ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" травня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/1293/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Пінтеліної Т.Г., за участю секретаря судового засідання Боднарук І.В., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ПАРТНЕР-ЕКСПІ (49000, м.Дніпро, вул.Січеславська Набережна, буд.29-А, )

до відповідача Акціонерного товариства ОДЕСНАФТОПРОДУКТ (65039, м.Одеса, провулок Артилерійський, буд.6, )

про стягнення 7 089 622 грн.

Представники:

від позивача: Рудницький О.С.за довіреністю;

від відповідача: не з`явився.

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю ПАРТНЕР-ЕКСПІ (позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства ОДЕСНАФТОПРОДУКТ (відповідач ) про стягнення 7089622 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2024 справу № 916/1293/24 передано на розгляду судді Господарського суду Одеської області Пінтеліній Т.Г.

Ухвалою від 01.04.2024р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ПАРТНЕР-ЕКСПІ (вх. №1328/24 від 26.03.2024) було залишено без руху.

04.04.2024р. на адресу суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю ПАРТНЕР-ЕКСПІ про усунення недоліків позовної заяви (вх. 13980/24).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.04.2024 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 06.05.2024р.

Відповідачу по справі ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, в його електронний кабінет 05.04.2024р., що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою № 916/1293/24/23663/24.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.05.2024р. за участю представника позивача було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 28.05.2024р.

Суд зазначає, що відповідач, у встановлений судом строк та протягом строку розгляду справи відзив на позов або клопотання до суду не надав.

Ухвали Господарського суду Одеської області були надіслані судом до електронного кабінету відповідача, що підтверджене довідками Господарського суду Одеської області про доставку електронного листа.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, днем отримання відповідачем ухвал Господарського суду Одеської області є дата доставлення копії ухвали суду до його електронного кабінету.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на наведені правові норми, суд вважає, що ним виконано обов`язок щодо належного повідомлення відповідача, тому з метою забезпечення на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку справа розглядається за наявними у справі документами, оскільки відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 28.05.2024р. на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

30.06.2020р. між Товариствоv з обмеженою відповідальністю ПАРТНЕР-ЕКСПІ та Акціонерним товариством ОДЕСНАФТОПРОДУКТ було укладено Договір № 7/2020-К про надання послуг з охорони.

Згідно п. 1 Договору, замовник (відповідач) передає, а виконавець (Позивач) приймає на себе відповідальність організувати та забезпечити виконання комплексу заходів щодо охорони території, споруд, майна і матеріальних цінностей Акціонерного товариства ОДЕСНАФТОПРОДУКТ, які знаходяться за адресами м.Одеса, вул.Наливна,15; вул.Вапняна, 54.»

Згідно п. 4.3. Договору, підставою для розрахунків між замовником та виконавцем є акт виконаних робіт, підписаний обома сторонами. Акт виконаних робіт та рахунок надається виконавцем замовнику по закінченню кожного календарного місяця. Замовник підписує акт виконаних робіт протягом 3-х робочих днів з дня його надання та повертає виконавцю.

Згідно з п. 4.2. Договору, платежі проводяться замовником на поточний рахунок виконавця впродовж 10-ти календарних від дати акту приймання-передачі виконаних робіт та на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт, та наданого виконавцем замовнику рахунку.

Позивач в повному обсязі виконав свої обов`язки за Договором перед відповідачем, що підтверджується підписаними обома сторонами актами виконаних робіт.

Згідно актів виконаних робіт, рахунків, розрахунку заборгованості за договором №7/20/20-К від 30.06.2020 року, акту звірки взаємних розрахунків за період 2023 року, заборгованість відповідача перед позивачем складає 6 284 898,15 грн. за період з серпня по січень 2023 року.

Позивачем була направлена відповідачу претензія № 12/124 від 10.01.2024р. з вимогою сплатити заборгованість, яка була залишена останнім без відповіді та задоволення.

Також, позивачем в зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором, було нараховано відповідачу пеню в розмірі 724 903, 72 грн, інфляційні витрати в розмірі 10 819,31 грн. та 3% річних в розмірі 69 000,82 грн.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № 7/2020-К від 30.06.2020р. про надання послуг з охорони стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю ПАРТНЕР-ЕКСПІ до суду з відповідним позовом для захисту свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи 30.06.2020р. між ТОВ ПАРТНЕР-ЕКСПІ та АТ ОДЕСНАФТОПРОДУКТ було укладено Договір №7/2020-К про надання послуг з охорони.

Згідно п. 1 Договору, замовник (відповідач) передає, а виконавець (Позивач) приймає на себе відповідальність організувати та забезпечити виконання комплексу заходів щодо охорони території, споруд, майна і матеріальних цінностей Акціонерного товариства ОДЕСНАФТОПРОДУКТ, які знаходяться за адресами - м. Одеса, вул. Наливна, 15; вул.

Вапняна, 54.»

Згідно п. 4.3. Договору, підставою для розрахунків між замовником та виконавцем є акт виконаних робіт, підписаний обома сторонами. Акт виконаних робіт та рахунок надається виконавцем замовнику по закінченню кожного календарного місяця. Замовник підписує акт виконаних робіт протягом 3-х робочих днів з дня його надання та повертає виконавцю.

Згідно з п. 4.2. Договору, платежі проводяться замовником на поточний рахунок виконавця впродовж 10-ти календарних від дати акту приймання-передачі виконаних робіт та на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт, та наданого виконавцем замовнику рахунку.

Позивач в повному обсязі виконав свої обов`язки за Договором перед відповідачем, що підтверджується підписаними обома сторонами актами виконаних робіт.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно актів виконаних робіт, рахунків, розрахунку заборгованості за договором №7/20/20-К від 30.06.202 року, акту звірки взаємних розрахунків за період 2023 року, заборгованість відповідача перед позивачем складає 6 284 898,15 грн. за період з серпня по січень 2023 року.

Проте відповідач своє зобов`язання щодо оплати наданих позивачем рахунків за прийняті належним чином послуги не здійснив.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача вартість поставленого товару в сумі 6 284 898,15 грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

У відповідності до ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач порушив виконання своїх грошових зобов`язань перед позивачем за договором №7/20/20-К від 30.06.202 року, що зумовило нарахування останнім пені в сумі 724 903,72 грн..

Так, у відповідності до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ст.ст.1,3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до пункту 5.2.2. Договору, при простроченні платежу за вимогою виконавця замовник сплачує суму боргу та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок пені, Господарський суд відзначає його правильність та обґрунтованість, у зв`язку з чим позовна вимога в частині стягнення з відповідача неустойки в розмірі 724 903, 72 грн. підлягає задоволенню.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Наразі ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Крім того, виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки також випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що, виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості поставленого товару за спірний період, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних в розмірі 69 000,82 грн., судом встановлено, що розрахунок 3% річних було здійснено позивачем вірно. Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 69 000,82 грн.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості поставленого товару за спірний період, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано інфляційні витрати. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми інфляційних витрат в розмірі 10 819,31 грн., судом встановлено, що розрахунок інфляційних витрат річних було здійснено позивачем вірно. Відтак, з відповідача підлягають стягненню інфляційних витрат в розмірі 10 819,31 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ПАРТНЕР-ЕКСПІ є обґрунтованими, підтверджені належними доказами наявними в матеріалах справи, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ПАРТНЕР-ЕКСПІ (49000, м.Дніпро, вул.Січеславська Набережна, буд. 29-А, ) до Акціонерного товариства ОДЕСНАФТОПРОДУКТ (65039, м.Одеса, провулок Артилерійський, буд. 6, ) - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства ОДЕСНАФТОПРОДУКТ (65039, м.Одеса, провулок Артилерійський, буд.6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ПАРТНЕР-ЕКСПІ (49000, м.Дніпро, вул. Січеславська Набережна, буд. 29-А, ) основний борг в розмірі 6 284 898 (Шість мільйонів двісті вісімдесят чотири тисячі вісімсот дев`яносто вісім) грн.15 коп., пеню в розмірі 724 903 (Сімсот двадцять чотири тисячі дев`ятсот три) грн.72 коп., інфляційні витрати в розмірі 10 819 (Десять тисяч вісімсот дев`ятнадцять) грн.31 коп., 3% річних в розмірі 69 000 (Шістдесят дев`ять тисяч) грн.82 коп. та судовий збір в розмірі 106 344 (Сто шість тисяч триста сорок чотири) грн.33 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28 травня 2024 р.

Суддя Т.Г. Пінтеліна