ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2024 р. м. Київ Справа № 911/736/24

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В., дослідивши в спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інг-Транс»

до фізичної особи-підприємця Леньшиної Юлії Дмитрівни

про стягнення 15 751,91 грн

Без виклику учасників справи;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інг-Транс» звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Леньшиної Юлії Дмитрівни про стягнення 15 751,91 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки товару № 5520 від 07.03.2023 в частині оплати поставленого товару. У зв`язку із чим позивачем подано зазначену позовну заяву до відповідача про стягнення 10 624,06 грн основного боргу, 1 440,03 грн пені, 2 124,81 грн штрафу, 1 129,25 грн 25% річних та 433,76 грн інфляційних втрат.

Разом із позовною заявою позивачем подано до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/736/24. Клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження задоволено. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу для подання відповіді на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи Господарським судом Київської області та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням відсутності у відповідача зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 27.03.2024 була направлена відповідачу на його адресу-місцезнаходження, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1 .

Однак зазначене поштове відправлення повернулось на адресу Господарського суду Київської області 29.04.2024 з відміткою працівника поштової установи на довідці про причини повернення/досилання Ф.20 «за закінченням встановленого терміну зберігання».

З огляду на наведене, Господарський суд Київської області повторно направив на адресу-місцезнаходження відповідача ухвалу про відкриття провадження у справі від 27.03.2024 із позначкою «Судова повістка».

Проте зазначене поштове відправлення також повернулось на адресу Господарського суду Київської області з відміткою працівника поштової установи на довідці про причини повернення/досилання Ф.20 «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до частин 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Порядок вручення судових рішень визначено у ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, за змістом ч. 5 якої учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Частиною 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з пп. 3-5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Поштові картки, листи з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані (реєстровані) листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з повідомленням про їх вручення згідно із законодавством (п. 8 та п. 15 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Рекомендовані поштові відправлення з позначкою «Судова повістка», адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання поштових відправлень, під розпис. У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду (пункт 83 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Відповідно до пунктів 101, 102 Правил надання послуг поштового зв`язку, уразі неможливості вручення адресатам (одержувачам) поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом строку, що встановлюється оператором поштового зв`язку, відправлення «EMS» - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. Строк зберігання за заявою відправника/адресата (одержувача) і за додаткову плату може бути продовжений. У разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» або реєстрованого поштового відправлення з позначкою «Адміністративна послуга» такі відправлення разом з бланком повідомлення про вручення повертаються за зворотною адресою у порядку, визначеному в пунктах 81, 82, 83, 84, 91, 99 цих Правил, із зазначенням причини невручення. Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику, крім випадків, коли відправником надано розпорядження «не повертати». Повернення відправлень, від яких відмовився адресат або вручення яких неможливе, повинне здійснюватися негайно. Невручені міжнародні поштові відправлення надсилаються до місця міжнародного поштового обміну, з якого вони були одержані.

Виходячи з аналізу положень ст. 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 8, 15, 83, 101, 102 Правил надання послуг поштового зв`язку, суд дійшов висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти або відомостей про зареєстрований електронний кабінет в окремій підсистемі Електронного суду, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена ст. 162, 165, 258, 263, 290, 295 Господарського процесуального кодексу України, і судовий документ повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку суду. Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

З урахуванням зазначеного вище, Господарський суд Київської області зазначає, що судом було вжито усіх належних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи судом, у зв`язку із чим суд дійшов висновку, що відповідач були належним чином повідомлений про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 27.03.2024 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області

ВСТАНОВИВ:

07.03.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інг-Транс» (далі постачальник, відповідач) та фізичною особою-підприємцем Леньшиною Юлією Дмитрівною (далі покупець, відповідач) укладено договір поставки товару № 5520 (далі договір), за змістом п. 1.1 якого постачальник продає та поставляє, а покупець купує і оплачує на умовах та у порядку, визначених цим договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатках (специфікація) або накладних, що засвідчують прийом-передачу товару від постачальника до покупця та є невід`ємними частинами цього договору.

Відповідно до п. 1.2 вказаного правочину, сторони застосовують до даного договору умови DDP доставка постачальником товару в пункт, вказаний покупцем (в редакції міжнародних правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» 2010 року).

Пунктом 1.3 договору передбачено, що право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, яка засвідчує момент передачі товару.

За змістом п. 2.1 договору, найменування, одиниці виміру, ціна, загальна кількість товару, що підлягає поставці, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура),, узгоджуються сторонами у замовленнях та відображаються у видаткових (товарно-транспортних) накладних, що є невід`ємними частинами цього договору та прийняті сторонами як документи, які мають силу специфікації в розумінні статті 266 Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 3.1 договору, ціна на товар встановлюється на підставі прас-листів (специфікацій) постачальника, що є невід`ємною частиною даного договору. У випадку зміни цін на товар, постачальник зобов`язаний будь-яким зручним для сторін способом повідомити покупця про такі зміни не пізніше ніж за 3 (три) календарних днів до дати введення в дію нових цін на товар та надіслати покупцю нову редакцію прайс-листа (специфікації). Ціна товару може також визначатися на підставі видаткових накладних (за відсутності прайс-листів). Фактом погодження покупцем ціни і вартості товару вважаються заявки покупця на поставку товару та підписані сторонами накладні.

Загальна сума договору відповідає загальній сумі всіх накладних, на підставі яких здійснюється постачання товару, відповідно до умов цього договору (п. 3.2 договору).

За змістом пункту 4.1 договору, поставки товару постачальником покупцю здійснюються окремими партіями відповідно до заявок покупця, виходячи з наявного товару на складі постачальника. На кожну партію товару покупець формує окрему відповідну заяву. В разі неможливості виконання заявки покупця з будь-яких причин, постачальник повинен повідомити про це покупця протягом 2 (двох) календарних днів з моменту отримання заявки, вказавши можливі строки її виконання або ж відмовитись від виконання отриманої заявки. У такому випадку постачальник звільняється від відповідальності за несвоєчасну поставку товару.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору ТОВ «Інг-Транс» поставило на користь відповідача товар на загальну суму 13 538,06 грн, що підтверджується видатковими накладними ВДС-058160 від 03.10.2023 на суму 11 890,06 грн та № ВДС-058743 від 05.10.2023 на суму 1 684,00 грн.

Суд встановив, що вказані видаткові накладні підписані сторонами без будь-яких зауважень та заперечень.

Пунктом 4.10 договору передбачено, що покупець може повернути товар постачальнику виключно за умови письмової згоди постачальника та у разі, якщо термін придатності такого товару буде меншим як __ календарних днів в день його повернення постачальнику. При цьому поверненню підлягає лише товар щодо якого покупцем було дотримано всіх вимог по його складуванню та зберіганню, товар матиме належний товарний вигляд (без механічних пошкоджень, придатний для його послідуючого продажу), зі збереженням його споживчих властивосте й (в т.ч. товар не міститиме пошкоджень, затхлості, плісняви, інших сторонніх запахів тощо) та сплин строку його придатності настає внаслідок відсутності попиту споживачів до товару, за умови здійснення покупцем належної ротації, викладки та просування товару (з дотриманням принципу FEFO перший відвантажується продукт з найменшим залишком до закінчення терміну зберігання/дати придатності).

Відповідно до п. 4.13 договору, повернення товару оформлюється сторонами за відповідною накладною на повернення.

З матеріалів справи вбачається, що 08.11.2023 відповідач здійснив повернення позивачу частини поставлено товару на суму 2 914,00 грн, що підтверджується копією зворотної накладної покупця № 8469 від 08.11.2023 на суму 2 914,00 грн, яка підписана сторонами без зауважень та заперечень.

Відповідно до п. 3.3 договору, розрахунок за цим договором здійснюється в національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника, зазначений у цьому договорі.

В пункті 3.4 договору сторонами узгоджено, що покупець зобов`язаний оплачувати кожну партію переданого постачальником товару протягом (але не пізніше) 8 (вісім) календарних днів з моменту передачі такої партії товару. До моменту проведення покупцем розрахунку за попередньо замовлену (отриману) партію товару у вказаний вище строк, відвантаження товарів і прийняття заявок постачальником не здійснювалось, та постачальник має право зупинити наступні поставки товару, до моменту повного погашення покупцем заборгованості за попередньо поставлений товар.

За ствердженням позивача, відповідач в порушення умов договору не виконав в повному обсязі взяті на себе зобов`язання щодо оплати поставленого позивачем товару, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на дату звернення позивачем до суду із даним позовом наявна заборгованість у розмірі 10 624,06 грн.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором, позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача 10 624,06 грн основного боргу, а також нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 1 440,03 грн пені, 1 129,25 грн 25% річних, 433,76 грн інфляційних втрат та 2 124,81 грн штрафу у розмірі 20%.

Відповідно до пп. 8.1, 8.2 договору, це договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до «_» __ 20_ р., а в частині здійснення розрахунків до їх повного виконання.

Договір поставки товару № 5520 від 07.03.2023 підписаний уповноваженим представником позивача та відповідачем без будь-яких зауважень та заперечень.

Відомостей про розірвання вказаного договору за згодою сторін або в судовому порядку, а також визнання договору судом недійсним матеріали справи не містять. Отже договір поставки товару № 5520 від 07.03.2023 є чинним та обов`язковим для його сторін.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір поставки № 5520 від 07.03.2023, як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у його сторін взаємних цивільних прав та обов`язків.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як було встановлено судом раніше та передбачено в п. 1.1 договору, що постачальник продає та поставляє, а покупець купує і оплачує на умовах та у порядку, визначених цим договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатках (специфікація) або накладних, що засвідчують прийом-передачу товару від постачальника до покупця та є невід`ємними частинами цього договору.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, яка засвідчує момент передачі товару.

Судом було встановлено раніше, що позивач, на виконання договору, поставив на користь відповідача товар на загальну суму 13 538,06 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними № ВДС-058160 від 03.10.2023 на суму 11 890,06 грн та № ВДС-058743 від 05.10.2023 на суму 1 684,00 грн, які підписані сторонами без будь-яких зауважень та заперечень.

Заперечень з боку відповідача щодо поставки товару за договором на підставі зазначених вище видаткових накладних матеріали справи не містять.

Пунктом 4.10 договору передбачено випадки, за яких покупець може повернути товар постачальнику.

Відповідно до п. 4.13 договору, повернення товару оформлюється сторонами за відповідною накладною на повернення.

З матеріалів справи вбачається, що 08.11.2023 відповідач здійснив повернення позивачу частини поставлено товару на суму 2 914,00 грн, що підтверджується копією зворотної накладної покупця № 8469 від 08.11.2023 на суму 2 914,00 грн, яка підписана сторонами без зауважень та заперечень. Заперечення сторін щодо повернення частини товару на суму 2 914,00 грн матеріалів справи не містять.

З урахуванням зазначеного вище, суд встановив, що позивач, на виконання умов договору, з урахуванням повернення позивачу частини поставлено товару на суму 2 914,00 грн, поставив на користь відповідача товар на загальну суму 10 624,06 грн (13538,06 грн - 2914,00 грн).

Отже суд встановив, що позивач зобов`язання за договором виконав належним чином.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як передбачено ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Судом було встановлено раніше та узгоджено сторонами в п. 3.4 договору, що покупець зобов`язаний оплачувати кожну партію переданого постачальником товару протягом (але не пізніше) 8 календарних днів з моменту передачі такої партії товару.

Отже, виходячи з наведених вище вимог чинного законодавства, умов п. 3.4 договору та фактичної дати поставки товару, суд дійшов висновку, що строк здійснення відповідачем оплати за поставлений товар є таким, що настав.

Водночас, станом на день звернення позивачем до суду із даним позовом відповідач зобов`язання за договором в частині здійснення повної та своєчасної оплати за поставлений товар на загальну суму 10 624,06 грн не виконав належним чином, у зв`язку із чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 10 624,06 грн. Протилежного суду не доведено, доказів здійснення оплати вказаної суми до суду не надано.

Згідно з вимогами ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки відповідач не у повній мірі виконав взяті на себе зобов`язання з оплати поставленого товару, що ним не спростовано шляхом подання доказів, він є таким, що порушив взяті на себе зобов`язання.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням зазначеного вище, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей, повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 10 624,06 грн.

Крім того, в наслідок неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 1 440,03 грн пені, 1 129,25 грн 25% річних, 433,76 грн інфляційних втрат та 2 124,81 грн штрафу у розмірі 20% від суми заборгованості.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії товару, покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару за кожен день прострочення, та окрім того 25% річних.

В разі порушення умов п. 3.6 договору, на покупця покладається штраф у розмірі 20% від суми заборгованості (п. 5.4 договору).

Позивач за прострочення строків оплати поставленого товару, керуючись умовами пп. 5.3, 5.4 договору, нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 440,03 грн за період прострочення з 12.10.2023 до 07.03.2024 (на суму заборгованості 11890,06 грн за період прострочення з 12.10.2023 до 13.10.2023; на суму заборгованості 13538,06 грн за період прострочення з 14.10.2023 до 08.11.2023; на суму заборгованості 10624,06 грн за період прострочення з 09.11.2023 до 07.03.2024), а також 2 124,81 грн штрафу у розмірі 20%, нарахованого на суму заборгованості у розмірі 10 624,06 грн.

Перевіривши розрахунок позивача сум пені, з урахуванням дат виникнення прострочення по оплаті товару, в межах розрахунку позивача, з урахуванням умов договору, здійсненої поставки та дати повернення відповідачем частини товару, а також порядку розрахунків, погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що розрахунок позивача є обґрунтованими та арифметично вірним, у зв`язку із чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 440,03 грн пені підлягають задоволенню повністю.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу суд зазначає, що право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати у договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного суду від 08.08.2018 у справі № 908/1843/17, постанові Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі № 3-88гс11, постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12, постанові Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17.

Як було зазначено судом вище та узгоджено сторонами в п. 5.4 договору, в разі порушення умов п. 3.6 договору, на покупця покладається штраф у розмірі 20% від суми заборгованості.

Водночас, пунктом 3.6 договору передбачено, що заборгованість покупця за поставлений/отриманий згідно договору товар, не має перевищувати ____ (_____) гривень 00 коп.

Отже, судом встановлено, що в пункті 3.6 договору сторонами не узгоджено умову (не визначено, яку суму не має перевищувати заборгованість покупця за поставлений/отриманий товар) з якою пов`язується настання відповідальності, передбаченої п. 5.4 договору у вигляді покладення на покупця штрафу у розмірі 20% від суми заборгованості.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині нарахування позивачем підставі п. 5.4 договору штрафу у розмірі 20% від суми заборгованості у розмірі 10 624,06 грн є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Як було зазначено судом раніше та передбачено п. 5.2 договору, що у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії товару, покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару за кожен день прострочення, та окрім того 25% річних.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 1 129,25 грн 25 % річних на підставі п. 5.2 договору та 433,76 грн інфляційних втрат на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України за період прострочення наступним чином: на суму заборгованості 11890,06 грн за період прострочення з 12.10.2023 до 13.10.2023; на суму заборгованості 13538,06 грн за період прострочення з 14.10.2023 до 08.11.2023; на суму заборгованості 10624,06 грн за період прострочення з 09.11.2023 до 07.03.2024.

Здійснивши власний перерахунок 25% річних та інфляційних витрат, з урахуванням умов договору, порядку розрахунків погодженого сторонами, а також, встановлених судом дат прострочення по сплаті грошового зобов`язання та дати часткового повернення відповідачем товару, в межах розрахунку позивача, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 25% річних підлягають задоволенню повністю в сумі 1 129,25 грн, а позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають задоволенню частково в сумі 311,55 грн.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 596,05 грн.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Леньшиної Юлії Дмитрівни (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інг-Транс» (місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, буд. 21, м. Київ, 04050; ) 10 624,06 грн основного боргу, 1 440,03 грн пені, 1 129,25 грн 25% річних, 311,55 грн інфляційних втрат та 2 596,05 грн судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 256, ст. 257 та п. п. 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.05.2024.

Суддя Л.В. Сокуренко