ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

"28" травня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/1506/24

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Рога Н.В., секретар с/з Корчевський М.Ю., розглянув заяву Акціонерного товариства Херсонська теплоелектроцентраль (вх.21139/24 від 27.05.2024р.) про зупинення провадження у справі №916/1506/24

За позовом: Акціонерного товариства ХЕРСОНОБЛЕНЕРГО (73000, м. Херсон, вул. Пестеля, буд. 5, )

До відповідача: Акціонерного товариства Херсонська теплоелектроцентраль (73000, м. Херсон, Бериславське шосе 1, )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Корчевський М.Ю.

Представники сторін:

Від позивача: Галімон О.В. на підставі довіреності №07/022-24 від 15.03.2024р.;

Від відповідача: Єрашов І.Є. на підставі довіреності від 26.12.2023р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Акціонерне товариство (далі АТ) ХЕРСОНОБЛЕНЕРГО, звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства (далі АТ) Херсонська теплоелектроцентраль про стягнення заборгованості за послуги з розподілу електричної енергії за період грудень 2022р. січень 2024р. у розмірі 726 176 грн 08 коп., пені у розмірі 1 716 грн 96 коп., 3 % річних у розмірі 143 грн 06 коп., інфляційних втрат 212 грн 26 коп.

Ухвалою суду від 12.04.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №916/1506/24, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.05.2024р. Протокольною ухвалою від 07.05.2024р. відкладено підготовче засідання на 28.05.2024р.

14 травня 2024р. до суду надійшла від АТ ХЕРСОНОБЛЕНЕРГО заява про зменшення позовних вимог, відповідно до яких просить стягнути основний борг за надання послуг з розподілу електричної енергії у розмірі 660 468 грн 05 коп.

27 травня 2024р. до суду надійшло від АТ Херсонська теплоелектроцентраль клопотання про зупинення провадження у справі №916/1506/24 до перегляду у справі №908/1162/23 у Касаційному порядку Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду.

В обґрунтування відповідач зазначає, що предметом позову в цій справі є стягнення з відповідача заборгованості за Договором про розподіл електричної енергії, де переплата щомісячно зменшувалась за період тимчасової окупації м. Херсона.

Так, позивач у позовній заяві зазначає про те, що «переплата станом на 01.12.2022р. складала 114 866 грн 45 коп.», дана переплата виникла у квітні 2022р. з підстав сплати відповідачем, що підтверджується платіжним дорученням № 4225 від 15.04.2022р. на суму 476 762 грн 94 коп. Дана переплата почала зменшуватись з 476 762 грн 94 коп. до 114 866 грн 45 коп. вже за період тимчасової окупації м. Херсона (з квітня до листопада 2022 включно).

Відтак відповідач вважає, що предметом дослідження в цій справі є факт постачання позивачем та споживання в спірний період саме відповідачем електроенергії на об`єктах, що розташовані на тимчасово окупованій території.

При цьому, відповідно ч. 2 ст. 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", на період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено, за винятком випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

Згідно Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою від 19.04.2024р. Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду прийнято до провадження справу № 908/1162/23.

Передача справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зумовлена тим, що колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.03.2024 у справі № 910/9680/23 щодо того, що достатнім для застосування частини другої статті 13 та частини другої статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є розповсюдження дії цього Закону на спірні правовідносини з огляду на приписи статті 2 Закону. Колегія суддів вважає, що положення статей 13 та 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" можуть бути поширені на тимчасово окуповані території з урахування частини першої цих статей, а саме за рішенням Кабінету Міністрів України.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №910/8358/19 наголосив, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

На підставі зазначеного, керуючись п.7 ч.1 ст.228 ГПК України, відповідач просить зупинити провадження у справі до закінчення перегляду у касаційному порядку Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №908/1162/23.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує клопотання про зупинення провадження у справі №916/1506/24, просить суд задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримує клопотання про зупинення провадження у справі №916/1506/24, просить суд задовольнити в повному обсязі.

Розглянув матеріали справи, клопотання про зупинення провадження у справі, вислухав пояснення представників сторін, суд дійшов наступних висновків:

Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію України, якщо зі змісту норм Конституції не випливає необхідності додаткової регламентації її положень законом або якщо закон, який був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй.

У п. 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі Надточій проти України (далі - ЄСПЛ) та пункті 23 рішення ЄСПЛ Гурепка проти України № 2 наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У постанові ВСУ по справі №6-1957цс16 зазначено, що визначаючи наявність підстав за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Так, порядок та умови зупинення провадження у справі врегульованого нормами ст. 227 ГПК України в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У разі застосування наведеної правової норми за вимогами ст. 234 ГПК України у мотивувальній частині ухвали повинно бути зазначено, зокрема, обґрунтування висновків, яких дійшов суд при постановленні ухвали.

Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти відсутність у господарського суду можливості самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Крім цього, слід зауважити, що зупинення провадження у справі, на відміну від відкладення розгляду справи, здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин (до вирішення іншої справи; до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі), які зумовили зупинення провадження, тому провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього.

Подібний правовий висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15.05.2019р. у справі №904/3935/18 та від 29.04.2020р. у справі №903/611/19, від 18.05.2020 р. по справі № 905/1728/14-908/4808/14.

Неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які встановлюються іншим судом, у принципі не можуть бути встановлені господарським судом у даній справі з незалежних від нього (суду) законодавчо зумовлених причин.

Зупинення провадження у справі це тимчасове і повне припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому процесу і щодо яких невідомо, коли їх може бути усунено (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів КГС у справі № 910/15715/19).

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Господарський процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України від 02 грудня 2010 року № 16652/04) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення Суду у справі Мусієнко проти України від 10 січня 2011 року № 26976/06).

Неприпустимість зловживання процесуальними правами належить до основних засад (принципів) господарського судочинства (п. 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

За змістом ч. 5 ст. 13 ГПК саме на суд покладається обов`язок щодо керування ходом судового процесу, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігання зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вжиття заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

На єдність права і справедливості неодноразово вказував і Конституційний Суд України. Зокрема, у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 зазначено: із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (Рішення КСУ від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Окрім того, принцип справедливості поглинається напевно найбільшим за своєю питомою вагою принципом верховенства права, який також чітко зафіксований у новітніх кодексах. Лише додержання вимог справедливості під час здійснення судочинства дозволяє характеризувати його як правосуддя. Цю думку можна, зокрема, простежити і в рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003: правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суд наполягає на застосуванні принципу справедливості (ст. 2 ГПК України) замість закону (praeter legem) і всупереч закону (adversus legem). Адже трапляються випадки, коли несправедливі нормативно-правові акти з`являються внаслідок помилок законодавця. Інша ситуація може мати місце тоді, коли застосування нормативно-правового акту в конкретній ситуації у сукупності з іншими істотними обставинами справи стає настільки несумісним зі справедливістю, що унеможливлює його застосування в розумінні здорового глузду.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на Постанову Касаційного цивільного суду від 16.01.2019р. по справі №521/17654/15-ц. Верховний Суд яскраво демонструє, що принцип справедливості кореспондує з принципом добросовісності.

Відповідно до ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом господарських спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Тобто, виходячи з цієї норми, в першу чергу, суд має справедливо, тобто з дотриманням принципу верховенства права, вирішити господарський спір.

Судом встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2024р. у справі №908/1162/23 прийнято до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу №908/1162/23 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІМК" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2023р., в контексті застосування ч.2 ст. 13 та ч. 2 ст. 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

Як вбачається з матеріалів справи №916/1506/24 предметом позову у справі є стягнення з АТ Херсонська теплоелектроцентраль заборгованості за Договором про розподіл електричної енергії, де переплата щомісячно зменшувалась за період тимчасової окупації м. Херсона.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зупинити провадження по справі №916/1506/24 до розгляду об`єднаною палатою Верховного Суду справи № 908/1162/23.

При цьому, суд зазначає, що зупинення провадження у даній справі є виправданим, так як зможе забезпечити ухвалення законного та справедливого рішення у справі, а також забезпечити захист прав як позивача, так і відповідача, буде дотримано принцип правової визначеності та справедливості. Жодне своєчасне вирішення спору не може бути виправдане, якщо рішення у справі буде несправедливим, а отже, - буде ухвалене з порушенням принципу верховенства права.

Згідно п.11 ч. 1 ст. 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених, зокрема, п. 7 ч. 1 ст. 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись п.7 ч. 1 ст. 228, ст.234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Акціонерного товариства Херсонська теплоелектроцентраль (вх.21139/24 від 27.05.2024р.) про зупинення провадження у справі №916/1506/24 задовольнити.

2. Зупинити провадження у справі №916/1506/24 за позовом Акціонерного товариства «ХЕРСОНОБЛЕНЕРГО» до Акціонерного товариства « Херсонська теплоелектроцентраль» про стягнення заборгованості за послуги з розподілу електричної енергії за період грудень 2022р. січень 2024р. у розмірі 726 176 грн 08 коп., пені у розмірі 1 716 грн 96 коп., 3 % річних у розмірі 143 грн 06 коп., інфляційних втрат 212 грн 26 коп. до набрання законної сили судовим рішенням у справі №908/1162/23.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення (підписання).

Повний текст ухвали складено 31.05.2024р.

Суддя Н.В. Рога