ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2024 Справа № 914/3444/23

Господарський суд Львівської області у складі судді Зоряни Горецької, за участю секретаря судового засідання Марти Пришляк, розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС»,

до відповідача 1: Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради,

до відповідача 2: Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал»,

про відшкодування шкоди

представники сторін:

від позивача: Капля Ю.С.

від відповідача 1: Василюк Б.Л.

від відповідача 2: ОСОБА_1 .

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради та Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про відшкодування шкоди.

Ухвалою від 12.12.2023 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

18.03.2024 суд закрив підготовче провадження по справі та перейшов до розгляду справи по суті.

В судове засідання 20.05.2024 позивач забезпечив участь представника в режимі відеоконференції, відповідачі забезпечили явку уповноважених представників.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи та прийняття рішення судом 20.05.2024 проголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» та ОСОБА_2 укладено Договір добровільного страхування майна № 24232Га2згл від 29.03.2022.

11.01.2023 відбувся страховий випадок, а саме на ділянці дороги за адресою м. Львів, вул. Любомира Гузара, 3, було пошкоджено транспортний засіб Аudi А4 ВС1103НС, так транспортний засіб провалився разом з дорожнім покриттям, внаслідок прориву труби.

З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся Страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страховий акт.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування згідно страхового акту № АКХ3540233, № АЮС3540234 у розмірі 14 211, 88 грн.

Відповідачі, є особами, що несуть відповідальність за благоустрій м. Львів, в тому числі й ділянки дороги за адресою м. Львів, вул. Любомира Гузара, 3.

Таким чином, у Відповідачів в розумінні ст. 1166 ЦК України, виникло зобов`язання перед Позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого Позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього.

Позиція відповідача 1

Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради стверджує, що завдана шкода виникла не з вини районної адміністрації відтак відсутні підстави для стягнення з Відповідача 1 суми завданих збитків у розмірі 14 211,88 грн та судових витрат у розмірі судового збору, оскільки такий відбувся в наслідок прориву водопроводу за адресою: м. Львів, вул. Патріарха Любомира Гузара, 3, який перебуває на балансі ЛМКП «Львівводоканал», що зумовило провал дорожнього покриття та тротуару внаслідок чого пошкоджено транспортний засіб AUDI A4, номер шасі (кузова): НОМЕР_1 , номерний знак: НОМЕР_2 .

Крім того, груба необережність водія транспортного засобу сприяла заподіянню шкоди авто залишеному в недозволеному місці.

Позиція відповідача 2

ЛМКП «Львівводоканал» стверджує, що ділянка дороги на якій відбувся страховий випадок не перебуває на балансі комунального підприємства. Власником автомобільної дороги в даному випадку вулиці Любомира Гузара є Личаківська районна адміністрація на підставі рішення Львівської міської ради №304 від 18.09.2002.

Шкода завдана не з вини комунального підприємства, оскільки власник транспортного засобу AUDI н/з НОМЕР_2 порушив правила дорожнього руху, оскільки припаркував авто в недозволеному місці.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» (далі - Позивач) та ОСОБА_2 (дачі - Страхувальник) 29.03.2022 укладено Договір добровільного страхування майна № 24232Га2згл.

Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Аudi», державний номерний знак « НОМЕР_2 ».

У відповідності до умов вказаного Договору страхування Позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

11.01.2023 стався страховий випадок, а саме на ділянці дороги за адресою м. Львів, вул. Любомира Гузара, 3 пошкоджено транспортний засіб Аudi А4 ВС1103НС, так транспортний засіб провалився разом з дорожнім покриттям, внаслідок прориву труби.

Страхувальник звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку

На підставі вище зазначеного Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування згідно страхового акту № АКХ3540233, № АЮС3540234 у розмірі 14 211, 88 грн.

На підставі акту обстеження ділянки вулично шляхової мережі від 11.01.2023 забезпечення безпечного експлуатаційного стану ділянки дороги (вулиці) Патріарха Любомира Гузара, 3 покладено на Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради.

Позивач звернувся з претензією вих. №0000374/ІНС від 02.03.2023 до Відповідача-1. У відповіді №33-вих-46305 від 18.04.2023 Личаківська районна адміністрація стверджує, що страховий випадок, який відбувся 11.01.2023 по вул. Патріарха Любомира Гузара, 3 у м. Львові через прорив водопроводу, що зумовило провал дорожнього покриття та пошкодження транспортного засобу AUDI A4, збитки завдані не з вини районної адміністрації, даний елемент благоустрою, який призвів до вищезгаданого страхового випадку не перебуває на балансі районної адміністрації, а знаходиться на балансі та обслуговуванні ЛМКП «Львівводоканал».

Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал» листом від 11.01.2023 №ДВ 419 просила допустити до проведення аварійних робіт працівників ЛМКП «Львівводоканал» 11.01.2023 по ремонту водопровідно каналізаційних мереж за адресою вул. Толстого, 3 (вул. Патріарха Любомира Гузара, 3).

На території Львівської ОТГ діє рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.04.2011 №376 «Про Правила благоустрою Львівської міської територіальної громади», які є нормативно-правовим актом, який встановлює порядок благоустрою та утримання об`єктів благоустрою Львівської міської територіальної громади, визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою міста, які спрямовані на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини; правила обов`язковими для виконання на території Львівської міської територіальної громади всіма органами державної влади, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та підпорядкування, органами самоорганізації населення, посадовими особами міської ради, об`єднаннями громадян, а також громадянами, у тому числі іноземцями та особами без громадянства. Так відповідно до п. 15.1.1 «Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади», затверджених Ухвалою №376 від 21.04.2011 (із змінами та доповненнями) (які діяли на час відповідних правовідносин) (надалі Правила благоустрою), у разі виникнення аварій на інженерних мережах чи спорудах власник або їх балансоутримувач зобов`язаний оформитиакт про аварію та схему розриття і у цей же день поінформувати районну адміністрацію (телефонограмою), комунальне підприємство Адміністративно-технічне управління, центральну міську диспетчерську службу, відділ Державтоінспекції з обслуговування адміністративної території Львівської міської територіальної громади та автомобільно технічної інспекції ГУ МВСУ у Львівській області та балансоутримувача території, на якій відбулася аварія, і негайно вжити заходів щодо її ліквідації. На місце аварії обов`язково запрошуються представники організації, які мають суміжні з місцем аварії комунікації (явка безоплатна).

Окрім того Правилами передбачено, що для ліквідації пошкоджень інженерних мереж для Львівського міського комунального підприємства Львівводоканал становить 1 доба (п. 15.1.2.1 Правил); у разі проведення робіт, пов`язаних з розриттям проїжджих частин, закриттям або частковим закриттям проїжджих частин, в обов`язковому порядку відділ Державтоінспекції з обслуговування адміністративної території Львівської міської територіальної громади та автомобільно - технічної інспекції ГУ МВСУ у Львівській області готує схему тимчасової організації дорожнього руху (п. 15.1.6 Правил). Так п. 15.1.11 «Правил» передбачено, що після ліквідації аварії місце розриття передається організацією, яка проводила роботи з усунення пошкоджень, відповідному структурному підрозділу підприємства/власника мереж або іншому підприємству (організації), яке гарантує відновлення покриття.

Відповідно до п. 15.2.8 «Правил» відповідальність за руйнування елементів благоустрою внаслідок неякісного відновлення (просідання грунту) протягом 2-х років покладається на виконавця робіт.

Матеріали справи містять фото фіксацію зроблену головним спеціалістом відділу комунального господарства ОСОБА_3 з якої вбачається потік води по вул. Патріарха Любомира Гузара, 3. Місце розташування та прориву співпадає з отриманим викопіюванням з топографічно геодезичних матеріалів з масштабу 1:500 наявних в управління архітектури та урбаністики за адресою: м. Львів, вул. Патріарха Любомира Гузара, 3 від 14.12.2023 (надані на запит ЛРА ЛМР від 13.12.2023 №4-33-57898) де літерою «В» позначено водопровід (помаранчевим кольором позначено місце де був розташований транспортний засіб AUDI A4 номерний знак НОМЕР_2 ).

Водопроводи/каналізаційні мережі перебувають на балансі ЛМКП «Львівводоканал», ними обслуговуються та надаються відповідні дозволи на приєднання чи відключення, згідно наказу директора Департаменту житлового господарства та інфраструктури №21 від 15.02.2021, внесено зміни до інформаційної картки адміністративної послуги «Затвердження технічних умов на приєднання до централізованих систем водопостачання та каналізації м. Львова».

Ухвалою Львівської міської ради народних депутатів від 09.04.1993 затверджено Тимчасові правила водокористування у Львові, де згідно розділу 11 п. 11.2. вказано, що водопровідні мережі, які не перебувають на балансі Водоканалу, але фактично приєднані до міської комунальної системи водопостачання та каналізації, а також новозбудовані мережі, підлягають передачі на баланс Водоканалу, а в п. 11.1 вказано, що Водоканал обслуговує лише ті водопровідні мережі і технологічне устаткування на них, які перебувають на його балансі.

03.03.2023 ЛМКП «Львівводоканал» повідомив Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради про відновлення об`єкту благоустрою (проїжджої частини та тротуару, на якій стався вищезгаданий страховий випадок) частини догори на вул. Патріарха Любомира Гузара, 3 (стара назва вул. Л.Толстого) у м. Львові та надали фото підтвердження. На даних фото видно працівників ЛМКП «Львівводоканал», які закінчують очищення проїжджої частини дороги від піску та намулення, яке виникло через прорив водопровідної труби, що в свою чергу спричинило спірний страховий випадок, з яким звернувся до суду позивач.

До матеріалів справи долучено копію журналу реєстрації аварійних ситуацій по РЕД 5 Личаківського району ЛМКП «Львівводоканал» в 2023 році де зареєстровано витік води по вул. Патріарха Любомира Гузара, 3. В якості причини аварія зазначено технічний знос. Ліквідація аварії на трубопроводі відбулась у спосіб накладення хомута.

Матеріали справи не містять доказів притягнення до адміністративної відповідальності водія транспортного засобу AUDI А4 за порушення правил дорожнього руху внаслідок паркування транспортного засобу по вул. Патріарха Любомира Гузара, 3.

ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 названого Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно ч. 2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

В ст. 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

Таким чином, ураховуючи норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", якими регулюються спірні правовідносини, позивач - ПрАТ "Страхова компанія "АРКС", виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, набув від останнього права кредитора до заподіювача шкоди.

Стаття 11 ЦК України передбачає, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові:

- неправомірність (протиправність) поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;

- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що невідворотно спричинила шкоду;

- вину заподіювана шкоди як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду (аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 03.11.2021 №922/1705/20, від 02.11.2021 №918/1131/20, від 28.10.2021 №910/9851/20, від 29.06.2021 у справі №910/11287/16, від 15.06.2021 у справі №918/864/20, від 18.05.2021 у справі №925/1328/19, від 08.09.2020 у справі №926/1904/19, від 07.07.2020 у справі №922/3208/19).

Отже, відшкодування майнової шкоди може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, що є підставою для цивільно-правової відповідальності.

Водночас зі змісту частини другої статті 1166 ЦК вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, яка полягає в тому, що наявність вини заподіювача шкоди не підлягає доведенню позивачем, а саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Спростування вини є процесуальним обов`язком її заподіювача, тобто відповідача у правовідносинах про відшкодування шкоди.

Відповідний висновок Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 1166 ЦК та презумпції вини заподіювача шкоди міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №753/7281/15-ц та у постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №910/12930/18.

Так, звертаючись з даним позовом, ПрАТ "Страхова компанія "АРКС" визначив відповідачами у даній справі Личаківську районну адміністрацію міста Львова та Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал», оскільки останні відповідають за благоустрій міста Львова.

Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал» є підприємством у сфері водопостачання та водовідведення.

Відповідно до положень Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України від 27.06.2008 №190 (надалі - Правила користування) ЛМКП «Львівводоканал», як виконавець послуги з централізованого водопостачання/централізованого водовідведення обслуговує вуличні, квартальні та дворові мережі водопостачання та водовідведення, споруди і обладнання, а також технологічні прилади й пристрої на них, які перебувають у нього на балансі або на які є відповідний договір на обслуговування зі споживачем.

Водопроводи/каналізаційні мережі перебувають на балансі ЛМКП «Львівводоканал» та ними обслуговуються та надаються відповідні дозволи на приєднання чи відключення згідно наказу директора Департаменту житлового господарства та інфраструктури №21 від 15.02.2021, внесено зміни до інформаційної картки адміністративної послуги «Затвердження технічних умов на приєднання до централізованих систем водопостачання та каналізації м. Львова».

Ухвалою Львівської міської ради народних депутатів від 09.04.1993 затверджено Тимчасові правила водокористування у Львові, де згідно розділу 11 п. 11.2. вказано, що водопровідні мережі, які не перебувають на балансі Водоканалу, але фактично приєднані до міської комунальної системи водопостачання та каналізації, а також новозбудовані мережі, підлягають передачі на баланс Водоканалу, а в п. 11.1 вказано, що Водоканал обслуговує лише ті водопровідні мережі і технологічне устаткування на них, які перебувають на його балансі.

Сторонами не заперечується факт настання страхового випадку, внаслідок якого механічні ушкодження отримав транспортний засіб AUDI A4. Крім того сторони не заперечують та не спростовують розмір заподіяної шкоди. Матеріаліми справи підтверджується виникнення прориву труби на водопроводі внаслідок технічного зносу. Наслідки прориву труби усунуті шляхом накладення хомута, а дорожнє покриття відновлено силами ЛМКП «Львівводоканал», що підтверджується фото фіксацією та не заперечується сторонами.

Докази того, що зазначена водопровідна мережа не перебувала на балансі ЛМКП «Львівводоканал» відповідачем 2 до справи не долучено.

Належними та допустими доказами, які долучено до матеріалів справи підтверджується факт настання страхового випадку з причин фізичного зносу водопроводу, факт заподіяння матеріального збитку транспортному засобу, причинний зв`язок.

В контексті вищенаведеного, суд відхиляє доводи ЛМКП «Львівводоканал» як необґрунтовані, оскільки такі нівелюються долученими до справи доказами та позицією Личаківської районної адміністрації міста Львівова. В даному контексті суд звертає увагу, що ЛМКП «Львівводоканал» стверджує, що прорив труби відбувся внаслік паркування автомобіля AUDI A4 на тротуарі, однак самостійно усунуває аварійність водопроводу та відновлює дорожнє покриття та не висуває жодних претензій до водія транспортного засобу AUDI A4, який на думку комунального підприємства є винуватим в прориві труби внаслідок паркування автомобіля в недозволеному місці. Така поведінка ЛМКП «Львівводоканал» є взаємосуперечливою та непослідовною.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що належними засобами доказування в порядку ст. 74 ГПК України доведено факт заподіяння матеріального збитку транспортному засобу AUDI A4 внаслідок підмивання грунту через прорив водопроводу та пошкодження дорожнього покриття.

Відповідач 2 вказуючи на недоведеність позивачем протиправності дій ЛМКП «Львівводоканал» та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями і збитками жодними належними, допустимими та достовірними доказами в порядку ст. 74 ГПК України не доводить вчинення ним дій із попередження настання аварій на тепломагістралі, зокрема, проведення випробувань для виявлення її дефектів.

При цьому, суд звертає увагу на те, що протиправна поведінка особи може виявлятися не лише в діях, на недоведеності яких наполягає відповідач 2, а і в недбалій бездіяльності, що фактично в даній справі доказово не спростовано відповідачем 2.

ЛМКП «Львівводоканал» належним чином не реалізувало свого процесуального обов`язку із спростування вини в настанні аварії на трубопроводі, що перебуває у віданні останнього.

Одночасно, суд звертає увагу, що доказів притягнення водія автомобіля Audi A4 матерали справи не містять, а встановлення в ході розгляду даної справи вчинення чи невчинення водієм адміністративного правопорушення виходить за межі повноважень суду.

За наведених обставнин суд не вбачає вини Личаківської районної адміністрації в заподіянні матеріального збитку, а тому в частині позовних вимог щодо вказаного відповідача необхідно відмовити.

Відповідно до статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із частиною 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із частиною 2 статті 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частинами 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 25.02.2021 у справі №913/38/20, від 25.02.2021 у справі №904/7804/16, від 26.02.2021 у справі №908/2847/19, від 15.11.2019 у справі №909/887/18 на які також посилається скаржник).

У цьому контексті Суд звертається сталого та послідовного висновку Верховного Суду щодо неможливості застосування учасником справи концепції "негативного доказу" для обґрунтування власної позиції.

Зокрема, Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. У свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Підсумовуючи викладене суд, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів як в цілому, так і кожного окремо, із врахуванням стандарту «вірогідності доказів» вважає, що позивачем у відповідності до норм процесуального закону доведено протиправність дій (бездіяльності) відповідача 2 та наявності причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та настанням збитків. Висновок суду в тому, що особою, відповідальною за завдані позивачу збитки, є відповідач 2, - заснований на вірному дослідженні усієї сукупності доказів та вірному встановлені обставин справи.

Резюмуючи, суд приходить до висновку, що стороною позивача належними засобами доказування доведено наявності усього складу цивільного правопорушення як необхідної передумови для застосування до відповідача 2 такої міри відповідальності як стягнення збитків. Тож суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у цій справі.

Судові витрати відповідно до ст. 129 ПК України покладаються на ЛМКП «Львівводоканал».

Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 20, 73, 74, 76, 79, 129, 165, 178, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Відповідача-2 Львівського міського комунального підприємства «ЛЬВІВВОДОКАНАЛ» () на користь АТ «СК «АРКС» () завдані збитки в порядку регресу у розмірі 14 211,88 грн.

3. Стягнути з Відповідача-2 Львівського міського комунального підприємства «ЛЬВІВВОДОКАНАЛ» () на користь АТ «СК «АРКС» () судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

4. В частині позовних вимог до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 28.05.2024.

Суддя Горецька З.В.