою майна Боржника (підлягають погашенню позачергово), у справі №902/1253/22; Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернофарт" () в розмірі 6 522 831,78 грн, з яких: 5 847 495,77 грн (четверта черга задоволення), 675 336,01 грн (шоста черга задоволення); та 5 368,00 грн витрат на сплату судового збору (перша черга задоволення).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо визнання додаткових грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна", які визначені судом згідно ухвали від 25.10.23 та додатково продубльовані в ухвалі попереднього засідання, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо поставки та надання послуг на підставі договору поставки № від 01.01.2018 року (п. 1.1. договору).

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Як підтверджено матеріалами справи та встановлено місцевим господарським судом, зокрема при постановленні ухвали від 01.05.2023 про відкриття провадження у цій справі, 01.01.2018 між ТОВ "Суффле Агро Україна" (Продавець) та ФГ "Алмар" (Покупець) укладено договір поставки № (а.с. 106-115 т.1).

Даний Договір є змішаним договором у розумінні частини статті 628 Цивільного кодексу України та об`єднує договори поставки та надання послуг. Договір направлений на забезпечення Продавцем Покупця посівним матеріалом, засобами захисту рослин, добривами для сільськогосподарського сезону, а також на надання послуг, пов`язаних із вирощуванням врожаю (п. 1.1).

У відповідності до умов, зазначених у даному Договорі, Продавець зобов`язується поставляти а Покупець приймати та оплачувати вартість наступних сільськогосподарських товарів (що йменуються надалі - Товари): насіння: ячменю, кукурудзи, ріпаку, соняшника, пшениці, сої, гороху, сорго, люцерни та жита; засоби захисту рослин; мінеральні добрива; добрива для позакореневого підживлення (п.п. 1.1.1).

Загальний об`єм поставки - означатиме плановий об`єм поставки, зазначений у специфікаціях до даного Договору, або фактичний об`єм поставки відповідно до видаткових документів, що повинен відповідати плановому об`єму поставки +/-: 5 %. Загальна вартість поставки означатиме Загальний об`єм поставки, помножений на ціну (п. 1.2.).

Умови даного Договору встановлюють загальні правила поставки вищезазначених сільськогосподарських товарів та поширюються на усі додаткові угоди, додатки, специфікації, що встановлюють додаткові умови продажу Товарів, укладені у 2018 році, незалежно від того, чи містять вони посилання на даний Договір, чи ні. При цьому, умови Договору застосовуються в об`ємі, що не суперечить вказаним додатковим угодам, додаткам чи специфікаціям. Дана норма, однак, не виключає можливості, що до інших додатків на продаж Товарів не застосовуватимуться умови даного Договору, якщо про це прямо зазначено у такому додатку.

Номенклатура Товару, його кількість та ціна зазначаються у Специфікаціях до даного Договору. При оплаті Товару Покупець обов`язково повинен вказати номер та дату рахунку чи видаткової накладної, в іншому разі Продавець залишає за собою право зарахувати кошти на закриття будь-якої існуючої заборгованості Покупця (п. 4.1.).

Згідно п. 4.3., якщо інші умови оплати не будуть погоджені Сторонами, Покупець зобов`язується оплатити вартість Товару не пізніше 31 жовтня 2018 року. Якщо в додатках до договору буде вказана дата із зазначенням лише дати та місяця, вважатиметься, що мова йде про 2018 рік.

Даний Договір складено у двох примірниках українською і англійською мовами по одному для кожної із Сторін. Усі примірники мають однакову юридичну силу. У разі розбіжностей Сторони керуються українським текстом. Договір діє з моменту підписання до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань (п. 9.6.).

У разі пролонгації дії даного Договору на 2019 та наступні роки, вважатиметься, що посилання в тексті Договору на певні строки, події, додатки та специфікації 2018 року, будуть застосовуватися відповідно Сторонами на 2019 та подальші роки, якщо інше не буде погоджено Сторонами додатково (п.9.7.).

01.10.2020 року між ТОВ "Суффле Агро Україна" (Кредитор) та ФГ "Алмар" (Боржник) укладено договір про співпрацю та порядок погашення боргу, за умовами якого сторони погодили порядок погашення заборгованості Боржником, умови припинення виконавчого провадження, а також загальні умови подальшої співпраці в сезоні 2020/21 років, у тому числі порядок здійснення контролю Кредитором за погашенням заборгованості Боржником (а.с. 116-120 т.1).

31.10.2020 року сторони підписали додаток № 3 до договору поставки від 01.01.2018 року № , згідно якого сторони погодили продовжити строк дії договору на 2021 рік (а.с. 123-127).

12.11.2020 року сторони уклали додаткову угоду №1 до договору про співпрацю та порядок погашення боргу, за умовами якої сторони підтверджують, що станом на момент укладення Додаткової угоди прострочена заборгованість Боржника за договором поставки становить 4 619 350,51 грн, з яких: 2 658 933,04 грн. основного боргу, 1 960 417,47 грн. проценти, зі строком оплати до 31.10.2021 року (а.с. 121-122).

Так, судом було встановлено, що на виконання умов договору поставки № від 01.01.2018 року ТОВ "Суффле Агро Україна" поставило ФГ "Алмар" товар на загальну суму 19 447 038,66 грн., що підтверджується видатковими накладними за період з 15.03.2018 року по 08.06.2021 року, з відповідним посиланням на договір поставки № та зазначенням у графі отримувача - голови ФГ "Алмар" Омельчука А.В., підпису та відтиску печатки ФГ "Алмар" (а.с. 128-182, 222-225 т.1).

ФГ "Алмар" за отриманий товар розрахувалось частково.

Так, як вбачається з наявних матеріалів справи, розрахунок за отриманий товар відбувався наступним чином:

шляхом зменшення заборгованості по договору поставки, внаслідок примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 2769 від 17.09.2019 року: приватним виконавцем Турським О.В. в межах виконавчого провадження ВП № 60234338 (стягнуто 401,50 грн.) та приватним виконавцем Тимощуком В.В. в межах виконавчого провадження ВП № 62972028 (стягнуто 1 621 700,00 грн.) (а.с. 226-234 т.1);

шляхом оплати за договорами переведення боргу: № 22/7-20 від 22.07.2020 року - на ТОВ "Кластерфарт" (1 000 000,00 грн.) та № І-035/2021 від 17.07.2021 року - на ТОВ "Зернофарт" (500 000,00 грн.) (а.с. 235-240 т.1);

шляхом оплати самостійно боржником (всього 8 218 013,58 грн.) (а.с. 241-243 т.1);

шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог (2 807 083,64 грн.) (а.с. 244-283 т.1).

Таким чином, на момент звернення до суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, сума заборгованості боржника перед кредитором за договором поставки № від 01.01.2018 року становить 5 299 839,94 грн.

Водночас, 02.02.2021 року ФГ "Алмар" було видано фінансову аграрну розписку, посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бортнік Я.А. та зареєстрована у реєстрі за № 69 (у реєстрі аграрних розписок - за №5759).

Вказана аграрна розписка встановлює безумовне грошове зобов`язання Боржника сплатити кредитору грошову суму у розмірі 5 140 800,00 грн. у строк до 20.09.2021 року (включно) (п.1).

Відповідно до п. 2 аграрної розписки, Кредитором та отримувачем коштів за цією Аграрною розпискою є ТОВ "Суффле Агро Україна".

Цією Розпискою забезпечується виконання зобов`язань за Договором № від 01.01.2018 року, укладеним між Боржником та Кредитором (п.3).

Вказана Аграрна розписка залишилась без виконання боржником в повному обсязі, на суму 5 140 800,00 грн., що і стало підставою для звернення ТОВ "Суффле Агро Україна" до суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ФГ "Алмар".

На момент розгляду справи, матеріали справи не містять доказів щодо погашення Боржником заборгованості за Аграрною розпискою від 02.02.2021, в розмірі 5 140 800,00 грн.

Так, як зазначено вище, ухвалою суду від 01.05.2023 було відкрито провадження у справі № 902/1253/22. Визнано вимоги кредитора - ТОВ "Суффле Агро Україна" до ФГ "Алмар", зокрема, в розмірі 5 140 800,00 грн - заборгованості (четверта черга вимог кредиторів).

При цьому, постановляючи вказану ухвалу 01.05.2023 судом першої інстанції було досліджено та надано оцінку договору поставки № від 01.01.2018, на забезпечення зобов`язань за яким 02.02.2021 Боржником було видано фінансову аграрну розписку на суму 5 140 800,00 грн (вимоги щодо якої було визнано судом при відкритті провадження у справі) та встановлено, що на виконання умов договору поставки № від 01.01.2018 ТОВ "Суффле Агро Україна" поставило ФГ "Алмар" товар на загальну суму 19 447 038,66 грн, що підтверджується видатковими накладними за період з 15.03.2018 по 08.06.2021 та встановлено загальну суму заборгованості боржника перед кредитором за договором поставки № від 01.01.2018, в розмірі 5 299 839,94 грн.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.07.2023 ухвалу Господарського суду Вінницької області від 01.05.2023 у справі №902/1253/22 залишено без змін.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" зазначено, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Відтак, враховуючи наведені вище обставини, на момент розгляду даної справи, з урахування загального розміру заборгованості за договором поставки № від 01.01.2018 за період 2018-2021 років, встановленого судом та розміру заборгованості за фінансовою аграрною розпискою, вимоги за якою були визнані при відкритті провадження у справі, основний борг за договором поставки № від 01.01.2018 наразі складає 159 039,94 грн (5 299 839,94 грн - 5 140 800,00 грн = 159 039,94 грн).

При цьому, судова колегія звертає увагу, що договір поставки № від 01.01.2018 та додатки до нього, в судовому порядку не оскаржувались, недійсними не визнавались.

Крім того, питання щодо строку дії договору поставки № від 01.01.2018 та обсягу поставок за таким договором в період 2018-2021 роки, Боржником не порушувалось.

Більше, того, як зазначено вище, матеріали справи свідчать про те, що в період після 31.12.2018 (дата, якою на думку Боржника закінчив дію договір поставки) Боржник продовжував отримувати товар від Кредитора згідно договору поставки № від 01.01.2018, що підтверджується згаданими вище видатковими накладними з відповідним посиланням на такий договір; також Боржником до матеріалів справи разом з відзивом на заяву про відкриття провадження у справі було додано копії платіжних доручень про здійснення оплати заборгованості згідно договору № від 01.01.2018, які датовані вже після 31.12.2018.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів стосовно звернення Боржника до Кредитора щодо закінчення дії договору поставки № від 01.01.2018 або ж щодо невірного зазначення підстави поставки товару у видаткових накладних чи призначення платежу у платіжних дорученнях, датованих вже після 31.12.2018.

Крім того, як на момент розгляду справи в суді першої, так і апеляційної інстанції, до суду не надано доказів щодо погашення Боржником заборгованості перед Кредитором в розмірі 159 039,94 грн або ж доказів в спростування заявлених вимог.

При цьому, з огляду на положення умов договору поставки № від 01.01.2018, наявних в матеріалах справи первинних документів та встановлених судом першої інстанції обставин, при винесенні ухвали від 01.05.2023 про відкриття провадження у справі, судом не приймаються заперечення Боржника, оскільки наведені останнім доводи не спростовують наявності заборгованості перед Кредитором у розмірі 159 039,94 грн, та такі доводи боржника не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.

За наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що заява ТОВ "Суффле Агро Україна" про визнання додаткових грошових вимог до ФГ "Алмар" в частині 159 039,94 грн заборгованості за договором поставки № від 01.01.2018 року підлягає задоволенню, а вказані вимоги визнанню з віднесенням їх до реєстру вимог кредиторів згідно положень ст. 64 КУ з процедур банкрутства.

Крім того, в зв`язку з невиконанням Боржником зобов`язань за договором поставки № від 01.01.2018, Кредитором крім суми основного боргу також було нараховано інфляційні збитки, річні, штраф та пеню, а саме: 24 % річних, нарахованих на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2018 році - 1 664 272,20 грн; інфляційні збитки, нараховані на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2018 році - 293 300,95 грн; пеня, нарахована на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2018 році - 1 930 185,92 грн; штраф за Договором поставки - 551 499,11 грн; інфляційні збитки, нараховані на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2019 році - 573 428,49 грн; 3 % річних, нарахованих на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2019 році - 271 161,66 грн; пеня, нарахована на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2019 році - 1 499 549,66 грн; 48 % річних, нарахованих на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2020-2021 роках - 6 079 925,35 грн; інфляційні збитки, нараховані на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2020-2021 роках - 2 354 420,27 грн; пеня, нарахована на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2020-2021 роках - 4 669 578,41 грн.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п. 3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. 546 ЦК України та ст. 230 ГК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п. 7 прикінцевих положень ГК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Так, щодо заборгованості з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2018 році.

В первинній редакції Договору поставки, п. 4.3. передбачав, що оплати здійснюються до 31.10.2018.

Крім того, п. 8.1. та п. 8.2. Договору поставки сторони передбачали відповідальність за неналежне виконання/невиконання обов`язку з оплати вартості Товарів: в разі несвоєчасної оплати вартості Товарів Покупцем відповідно до Договору, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, без врахування положення п. 6 статті 232 Господарського Кодексу України; Покупець додатково сплачує штраф у розмірі 15 % від суми прострочення за кожен 1 (один) повний місяць прострочення.

Боржник не виконав свій обов`язок з оплати поставленого товару до 31.10.2018.

30.01.2019 сторони уклали Додаток № 1 до Договору поставки, в якому домовились продовжити терміни оплати за Договором до 15.08.2019, а сума зобов`язання за Договором підлягала оплаті з врахуванням відсотків річних у розмірі 24%, при цьому нарахування, за погодженням сторін, відбувалося з 31.10.2018 (включно). Крім того, сторони погодили, що у разі прострочення зобов`язань на строк понад 15.08.2019 застосуванню підлягають усі штрафні санкції згідно Договору поставки.

Заборгованість Боржника з оплати товару, поставленого протягом 2018 року становила - 3 676 660,76 грн, згідно видаткових накладних, наведених у переліку.

У погоджений строк до 15.08.2019 Боржник заборгованість також не погасив.

Як зазначено раніше, така заборгованість була погашена в подальшому коштами, що надходили на рахунок Кредитора: від приватних виконавців; від ТОВ "Кластерфарт" згідно договору про переведення боргу № 22/7-20 від 22.07.2020; від боржника.

На підставі вказаних положень Договору поставки, Додатку № 1 та ст. 625 ЦК України, Кредитор нарахував Боржнику: 24% річних на суму боргу за період з 31.10.2018 - 18.10.2020, які становлять 1 664 272,20 грн; інфляційні збитки на суму боргу за період з 31.10.2018 -18.10.2020, які становлять 293 300,95 грн; пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму боргу за період з 31.10.2018 - 18.10.2020 , яка становить 1 930 185,92 грн; штраф за 1 повний місяць невиконання зобов`язань Боржником - за вересень 2019 року, в розмірі 551 499,11 грн (3 676 660,76 грн. * 15% = 551 499,11 грн).

Щодо заборгованості оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2019 році.

30.01.2019 сторонами було укладено Додаток № 2 до Договору поставки, яким погоджено продовження строку дії Договору поставки на 2019 рік, а посилання в тексті Договору на строки 2018 року мали застосовуватися відповідно на 2019 рік.

Таким чином, Сторони погодили поставку нових товарів Боржнику у 2019 року, строк оплати яких наставав, у відповідності до п. 4.3. - 31.10.2019 .

Крім того, п. 8.1. Договору поставки передбачав відповідальність за неналежне виконання/невиконання обов`язку з оплати вартості Товарів в разі несвоєчасної оплати вартості Товарів Покупцем відповідно до Договору, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, без врахування положення п. 6 ст. 232 Господарського Кодексу України.

Заборгованість Боржника з оплати товару, поставленого протягом 2019 року становила - 4 919 740,89 грн, згідно видаткових накладних, наведених у переліку.

Боржник заборгованість у погоджений строк до 31.10.2019 не погасив.

Як зазначено раніше, така заборгованість була погашена в подальшому коштами, що надходили на рахунок Кредитора: від приватного виконавця; від ТОВ "Зернофарт" згідно договору про переведення боргу № І-035/2021 від 14.07.2021; від боржника.

На підставі вказаних вище положень Договору поставки (з урахуванням умов Додатку № 2) та ст. 625 ЦК України, Кредитор нарахував Боржнику: інфляційні збитки на суму боргу за період з 01.11.2019 по 10.11.2021, які становлять 573 428,49 грн; 3% річних на суму боргу за період з 01.11.2019 по 10.11.2021, які становлять 271 161,66 грн; пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму боргу за період з 01.11.2019 по 10.11.2021, яка становить 1 499 549,66 грн.

Щодо заборгованості з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2020 та 2021 роках.

31.10.2020 сторонами було укладено Додаток № 3 до Договору поставки, яким погоджено продовження строку дії Договору поставки на 2021 рік, а посилання в тексті Договору на строки 2018 року мали застосовуватися відповідно на 2021 рік.

Таким чином, Сторони погодили поставку нових товарів Боржнику у 2020-2021 роках, строк оплати яких наставав, у відповідності до п. 4.3. - 31.10.2021.

Також, у жовтні 2020 року сторонами було укладено чотири специфікації, по яким 20.10.2020 та 29.10.2020 Кредитор поставив Товар Боржнику. Строк оплати у зазначених специфікаціях вказано - 31.10.2021.

Крім того, Сторони змінили п. 8.1. Договору поставки, яким передбачена відповідальність за неналежне виконання/невиконання обов`язку з оплати вартості Товарів: в разі несвоєчасної оплати вартості Товарів Покупцем відповідно до Договору, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, без врахування положення п. 6 статті 232 Господарського Кодексу України, а також проценти на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України в розмірі 48 % річних від простроченої суми.

Заборгованість Боржника з оплати товару, поставленого протягом 2020-2021 року становила - 10 850 637,01 грн, згідно видаткових накладних, наведених у переліку.

Боржник заборгованість у погоджений строк до 31.10.2021 не погасив.

Така заборгованість була частково погашена в подальшому коштами, що надходили на рахунок Кредитора від боржника та шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

На підставі вказаних вище положень Договору поставки, Додатку № 3 та ст. 625 ЦК України, Кредитор нарахував Боржнику: 48% річних на суму боргу за період з 01.11.2021 по 30.04.2023 (01.05.2023 відкрито провадження у цій справі), які становлять 6 079 925,35 грн; інфляційні збитки на суму боргу за період з 01.11.2021 по 30.04.2023, які становлять 2 354 420,27 грн; пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму боргу за період з 01.11.2021 по 30.04.2023, яка становить 4 669 578,41 грн.

Дослідивши та перевіривши розрахунок заявлених Кредитором до визнання вимог в частині нарахування зазначених вище штрафу, пені, річних та інфляційних, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дані кредиторські вимоги відповідають умовам договору та положенням законодавства, розрахунок яких є арифметично правильним, а тому погоджується із висновком місцевого господарського про їх визнання.

При цьому, доводи скаржника щодо позадоговірної поставки товару в період після 2018 року, що в свою чергу, на думку Боржника, виключає можливість нарахування договірних штрафу, пені, 24% та 48 % відсотків відповідно не беруться судовою колегією до уваги, оскільки як зазначено вище, судом першої інстанції при відкритті провадження, з урахуванням у сукупності положень умов договору поставки № від 01.01.2018, наявних в матеріалах справи первинних документів, було встановлено обсяг, строки та періоди поставки та наявність заборгованості за договором поставки № від 01.01.2018 за період з 15.03.2018 по 08.06.2021 (ухвала від 01.05.2023, залишена в силі постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.07.2023).

Отже, на переконання колегії суддів, заява ТОВ "Суффле Агро Україна" про визнання додаткових грошових вимог до ФГ "Алмар" в частині вимог щодо інфляційних збитків, річних, штрафу та пені також підлягає задоволенню, а вимоги в розмірі 19 887 322,02 грн - визнанню з віднесенням їх до реєстру вимог кредиторів згідно положень ст. 64 КУ з процедур банкрутства.

Також, підлягають визнанню вимоги кредитора у розмірі 5 368,00 грн - судового збору за подання заяви про визнання кредитором.

При цьому, судом першої інстанції також було розглянуто клопотання Боржника про зменшення штрафних санкцій до 10% від суми основного боргу, яке міститься у клопотанні/заяві б/н від 16.06.2023 про розгляд додаткових грошових вимог та додаткових пояснення б/н від 07.08.2023 щодо заперечень ТОВ "Суффле Агро Україна" на заяву про розгляд додаткових грошових вимог.

Так, посилаючись на положення ст.ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України та судову практику щодо зменшення судами розміру штрафних санкцій, Боржник вважає, що розмір штрафних санкцій слід зменшити до 10% від суми основного боргу, оскільки заявлені до стягнення штрафні санкції є несправедливо непомірним тягарем для Боржника і будуть джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для Кредитора.

Кредитор просить суд включити до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги до Боржника в сумі 20 051 729,96 грн, з яких: 159 039,94 грн основний борг, 551 499,11 грн штраф, 8 099 313,99 грн пеня, 3 221 149,71 грн індекс інфляції та 8 015 359,21 грн відсотків річних.

Тобто, при сумі основного боргу 159 039,94 грн, розмір штрафних санкцій складає 19 887 322,02 грн, що у відсотковому співвідношенні складає 125,05% від суми основного боргу.

Практично всі штрафні санкції нараховано Кредитором під час дії воєнного стану в Україні.

Також, щодо співмірності розміру штрафних санкцій, Боржник вказує на те, що наявність справи про банкрутство ФГ "Алмар" сама по собі підтверджує скрутне фінансове становище Боржника, в іншому випадку Боржник провів би розрахунки з Кредитором і не допускав би відкриття провадження у справі про банкрутство.

Водночас, як убачається із матеріалів справи, заявляючи клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, Боржник в прохальних частинах клопотання/заяви б/н від 16.06.2023 про розгляд додаткових грошових вимог та додаткового пояснення б/н від 07.08.2023 щодо заперечень ТОВ "Суффле Агро Україна" на заяву про розгляд додаткових грошових вимог, просив суд відхилити додаткові кредиторські вимоги ТОВ "Суффле Агро Україна", в повному обсязі.

Кредитор щодо розміру штрафних санкцій заперечив, про що було зазначено у додаткових поясненнях б/н від 02.08.2023 до заяви про додаткові грошові вимоги до боржника (в контексті заперечення боржника), які були подані до суду першої інстанції, у яких, зокрема, зазначає наступне.

Так, Кредитор, окрім іншого, зазначив, що згідно ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Застосовуючи вказані норми права з огляду на висновки касаційного суду, суд має врахувати розмір збитків, ступінь виконання, майновий стан сторін, причини невиконання зобов`язання, чи вживались боржником заходи щодо усунення порушення та наслідки невиконання зобов`язань боржником.

При цьому, оскільки Боржник заявляє про зменшення розміру штрафних санкцій то саме на нього покладається обов`язок доведення вищевказаних обставин відповідними доказами.

Кредитор у додаткових поясненнях наводить приклад розрахунку понесених ним збитків, в зв`язку з нездійсненням Боржником оплати товару згідно договору поставки.

Щодо причин нездійснення оплат по Договору поставки, то Боржник у своєму запереченні так і не пояснив причин неможливості виконання ним своєчасно своїх обов`язків по Договору поставки.

Загальновідомою обставиною є те, що банківська система України працювала і працює по сьогоднішній день. Доказів неможливості здійснення платежу Боржник не надав.

Боржник посилається на нібито неспівмірність заборгованості по Договору поставки та штрафних санкцій, зазначаючи наступне: "при сумі основного боргу 159 039,94 грн, розмір штрафних санкцій складає 19 887 322,02 грн".

По-перше, кредитор зазначає, що Кредитор чітко вказував, що сума заборгованості за Договором поставки складає саме 5 299 839,94 грн.

Але, приймаючи до уваги неприпустимість подвійного стягнення заборгованості, відповідно до положень статті 61 Конституції України, та діючи добросовісно, Кредитор зменшує основну заборгованість за Договором поставки на суму основного боргу за Аграрною розпискою, який складає 5 140 800,00 грн та вже було визнано кредиторською заборгованістю.

Однак, Кредитор звертає увагу суду, що Боржник не погасив ні зобов`язання за Аграрною розпискою, ні зобов`язання за Договором поставки, а коли Кредитор не заявив повну суму заборгованості по Договору поставки, як додаткові кредиторські вимоги, то Боржник намагається видати таку незаявлену суму вимог, за погашену ним. Хоча, погашення боргу на суму 5 140 800,00 грн не здійснено Боржником ні по одному з зобов`язань.

Крім того, посилання Боржника на те, що він частково оплатив товар не може бути взята до уваги, оскільки штрафні санкції нараховувалися Кредитором не на загальну суму поставки, а на суми наявного боргу, з урахування погоджених санкцій, розмірів боргу та періодів його наявності.

При цьому, Боржник не заявив претензій до правильності самих розрахунків.

По-друге, Боржник називає штрафними санкціями і заявлені Кредитором штраф та пеню, і інфляційні збитки та відсотки річних.

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю тобто, що інфляційні втрати та 3% річних не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання (Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палата Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19).

Щодо посилання Боржника на нарахування штрафних санкцій у період дії військового стану, кредитор зауважує, що військовий стан однаково має негативний вплив як на Боржника так і Кредитора. Оскільки Кредитор також задіяний у сфері сільського господарства і в період війни (весна 2022 року) забезпечив фермерські господарства насінням та добрива велику кількість господарств для того, щоб в умовах війни господарства змогли посіяти зерно. При цьому, оплата як і в даному випадку мала відбутись лише восени 2022 року після збору урожаю.

Крім того, строк виконання зобов`язання для Боржника по деяким поставкам настав задовго до початку війни.

Боржник укладаючи договір знав, який розмір штрафних санкцій і відсотків передбачено за невиконання зобов`язання, тому посилання на надмірно великий розмір штрафних санкцій через чотири роки після укладення договору та отримання товару є необґрунтованим.

З врахуванням встановлених обставин справи, щодо заявленого клопотання слід зауважити наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Верховним Судом неодноразово зазначалося, зокрема, в постановах від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 14.08.2018 у справі № 903/827/17, від 30.08.2018 у справі № 925/1587/17, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду. За відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на досліджених доказах та на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Поряд з цим, суд зауважує, що відсотки річних та інфляційні втрати, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, мають компенсаційний, а не штрафний характер, тоді як ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України передбачена можливість зменшення виключно штрафних санкцій.

Водночас, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.03.2020 року у справі №902/417/18, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Отже зменшення розміру штрафу, пені і процентів річних є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Як вже зазначалось, відповідно до ч. 1 ст. 73, ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, колегія суддів погоджується із місцевим господарським судом, що Боржник у даному випадку не довів:

наявності виняткових обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій;

Боржник не навів поважних причин порушення зобов`язання починаючи з 2018 року, що стало підставою для застосування заходів відповідальності Кредитором, обмежившись лише зазначенням того, що заявлені штрафні санкції є непомірним тягарем для Боржника, з посиланням на наявність справи про банкрутство щодо Боржника та нарахування практично всіх штрафних санкцій у період дії воєнного стану в Україні; та наведенням судової практики;

Боржником не зазначено причин не проведення оплати за отриманий товар у визначені строки та не доведено поважності причин пропуску таких строків, які настали в тому рахунку і до початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України;

Водночас, господарський суд звертає увагу Боржника, що відповідно до ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Також слід врахувати, що розмір пені, відсотків річних та штрафу був погоджений сторонами при укладенні Договору поставки та в подальшому додатків до нього.

До того ж, станом на день розгляду справи зобов`язання як за договором поставки так і за аграрною розпискою Боржником виконані не були (сума боргу становить 5 299 039,94 грн (5 140 800,00 грн. за аграрною розпискою, вимоги визнані судом 01.05.2023 та 159 039,94 грн основний борг (залишок боргу, заявлений у даній заяві).

При цьому, суд зазначає, що під час війни сторони знаходяться у рівних умовах ведення бізнесу та несуть тягар наслідків збройної агресії російської федерації.

При цьому, доводи скаржника про зростання доходів ТОВ "Суффле Агро Україна", відповідно заборгованість боржника не впливала на господарську діяльність кредитора та не завдала йому збитків з посиланням на Звіт про управління Кредитора за 2019 piк, Звіт про управління Кредитора за 2020 рік, інформацію щодо кредитора з сервісу Opendatabot, Фінансову звітність та Звіт про управління Кредитора за 2021 рік, які долучені скаржником до додаткових пояснень у справі не беруться судовою колегією до уваги, оскільки такі докази не були подані до суду першої інстанції, апелянтом не наведено виняткових випадків неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, не заявлено клопотання на поновлення строку на подання таких доказів, з об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України, а тому колегія суддів не бере до уваги подані додаткові докази.

При цьому, колегія суддів зауважує, що прийняття вказаних додаткових доказів судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Зважаючи на встановлені обставини справи, дослідивши доводи Боржника в обґрунтування клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, з метою дотримання балансу інтересів сторін, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення згаданого клопотання, оскільки вказані Боржником обставини не є винятковими.

За наведеного, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про задоволення заяви ТОВ "Суффле Агро Україна" № 4/б від 31.05.2023 (вх. № 01-36/579/23) про визнання додаткових грошових вимог до боржника у справі №902/1253/23, в повному обсязі; визнання грошових вимог кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" до Фермерського господарства "Алмар" в розмірі 20 046 361,96 грн, з яких: 11 395 548,86 грн боргу, відсотків, інфляційних (четверта черга задоволення), 8 650 813,10 грн штрафу та пені (шоста черга задоволення); а також 5 368,00 грн - судового збору за подання заяви про визнання кредитором у справі № 902/1253/22 (перша черга задоволення).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 45 КУзПБ, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Кредитор, за заявою якого відкрито провадження у справі, має право заявити додаткові грошові вимоги до боржника у межах строку, встановленого частиною першою цієї статті.

Забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

Склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Майнові вимоги кредиторів до боржника мають бути виражені в грошових одиницях і заявлені до господарського суду в порядку, встановленому цією статтею.

Кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування мають право подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 47 КУзПБ, у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

За результатами розгляду вимог окремого кредитора господарський суд постановляє ухвалу про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), що не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються: розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів; розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів; дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів; дата підсумкового засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 44 цього Кодексу.

Розпорядник майна за результатами попереднього засідання вносить до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.

Неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов`язань у шосту чергу.

Погашення неустойки (штрафу, пені) у справі про банкрутство можливе лише в ліквідаційній процедурі.

Ухвала попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів. Для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня).

Ухвала господарського суду, постановлена за результатами попереднього засідання, може бути оскаржена стороною у справі про банкрутство лише в частині конкретних вимог кредиторів.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника щодо незаконності вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна", викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду Вінницької області від 25.10.2023, якою розглядалися додаткові конкурсні грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" та ухвала Господарського суду Волинської області від 07.03.24 у справі №902/1253/22 в частині перегляду вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" прийнята з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, залишаються за скаржником.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Алмар" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 07.03.24 у справі № 902/1253/22 щодо додаткових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Вінницької області від 07.03.24 у справі № 902/1253/22 в частині перегляду додаткових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, встановленому ст. 286-291 ГПК України.

4. Справу №902/1253/22 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "28" травня 2024 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Саврій В.А.