ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2024м. ДніпроСправа № 904/872/24

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Лєшукової Н.М. розглянув спір

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м. Київ

до Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара, м. Дніпро

про стягнення у сумі 3 996 269,84 грн.

Представники:

від позивача Верхацький І.В.

від відповідача Гордієнко Т.О.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 3 701 328,13 грн, що складають суму пені за неналежне виконання умов договору № 03-2088/22-БО-Т постачання природного газу від 26.12.2022; 263 611,66 грн. - річних, 31 330,05 грн.- інфляції грошових коштів.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору № 03-2088/22-БО-Т постачання природного газу від 26.12.2022 в частині своєчасної оплати за переданий природний газ.

25.03.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає про те, що ДНУ є вищим навчальним закладом державної форми власності, фінансування якого здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Зобов`язання з проведення оплати за природний газ за спірним договором виконано в повному обсязі до звернення ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" з позовом до суду, проте, відповідні платежі здійснено із затримкою внаслідок відсутності коштів для таких розрахунків.

Так, останній вказує про те, що у зв`язку із введенням воєнного стану, Постановою Кабінету Міністрів України "Про спрямування коштів до резервного фонду державного бюджету" від 01.04.2022 № 401 скорочено видатки загального фонду державного бюджету за визначеними програмами, не пов`язаними із завданням оборони держави (у тому числі за програмами Міністерства освіти і науки України - 2201010, 2201040, 2201160, 2201260 та ін.). У зв`язку із скороченням фінансування освіти у 2023 порівняно з 2022 за бюджетною програмою 2201160 "Підготовка кадрів закладами вищої освіти та забезпечення діяльності їх без практики" університет отримав з бюджету менше коштів на 20,43% (у т.ч. на природний газ 65,5%). Для забезпечення фінансових ресурсів для розрахунків за природний газ ДНУ було здійснено скорочення видатків на інші напрямки роботи та вжиті заходи щодо збільшення обсягів бюджетних асигнувань шляхом направлення звернення до Міністерства освіти і науки України про збільшення фінансування на оплату природного газу (лист від 27.09.2023 за вих. № 81-552-141).

Зазначає відповідач і про те, що останнім визнано свої зобов`язання за спірним договором, а також було повідомлено позивача про неможливість своєчасного розрахунку через недостатність фінансування та гарантовано відповідну оплату.

Наведені вище обставини, на думку відповідача, свідчать про наявність підстав для зменшення розміру пені, що підлягає до стягнення з ДНУ ім. О.Гончара.

Зокрема, за твердженням відповідача, розмір нарахованої пені становить орієнтовно 25% від суми основного зобов`язання, що є надмірним тягарем для державного закладу вищої освіти, що фінансується з бюджету, і є неприбутковою установою.

Таким чином, відповідач, посилаючись на правові позиції Верховного суду, викладені у постановах від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, від 15.02.2023 у справі № 920/437/22, від 05.03.2024 у справі № 916/1595/22, приймаючи до уваги фактичні обставини спору, просить зменшити належну до стягнення суму пені до 5% від заявленої в позові суми, а саме до 185 066,41 грн., що відповідатиме справедливому балансу в договірних відносинах сторін.

Вказує ДНУ ім. О.Гончара у відзиві на позовну заяву і про те, що відповідно до норм чинного законодавства зменшення розміру річних та інфляції грошових коштів судом не передбачено незалежно від наявності поважних причин, що перешкоджали належному виконанню зобов`язання, в той же час, присудження до стягнення вказаних нарахувань дозволяє суду зменшити розмір пені залежно від обставин конкретної справи з урахуванням норм статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України.

28.03.2024 від позивача через систему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив, в якій останній вказує про те, що однією з обов`язкових умов застосування статті 233 Господарського кодексу України є дослідження судом майнового стану сторін - і боржника і кредитора, обставини, що обумовили прострочення

Так, позивач просить суд при розгляді питання щодо зменшення (відмови у стягненні) пені врахувати, що згідно з офіційною фінансовою звітністю ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" за 9 місяців 2023 збиток компанії складає 10,4 мільярди гривень.

Також, наголошує ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" на тому, що збитковість підприємства, відсутність прибутку або відсутність коштів (фінансування компанії за рахунок державного бюджету (замовлень)) не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки.

За твердженням позивача, відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 922/1010/16 від 12.06.2018.

Вказує позивач і про те, що відповідачем не додано жодного документу, який би свідчив про можливість зменшення штрафних санкцій, зокрема будь-яких підтверджень скрутного матеріального становища його установи та неможливості здійснення вчасної оплати, не містять матеріали справи і доказів намагання виконати зобов`язання за спірним договором вчасно.

З огляду на зазначені у відповіді на відзив обставини позивач просить позовні вимоги про стягнення заборгованості задовольнити у повному обсязі.

18.04.2024 від відповідача засобами поштового зв`язку надійшли заперечення на відповідь ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг", в яких ДНУ ім. О.Гончара зазначає про те, що на підтвердження скорочення обсягів фінансування ДНУ до відзиву на позовну заяву долучено офіційні матеріали щодо фінансування стану ДНУ за 2022-2023. Так, за показниками звітності за І півріччя 2023 та за січень-липень 2023 обсяг витрачання коштів перевищував обсяги надходження коштів, фінансовий результат станом на 01.01.2024 залишається негативним та становить - -280 262 344 грн.

Наголошує відповідач і на тому, що заклади освіти є бюджетними установами та не мають права самостійно змінювати предмет діяльності, довільно приймати рішення про проведення більш прибуткових операцій, зупинення своєї діяльності до зміни економічної ситуації тощо; наведені позивачем у відповіді на відзив засоби розрахунків та залучення фінансових ресурсів (взаємозалік, залучення кредитних коштів тощо) для бюджетних установ заборонені.

Зважаючи на викладені обставини, на думку відповідача, загальна сума стягнення на користь позивача становить 480 008,12 грн. (з яких пеня - 185 066,41 грн., річні - 263 611,66 грн. та інфляція грошових коштів - 31 330,05 грн.), що відповідатиме балансу прав та обов`язків сторін і буде співмірним негативним майновим наслідком у відношенні до відповідача у зв`язку з несвоєчасним виконанням грошових зобов`язань за спірним договором.

17.05.2024 відповідачем через канцелярію господарського суду подані письмові пояснення, які містять посилання на правові позиції Верховного Суду щодо зменшення пред`явленої до стягнення суми пені на 90-95%, які Дніпровський національний університет імені Олеся Гончара просить врахувати при ухваленні рішення у даній справі.

Ухвалою від 04.03.2024 господарським судом відкрито провадження у справі № 904/872/24, її розгляд вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 02.04.2024.

21.03.2024 через систему "Електронний суд" до суду від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у задоволенні якої господарським судом відмовлено у зв`язку з відсутністю технічної можливості, про що постановлено ухвалу від 26.03.2024.

02.04.2024 підготовче засідання відкладено до 30.04.2024, про що постановлено відповідну ухвалу.

11.04.2024 через систему "Електронний суд" до суду від позивача надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції через підсистему відеоконференцзв`язку ЄСІТС, яка ухвалою від 11.04.2024 задоволена господарським судом.

Під час підготовчого провадження господарським судом вирішені питання, визначені частиною 2 статті 182 Господарського процесуального України, у зв`язку з чим господарським судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 21.05.2024, про що постановлено ухвалу від 30.04.2024.

До того ж, за усним клопотанням представника позивача господарським судом призначено судове засідання на 21.05.2024 в режимі відеоконференції з використанням підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

21.05.2024 у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (стаття 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

УСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань в частині своєчасного розрахунку за переданий природний газ за договором № 03-2088/22-БО-Т постачання природного газу від 26.12.2022.

26.12.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі - постачальник, позивач у даній справі) та Дніпровським національним університетом імені Олеся Гончара (далі - споживач, відповідач у даній справі) укладено договір № 03-2088/22-БО-Т постачання природного газу (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1 зазначеного вище договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ (далі - газ) за ДК 021:2015 код 09120000-6 "Газове паливо" (природний газ), а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

За цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений на митну територію України (пункт 1.3 договору).

Згідно з пунктом 2.1 постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з січня 2023 по березень 2023 (включно), в кількості 1 870 тис.куб.м., у тому числі по місяцях:

- січень 2023 - 350 тис. куб.м;

- лютий 2023 - 620 тис. куб.м;

- березень - 600 тис. куб.м.

Загальний обсяг природного газу, замовлений споживачем за цим договором, складається з сум загальних обсягів природного газу, замовлених споживачем на всі розрахункові періоди протягом строку дії договору (ппідпункт 2.1.1 пункту 2.1).

Обсяг, визначений в акті приймання-передачі природного газу, оформлений відповідно до пункту 3.5 цього договору, вважається фактично використаним обсягом природного газу (абзац 3 пункту 2.4).

Постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ (пункт 3.1 договору).

Згідно з пунктом 3.2 договору постачання газу здійснюється постачальником виключно за умови включення споживача до реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС.

Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (пункт 3.5 договору).

Ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється наступним чином:

ціна природного газу за 1 000 куб. м газу без ПДВ - 13 658, 33 грн.,

крім того податок на додану вартість за ставкою 20%,

ціна природного газу за 1 000 куб. м газу з ПДВ - 16 390,00 грн.,

крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124,16 грн. без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 163,89 грн. за 1 000 куб.м.

Всього ціна газу за 1 000 куб.м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу, за цим договором становить 16 553,89 грн. (пункт 4.1).

Відповідно до пункту 4.3. загальна вартість цього договору на дату укладення становить 25 796 478,58 грн., крім того ПДВ 5 159 295,72 грн., разом з ПДВ 30 955 774,30 грн.

У пункті 5.1 договору сторонами узгоджено, що оплата за природний газ за відповідний період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

- 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору.

Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.

Згідно з пунктом 5.3 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 цього договору.

Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього договору.

Даний договір набирає чинності з 01 січня і діє в частині поставки газу до 31.03.2023 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору (пункт 13.1).

На виконання умов спірного договору позивач передав відповідачеві імпортований природний газ (за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00) ввезений на митну територію України у період з січня по березень 2023 на загальну суму 16 476 312,03 грн. з ПДВ, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін без зауважень та заперечень актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2023, від 28.02.2023 та від 31.03.2023, копії яких залучено до матеріалів справи.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає про те, що відповідач у визначений пунктом 5.1 спірного договору строк не розрахувався за переданий природний газ, у зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" нарахувало Дніпровському Національному Університету імені Олеся Гончара пеню за загальний період прострочення з 16.03.2023 по 15.11.2023 в сумі 3 701 328,13 грн., річні за загальний період прострочення з 16.03.2023 по 24.12.2023 в сумі 263 611,66 грн. та інфляцію грошових коштів за загальний період прострочення з травня 2023 по грудень 2023 в сумі 31 330,05 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги, заявлені позивачем, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського Кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цім Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частини 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вже було зазначено вище, остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період (пункт 5.1 спірного договору).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Так, відповідач неналежним чином виконав зобов`язання з оплати за переданий природний газ, здійснивши розрахунки з порушенням строків, визначених спірним договором, що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями реєстру надходжень/перерахувань АТ "Ощадбанк" та платіжних інструкцій № 896 від 05.09.2023 на суму 6 452 104,98 грн. (дата виконання - 07.09.2023), № 913 від 11.09.2023 на суму 3 342 894,79 грн. (дата виконання - 13.09.2023) та № 1414 від 21.12.2023 на суму 6 681 312,26 грн. (дата виконання - 25.12.2023).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, останнім до стягнення заявлені річні за загальний період прострочення з 16.03.2023 по 24.12.2023 в сумі 263 611,66 грн. та інфляція грошових коштів за загальний період прострочення з травня по грудень 2023 в сумі 31 330,05 грн.

Розрахунок річних та інфляції грошових коштів здійснено відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов спірного договору, у зв`язку з чим вказані у розрахунку суми підлягають до примусового стягнення з відповідача.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

У пункті 7.2. договору сторонами передбачена відповідальність за прострочення остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 цього договору у вигляді річних, інфляційних збитків та пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, останнім до стягнення заявлена пеня за загальний період прострочення з 16.03.2023 по 15.11.2023 в сумі 3 701 328,13 грн.

Розрахунок пені, здійснений за актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2023 на суму 3 342 894,79 грн., позивачем завищено з огляду на не вірно визначений розмір подвійної облікової ставки НБУ в день.

Так, після здійсненого судом перерахунку розмір пені за загальний період прострочення з 16.03.2023 по 15.11.2023 склав суму 3 679 209,21 грн. (зокрема, за актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2023 - 744 229,13 грн.).

Щодо клопотання відповідача, яке викладено останнім у відзиві на позовну заяву, про зменшення належної до стягнення суми пені за прострочення виконання грошових зобов`язань за договором від 26.12.2022 № 03-2088/22-БО-Т слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи тощо.

Разом з тим, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та засадах господарського судочинства, визначених статтею 2 Господарського процесуального кодексу України.

Одночасно, як вже було зазначено вище, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, однак, не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності. Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.

Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.

В аспекті права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій обґрунтоване наступним:

- несвоєчасна оплата природного газу обумовлена винятковою обставиною - скороченням бюджетного фінансування програм освіти у зв`язку з перерозподілом видатків на користь оборони країни в умовах воєнного стану, запровадженого у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Дана обставина має об`єктивний характер, не могла бути передбачена або усунена відповідачем, діяла безперервно з моменту виникнення зобов`язання по оплаті природного газу і до його повного виконання;

- зобов`язання по оплаті природного газу (основний борг) виконано повністю при фінансовій можливості у добровільному порядку до звернення позивача з позовом до суду;

- оплата природного газу здійснена протягом бюджетного року, в якому здійснено його споживання;

- розмір нарахованої пені становить орієнтовно 25% суми основного зобов`язання, що є надмірним фінансовим тягарем для державного закладу вищої освіти, що фінансується із бюджету, і є неприбутковою установою;

- для забезпечення фінансових ресурсів для розрахунків за природний газ ДНУ було здійснено скорочення видатків на інші напрямки роботи та вжиті заходи щодо збільшення обсягів бюджетних асигнувань (направлено звернення до Міністерства освіти і науки України про збільшення фінансування на оплату природного газу);

- ДНУ визнав зобов`язання перед позивачем по оплаті за природний газ, повідомив про неможливість своєчасного розрахунку через недостатність фінансування та гарантував відповідну оплату;

- вжиття інших додаткових заходів було неможливим через необхідність дотримання приписів законодавства щодо першочергових виплат та цільового фінансування певних видатків бюджетної установи.

З огляду на викладене та враховуючи зазначені відповідачем причини несвоєчасного виконання зобов`язання за спірним договором, вжиті останнім заходи щодо погашення існуючої заборгованості, незначний термін прострочення зобов`язання, повне погашення суми основного боргу на момент звернення позивачем до суду із даним позовом, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, господарський суд дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, на 95 %.

Відтак, сума пені, що підлягає до стягнення, становить 183 960,46 грн.

Також господарський суд звертає увагу на те, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (у даному випадку пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням вказаного, суд зазначає, що інші доводи, міркування сторін, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

До того ж, слід зазначити про те, що відповідач у відзиві на позовну заяву фактично визнав частину пред`явленої до стягнення суми заборгованості в розмірі 480 008,12 грн.

Пунктом 1 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з частиною 1 статті 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до частини 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відзив на позовну заяву підписано представником Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара - адвокатом Гордієнко Тетяною Олександрівною на підставі довіреності від 26.01.2024, якою останній надано право, у тому числі, на визнання позову повністю або частково.

З огляду на викладене, господарським судом приймається часткове визнання позову відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно із частиною 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір" у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на те, що відповідачем зазначено про часткове визнання позову до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про повернення позивачу із Державного бюджету України 50% судового збору за визнану відповідачем частину позовних вимог у розмірі 2 880,05 грн. Розподіл іншої частини сплаченої суми судового збору здійснюється судом відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 129, 130, 165, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара (49010, м. Дніпро, проспект Гагаріна, буд. 72, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ) 183 960,46 грн. - пені, 263 611,66 грн. - річних, 31 330,05 грн. - інфляції грошових коштів та 44 809,76 грн. - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті заявлених позовних вимог - відмовити.

Загальна сума, що підлягає до стягнення, складає - 523 711,93 грн.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ) із Державного бюджету України судовий збір в розмірі 2 880,05 грн. (дві тисячі вісімсот вісімдесят гривень 05 коп.), перерахований відповідно до платіжної інструкції № від 27.02.2024 на суму 47 955,24 грн., яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 31.05.2024.

Суддя І.Ф. Мельниченко