ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року

м. Київ

cправа № 924/232/22(686/32122/19)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковського О.В. - головуючого, Білоуса В.В., Огородніка К.М.,

за участі секретаря судового засідання Аліференко Т.В.

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Проскурів"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду (головуючий - Розізнана І.В., судді: Бучинська Г.Б., Грязнов В.В.) від 06.02.2024

та рішення Господарського суду Хмельницької області (суддя Кочергіна В.О.) від 18.10.2023

за позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства "Проскурів"

про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 745 513 грн 69 коп.

у справі за заявою Публічного акціонерного товариства "Хмельницьке АТП 16854"

до Публічного акціонерного товариства "Проскурів"

про визнання банкрутом.

Учасники справи:

представники позивача - Ваків В.В., адвокат,

представник відповідача - Керницька І.Р., адвокат.

1. Короткий зміст вимог

1.1. 25.11.2019 ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до Хмельницького міськрайонного суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "Проскурів" (далі - Відповідач) про визнання незаконним та скасування наказу від 30.08.2019 про звільнення Позивача з посади корпоративного секретаря товариства Відповідача на підставі пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України) (далі - КЗпП України) та поновлення на роботі на посаді корпоративного секретаря товариства Відповідача.

1.2. Позов обґрунтований незаконним звільненням Позивача з посади корпоративного секретаря товариства Відповідача на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, що відбулось внаслідок зміни керівництва Відповідача та протиправного внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань змін щодо відомостей про керівника Відповідача, тоді як Відповідач не повідомив Позивача про звільнення, не ознайомив зі змістом оскаржуваного наказу, не надав його копію на ознайомлення, не повернув та не направив трудову книжку, що має містити відповідний запис про звільнення, а про звільнення Позивачу стало відомо 24.10.2019 з отриманого на замовлення Позивача Витягу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

1.3. 20.07.2023 Позивач подав заяву (вх. № 05-06/809/23) про зміну предмета позову, в якій просив визнати незаконним та скасувати наказ від 30.08.2019 № 5ос-Ш (далі - Наказ) про звільнення Позивача з посади корпоративного секретаря товариства Відповідача на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, поновити на посаді корпоративного секретаря товариства Відповідача і стягнути з Відповідача на користь Позивача 745 513 грн 69 коп. середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 02.09.2019 до 24.07.2023, а також судові витрати.

Заява в частині доповнених позовних вимог обґрунтована передбаченою частиною другою статті 235 КЗпП України виплатою працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи при винесенні рішення про поновлення на роботі.

1.4. 30.06.2022 Господарський суд Хмельницької області ухвалив відкрити провадження у справі про банкрутство Відповідача (Боржник) за правилами Кодексу України з питань банкрутства (далі - КУзПБ) тощо.

1.5. 22.06.2023 Хмельницький апеляційний суд постановив передати матеріали справи № 686/32122/19 за вимогами Позивача до Відповідача про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, передати до Господарського суду Хмельницької області, на розгляді якого перебуває справа № 924/232/22 про банкрутство Відповідача.

2. Короткий зміст рішень судів першої і апеляційної інстанцій

2.1. 18.10.2023 Господарський суд Хмельницької області постановив рішення (залишене без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2024) про задоволення позову: визнання незаконним та скасування Наказу, про поновлення Позивача на роботі на посаді корпоративного секретаря у товаристві Відповідача з визначеним посадовим окладом та робочим місцем та стягнення з Відповідача на користь Позивача 745 513 грн 69 коп. (сімсот сорок п`ять тисяч п`ятсот тринадцять гривень 69 копійок) середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 02.09.2019 року до 24.07.2023.

2.2. Судові рішення мотивовані незаконністю звільнення Позивача згідно з Наказом на підставі положень пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оскільки Відповідач як роботодавець помилково поширив дію вказаних положень на Позивача, що є суб`єктом трудових відносин, який має бути звільнений за загальною процедурою, передбаченою нормами трудового законодавства з відповідними гарантіями від незаконного звільнення, із зазначенням відповідних підстав, однак не є у спірних правовідносинах особою, з якою можна розірвати договір із підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, тому на цій підставі Позивача не може бути звільнено як працівника акціонерного товариства, який не є членом виконавчого органу.

У висновках про стягнення з Відповідача на користь Позивача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу Суд врахував, що обставина, що Позивач був працевлаштованим під час вимушеного прогулу, не є підставою для зменшення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, однак виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

3. Встановлені судами обставини

3.1. Відповідно до пункту 8.2 Статуту Відповідача у редакції від 19.10.2012 (затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів Відповідача від 19.10.2012 № 5), який був чинний на момент обрання Позивача на займану посаду, вищим органом товариства є загальні збори акціонерів товариства.

Пунктом 8.57 Статуту визначено, що Наглядова рада складається з п`яти осіб, які обираються Загальними зборами Товариства строком на п`ять років. Члени наглядової ради акціонерного Товариства обираються з числа фізичних осіб, які мають повну дієздатність.

Відповідно до п. 8.70 Статуту, до компетенції Наглядової ради належить, зокрема:

- затвердження положень, якими регулюються питання, пов`язані з діяльністю Товариства, зокрема, затвердження Положення про Корпоративного секретаря Товариства, Положення про Генерального директора Товариства, в т.ч. внесення змін та доповнень до них, крім положень, затвердження яких відповідно до законодавства та цього Статуту здійснює вищий орган Товариства (підпункт 8.70.1);

- затвердження умов цивільно-правових, трудових договорів, які укладатимуться з членами Дирекції Товариства, встановлення розміру їх винагороди (підпункт 8.70.9);

- погодження за поданням Дирекції Товариства організаційної структури Товариства (підпункт. 8.70.22);

- за поданням Дирекції Товариства погодження умов оплати праці посадових осіб Товариства, його дочірніх підприємств, філій та представництв (підпункт 8.70.23);

- за пропозицією Голови Наглядової ради Товариства обрання Корпоративного секретаря Товариства (підпункт 8.70.36).

Згідно з пунктом 8.138 Статуту, корпоративний секретар обирається Наглядовою радою Товариства за пропозицією Голови наглядової ради.

Згідно з пунктом 8.139 Статуту, основними завданнями корпоративного секретаря є:

- ведення справ органів управління Товариства;

- здійснення організаційних заходів щодо Загальних зборів акціонерів у відповідності до законодавства України, цього Статуту та внутрішніх документів Товариства;

- надання допомоги членам Наглядової ради Товариства, Дирекції та Ревізійної комісії у виконанні ними своїх службових обов`язків;

- забезпечення належного зв`язку з акціонерами та іншими заінтересованими особами;

- корпоративний секретар виконує обов`язки секретаря Загальних зборів акціонерів, Наглядової ради Товариства, Дирекції та Ревізійної комісії.

Матеріали справи містять Статут Відповідача в редакції 2019, затверджений Протоколом № 1 загальних зборів акціонерів Відповідача від 27.08.2019, який містить аналогічні положення щодо порядку обрання та звільнення корпоративного секретаря Відповідача із займаної ним посади.

3.2. Протоколом засідання Наглядової ради Відповідача від 10.10.2018 № 2 (голова засідання ОСОБА_2 , секретар ОСОБА_3 ) вирішено прийняти на роботу до товариства Відповідача на посаду "Корпоративного секретаря" Позивача безстроково.

На підставі наказу генерального директора Відповідача від 07.02.2019 № 3-к ОСОБА_1 прийнята на посаду корпоративного секретаря товариства Відповідача.

3.3. Наказом генерального директора Відповідача ОСОБА_8 від 30.08.2019 № 5-ос-Ш Позивача звільнено з посади корпоративного секретаря Відповідача з 30.08.2019 на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України у зв`язку із припиненням повноважень посадової особи.

3.4. 30.08.2019 комісією у складі ОСОБА_4 (члена наглядової ради), ОСОБА_5 (зав. господарством) та ОСОБА_6 (головного енергетика) було складено акт № 1/ШЛП про те, що 30.08.2019 Позивачу було зачитано вголос та вручено копії протоколу засідання Наглядової ради Відповідача від 30.08.2019 № 2 та Наказу, яким визнано недійсним рішення Наглядової ради Відповідача від 10.10.2018 про обрання Позивача корпоративним секретарем товариства Відповідача, припинено повноваження Позивача та звільнено її з посади корпоративного секретаря Відповідача з 30.08.2019.

Рішенням Наглядової ради від 30.08.2019 визнано недійсним рішення Наглядової ради про обрання корпоративного секретаря Товариства (протокол засідання Наглядової ради Відповідача від 10.10.2018 № 2), а також вирішено припинити повноваження корпоративного секретаря Товариства - ОСОБА_1 та розірвання укладеного з нею договору.

Також Позивачу було запропоновано власноручним підписом засвідчити факт ознайомлення із копією протоколу засідання Наглядової ради Відповідача від 30.08.2019 № 2 та Наказом, на що Позивачка категорично відмовилась розписуватись у будь-яких документах.

Протокол засідання Наглядової ради від 30.08.2019 та наказ про звільнення від 30.08.2019 надіслано Позивачу рекомендованим листом та отримано нею, про що свідчить поштове повідомлення про вручення № 570, яке знаходиться в матеріалах справи.

3.5. Згідно з листком непрацездатності серія АДН № 569925 Позивачка була непрацездатною у період з 30.08.2019 до 20.09.2019.

3.6. Листом від 24.02.2020 Відповідач повідомив Позивача, що вона вважається звільненою з посади корпоративного секретаря Відповідача з 23.09.2019.

Наказом генерального директора Відповідача ОСОБА_8 від 24.02.2019 № 41 внесено зміни до Наказу "Про звільнення ОСОБА_1 " та викладено пункт 1 у такій редакції: "Звільнити ОСОБА_1 з посади корпоративного секретаря ПАТ "Проскурів" з 23.09.219 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку із припиненням повноважень посадової особи". Довести даний наказ до відома Позивача".

3.7. Матеріали справи містять Акт про відсутність документів від 18.09.2019, підписаний ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , згідно з яким документи в робочих кабінетах офісу Відповідача за адресою: м. Хмельницький, вул. Глушенкова, 11 відсутні.

3.8. Згідно з розрахунком середньої заробітної плати Позивача за час вимушеного прогулу за період з 02.09.2019 до 24.07.2023 втрачений заробіток становить 745 513 грн 69 коп.

3.9. Згідно з витягами з реєстру застрахованих осіб ЗДСС (форма ОК-5) Позивача від 14.12.2021, від 24.09.2019, від 22.12.2021, від 11.05.2022 роботодавець, Відповідач, не сплачував страхові внески за серпень 2019.

Згідно з наявним витягом з реєстру застрахованих осіб ЗДСС (форма ОК-5) Позивача від 22.08.2023 за серпень 2019 вказано суму заробітку 4 200 грн 00 коп. та міститься відмітка про сплату страхових внесків за цей місяць.

3.10. Матеріали справи містять інформацію:

- Головного Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вх.№ 05-22/5360/23 від 23.08.2023), в якій зазначається про те, що у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація щодо застрахованої особи Позивача (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 30.08.2019 до 27.07.2023;

- Головного Управління Державної Податкової служби у Хмельницькій області (вх.№ 05-22/5849/23 від 13.09.2023) про те, що інформація щодо прийняття на роботу Позивача в період з 30.08.2019 до 27.07.2023 в ГУ ДПС в Хмельницькій області відсутня.

3.11. Матеріали справи містять протокол загальних зборів акціонерів Відповідача від 19.10.2012 № 5 (голова зборів - ОСОБА_2 , секретар - ОСОБА_15.), за результатами проведення яких ухвалили, зокрема: затвердити Статут Відповідача у новій редакції; затвердити повноваження ОСОБА_8 як генерального директора Відповідача, затвердити повноваження ОСОБА_10 та ОСОБА_11 як членів дирекції Відповідача; затвердити Положення про дирекцію, Положення про наглядову Раду, Положення про ревізійну комісію.

27.08.2019 протоколом № 1 оформлено рішення наглядової ради Відповідача, яким обрано ОСОБА_4 головою наглядової ради товариства; припинено повноваження генерального директора Відповідача ОСОБА_8 та тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора ОСОБА_12 з 27.08.2019; обрано ОСОБА_8 генеральним директором товариства з 28.08.2019.

3.12. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 19.05.2020 у справі № 924/1125/19, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.07.2020:

- визнано недійсним рішення позачергових загальних зборів акціонерів Відповідача, яке оформлене протоколом від 27.08.2019;

- визнано недійсним рішення Наглядової ради Відповідача, яке оформлене протоколом від 27.08.2019 № 1;

- визнано недійсним рішення Наглядової ради Відповідача, яке оформлене протоколом від 15.10.2019 № 8;

- скасовано реєстраційну дію "Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи: 28.08.2 Мороз О.А. ; Приватний нотаріус Мороз О.А.; інші зміни, зміна складу або інформації про засновників";

- скасовано реєстраційну дію "Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах: 28.08.2; Мороз О.А.; Приватний нотаріус Мороз О.А.; зміна керівника юридичної особи;

- скасовано реєстраційну дію "Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах: 17.10.2; ОСОБА_14 ; Виконавчий комітет Хмельницької міської ради Хмельницької області; зміна керівника юридичної особи".

3.13. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 24.02.2020 у справі №924/884/19, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.11.2020:

- визнано недійсним рішення Наглядової ради Відповідача, оформлене протоколом позачергового засідання Наглядової ради Відповідача від 03.12.2018 та від 11.07.2019.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги

4.1. 07.03.2024 Відповідач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 18.10.2023 і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог Позивача про визнання незаконним та скасування Наказу, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

5. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

5.1. Згідно з аргументами в касаційній скарзі підставою для касаційного оскарження судових рішень у цій справі є положення пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки суди, ухвалюючи рішення про задоволення позову та поновлення Позивача на роботі з виплатою середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, неправильно застосували положення пункту 5 частини першої статті 41, статей 233, 234, 235 КЗпП України, статей 257-267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100), тоді як відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо:

- застосування норми пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України щодо належності посади "корпоративного секретаря" до кола суб`єктів трудових правовідносин, до яких може застосовуватись додаткова підстава звільнення, яка передбачена зазначеною нормою, а суди не взяли до уваги та не досліджували обставин, що Позивачка призначалась на посаду саме в особливому порядку, який передбачений для осіб, які належать до органів управління та виконують організаційно-розпорядчі функції;

- застосування статті 235 КЗпП України та абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100 щодо нарахування та виплати заробітної плати звільненому працівнику за час вимушеного прогулу у випадку внесення змін до наказу щодо дати звільнення, а також щодо нарахування та виплати заробітної плати звільненому працівнику за час вимушеного прогулу у період працевлаштування на іншому місці роботи у подібних правовідносинах;

- застосування статей 233, 234 КЗпП України та статей 257-267 ЦК України у випадку наявності в матеріалах справи доказів отримання Позивачем оскаржуваного наказу поштовим зв`язком та відсутності клопотання про поновлення строку на оскарження Наказу.

5.2. Згідно з аргументами в касаційній скарзі підставою для касаційного оскарження судових рішень у цій справі також є положення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки суди, ухвалюючи рішення про задоволення позову:

- порушили норму статті 75 ГПК України, не врахувавши висновки щодо порядку її застосування, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 та у постанові Верховного Суду 08.08.2019 у справі № 922/2013/18;

- застосували нормами статей 233, 234, 235 КЗпП України та статей 257-267 ЦК України з урахуванням висновку Верховного Суду щодо застосування цих норм - щодо повернення позовної заяви, зважаючи на пропуск Позивачем строку звернення до суду та відсутність клопотань про поновлення цього строку.

6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

6.1. Позивач у відзиві на касаційну скаргу заперечує вимоги та обґрунтування, наведені в касаційній скарзі, з підстав, які загалом аналогічні мотивам в оскаржуваних судових рішеннях, наголошуючи на тому, що:

- Позивач не пропустив строк звернення із вимогами у цій справі;

- Позивачка не була членом наглядової ради чи правління акціонерного товариства, а працювала на посаді корпоративного секретаря товариства Відповідача, а тому посада, з якої Позивача було звільнено, не належить до органів управління (керівного, виконавчого, наглядового тощо) юридичної особи, через що вказана посада не відноситься до кола суб`єктів трудових правовідносин, до яких може застосовуватись додаткова підстава звільнення, яка передбачена пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України;

- висновки щодо застосування положень пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України наведені у постанові Верховного суду від 16.02.2023 у справі № 686/32122/19.

7. Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм права

Щодо умов для звільнення у випадку припинення повноважень посадових осіб

7.1. Предметом розгляду у цій справі став заявлений у межах справи про банкрутство трудовий спір: про незаконність Наказу про звільнення Позивача на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, про поновлення Позивача на роботі на підприємстві Відповідача та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У зв`язку з цим Суд звертається до правового регулювання щодо умов для припинення трудових правовідносин у разі припинення повноважень посадових осіб.

7.2. Основоположні засади реалізації права на працю визначені положеннями статті 43 Конституції України, якою закріплено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

7.3. За змістом статті 2-1 КЗпП України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин - звільнення Позивача) забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

За змістом статті 5-1 КЗпП України Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

7.4. Статтею 40 КЗпП України визначений перелік випадків розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця: коли можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності.

7.5. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадках припинення повноважень посадових осіб.

Тобто, підставою для розірвання договору згідно із зазначеною нормою є рішення власника в особі його вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому / звільнення працівників.

Тому для звільнення за вказаною нормою мають бути присутні обставини: звільнений працівник повинен бути посадовою особою товариства та повинно заздалегідь відбутись припинення його повноважень (рішення органу управління юридичної особи).

Тлумачення наведених вище норм права дає підстави для висновку, що основними критеріями при визначенні кола посадових осіб, до яких може бути застосована ця норма, є, по-перше, належність конкретної посади до органу управління (керівного, виконавчого, наглядового тощо) юридичної особи, в тому числі закріплення статусу посадової особи в статуті, й, по-друге, передбачена законодавством чи статутом процедура припинення повноважень такої посадової особи за рішенням власника, адже наявність юридичного факту - припинення повноваження посадової особи за рішенням власника в особі відповідного органу управління, повинно передувати звільненню на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Вказане підтверджується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 15.09.2020 у справі №205/4196/18, від 13.10.2020 у справі №683/351/16-ц, від 12.01.2021 у справі №127/21764/17, від 23.02.2021 у справі №753/17776/19). Також аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2023 у справі №766/23789/19 та Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №319/151/19.

7.6. Крім цього, за змістом пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України ця норма поширюється на посадових осіб - членів колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособового керівника, на яких при призначенні на посаду покладаються функції з управління за рішенням власника або уповноваженого органу в межах своїх повноважень. Щодо інших посадових осіб, то розірвання з ними трудового договору має відбуватись на інших підставах, встановлених трудовим законодавством, що також передбачає дотримання відповідних встановлених цим законодавством гарантій. При цьому віднесення статутом товариства певної посади до категорії "посадових осіб" не є підставою для визнання її такою, до якої застосовується положення пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

У цьому висновку Суд звертається до правової позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 23.01.2023 у справі № 766/23789/19 (провадження № 61-3796сво21).

7.7. Згідно зі статтею 97 ЦК України до органів управління товариством (яким є Відповідач) належать загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 99 цього Кодексу:

- загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (частина перша);

- виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб; виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу (частина друга);

- повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень (частина третя);

- назвою виконавчого органу товариства відповідно до установчих документів або закону може бути "правління", "дирекція" тощо (частина четверта).

7.8. Натомість, виходячи з обставин, встановлених у цій справі:

- щодо органів управління Товариством Відповідача, їх повноважень, порядку обрання корпоративного секретаря товариства Відповідача згідно зі Статутом (пункт 3.1);

- щодо визначених Статутом товариства Відповідача основних завдань корпоративного секретаря, визначених в пункті 8.139 Статуту (як в редакції Статуту 2012 року так і в 2019 року) (пункт 3.1);

- щодо вирішення засіданням Наглядової ради Відповідача від 10.10.2018 про прийняття на роботу до товариства Відповідача на посаду "Корпоративного секретаря" Позивача безстроково з прийняттям Позивача на посаду корпоративного секретаря товариства Відповідача на підставі наказу генерального директора Відповідача від 07.02.2019 № 3-к (пункт 3.2);

Суд доходить висновку, що Позивачка не належала до керівництва юридичної особи Відповідача та не була членом його виконавчого органу, а займала посаду корпоративного секретаря, яка наділена виключно технічними, а не організаційно-розпорядчими функціями.

Тож, установивши, що Позивачка не є ні учасником товариства Відповідача, ні посадовою особою цього товариства, на яку поширюється дія положень пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, частини третьої статті 99 ЦК України, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про незаконність звільнення Позивача на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України згідно з Наказом, а відповідно і про незаконність оскаржуваного Наказу Відповідача.

У цьому висновку Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 16.02.2023 у справі № 686/32122/19 (провадження № 61-3420св22).

7.9. Дійшовши зазначеного висновку, Суд погоджується з аналогічними аргументами Позивача у відзиві на касаційну скаргу (пункт 6.1) та відхиляє протилежні аргументи скаржника (пункт 5.1), зокрема і в тій частині, в якій скаржник заперечує законність посилання судів на висновки в постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі № 686/32122/19 (провадження № 61-3420св22), стверджуючи про нерелевантність таких висновків через вирішення Судом згідно з цією постановою питання щодо юрисдикції відповідного спору, з огляду на таке.

Верховний Суд, здійснюючи касаційне провадження у справі № 686/32122/19 з ухваленням зазначеної постанови (між тими ж сторонами) та вирішуючи питання щодо юрисдикції цього спору на предмет цивільного або корпоративного характеру відповідного спору, сформулював правовий висновок щодо характеру конкретних трудових правовідносин - між Позивачем та Відповідачем. А тому, враховуючи, що передумовою вирішення цього спору по суті необхідним є також кваліфікація трудових правовідносин між Позивачем та Відповідачем, і суди попередніх інстанцій, і Суд у цій справі правомірно та обґрунтовано керуються висновками в зазначеній постанові в силу положень частини четвертої статті 236 ГПК України.

7.10. Суд також відхиляє аргументи скаржника (пункти 5.1, 5.2) щодо пропуску Позивачем строку звернення до суду про оскарження Наказу, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Отже, для встановлення початку перебігу строку у справах про звільнення визначальними є такі юридично значимі обставини, як вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки. Тобто для такої категорії трудових спорів встановлено спеціальне правило обрахунку початку строку виникнення права на звернення до суду, відмінне від загального правила, за яким виникнення цього права пов`язується з моментом, коли працівник дізнався або за всіма обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права.

Повторюючи загальне правило про те, що строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, норма статті 233 КЗпП України конкретизує це правило стосовно випадків звільнення працівника і встановлює альтернативу: у такому випадку строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, залежно від того, яку з цих дій було вчинено раніше.

Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 751/1198/18 (провадження № 61-5845св19), від 17.02.2022 у справі № 757/53948/16-ц, від 03.10.2022 у справі № 204/1724/20 (провадження № 61-18714св20).

7.11. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

При цьому норми КЗпП України не містять вичерпного переліку причин, які можна вважати поважними при пропуску строку звернення до суду, вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Тобто поважність причин означає, що працівник не ставився безвідповідально до питання про захист своїх прав, але його зверненню за захистом перешкоджали об`єктивні причини.

У цьому висновку Суд звертається до сталої правової позиції Верховного Суду в питанні строків звернення із заявою про вирішення трудового спору за правилами статті 233 КЗпП України (в редакції цього Кодексу, чинній на момент виникнення спірних правовідносин - звільнення Позивача у серпні 2019 року), викладеної, зокрема, в постановах від 13.12.2023 у справі № 693/297/21, від 22.12.2023 у справі № 593/1167/21 (провадження № 61-13516 св 23), від 28.02.2024 у справі № 758/5941/21 (провадження № 61-6393св23 ).

7.12. Суд, виходячи з тлумачення наведених положень статей 233, 234 КЗпП України, також зазначає, що:

- відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим, тоді як у разі необґрунтованості позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити необґрунтованості позовних вимог;

- строки звернення до суду не перериваються і не зупиняються.

У цьому висновку Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові 06.09.2023 у справі № 158/2439/22 (провадження № 61-7411св23).

7.13. Водночас Суд зазначає, що поряд з обставинами вручення Позивачу протоколу засідання Наглядової ради від 30.08.2019 та наказу про звільнення від 30.08.2019, надісланих Позивачу рекомендованим листом та отриманих нею, про що свідчить поштове повідомлення про вручення № 570, яке знаходиться в матеріалах справи (пункт 3.4), суди також встановили обставини повідомлення Відповідачем Позивача листом від 24.02.2020, що вона вважається звільненою з посади корпоративного секретаря Відповідача з 23.09.2019, та обставини видачі наказу генерального директора Відповідача ОСОБА_8 від 24.02.2020 № 41, яким внесено зміни до Наказу "Про звільнення ОСОБА_1 " та викладено пункт 1 у такій редакції: "Звільнити ОСОБА_1 з посади корпоративного секретаря ПАТ "Проскурів" з 23.09.219 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку із припиненням повноважень посадової особи". Довести даний наказ до відома Позивача" (пункт 3.6).

Отже, відповідно до встановлених обставин, а також відповідно до позиції Відповідача і у відзиві на позов, і в апеляційній та в касаційній скаргах Відповідач, керуючись змінами в оскаржуваний Наказ, що були внесені відповідним наказом в лютому 2020 року, вважає Позивача звільненою з 23.09.2019. Тож, не зважаючи на те, що Позивач подав позов до настання цих обставин, трудовий спір у цій справі підлягає вирішенню з їх урахуванням.

Тобто внаслідок зазначеної поведінки Відповідача (щодо внесення в лютому 2020 змін в оскаржуваний Наказ в частині дати звільнення Позивача), яка мала місце до вирішення цього спору судом по суті та ухвалення оскаржуваних рішень, з лютого 2020 року змінились обставини, за яких підлягає вирішенню спір щодо звільнення Позивача у спірних правовідносинах, оскільки Наказ від 24.02.2019 № 41 про внесення змін до оскаржуваного Наказу є його невід`ємною частиною.

Тож, через внесення Відповідачем 24.02.2020 змін в оскаржуваний Наказ не має місце пропуску встановленого частиною першою статті 233 КЗпП України місячного строку (звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору про звільнення) при зверненні Позивача у спірних правовідносинах в листопаді 2019 року із позовом про оскарження Наказу про звільнення.

7.14. Крім викладеного Суд відхиляє аргументи скаржника (пункти 5.1, 5.2) щодо порушення судами порядку визначення заробітної плати звільненому працівнику за час вимушеного прогулу з огляду на таке.

7.15. Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

7.16. Враховуючи викладене та встановлені судами обставини про фактичні суми заробітної плати Позивача, про сплачені та несплачені Відповідачем страхові внески у відповідні періоди, про відсутність у Головного Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відомостей щодо застрахованої особи Позивача з 30.08.2019 до 27.07.2023, а також про відсутність у Головного Управління Державної Податкової служби у Хмельницькій області інформації щодо прийняття на роботу Позивача в період з 30.08.2019 до 27.07.2023 (пункти 3.9, 3.10), Суд погоджується з висновком судів в оскаржуваних рішеннях щодо нарахованої з 02.09.2019 до 24.07.2023 суми заробітної плати за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь Позивача.

При цьому, Суд, не зважаючи на обставини внесення змін до оскаржуваного Наказу щодо дати звільнення Позивача - з 23.09.2019 (пункти 3.6, 7.12), виходить з встановлених судами в оскаржуваних рішеннях обставин щодо періодів несплати Відповідачем відповідних страхових внесків (пункти 3.9, 3.10).

2.3. Таким чином скаржник не спростував визначені судами підстави для скасування оскаржуваного Наказу, поновлення Позивача на роботі на посаді корпоративного секретаря у товаристві Відповідача та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

А доводи скаржника про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень про задоволення позовних вимог про скасування Наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не знайшли свого правого та матеріального підтвердження, не ґрунтуються на нормі закону та не відповідають обставинам справи, а тому відповідні вимоги не підлягають задоволенню. Отже висновки судів в оскаржуваних рішеннях зроблені відповідно до норм законодавства, а також відповідно до встановлених на підставі доказів у справі обставин справи.

7.17. У зв`язку з викладеним та з урахуванням положень пункту 1 частини першої статті 308 та статті 309 ГПК України оскаржувані постанова апеляційного суду та рішення суду першої інстанції підлягають залишенню без змін як законні та обґрунтовані.

7.18. Дійшовши висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги та залишення без змін оскаржуваних судових рішень, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Проскурів" залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 18.10.2023 у справі № 924/232/22(686/32122/19) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.В. Васьковський

Судді В.В. Білоус

К.М. Огороднік