СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м. Харків Справа №922/2182/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Слободін М.М.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.,

за участю представників:

від позивача Яковенко О.Г.,

від відповідача Розумна О.О.,

від третьої особи - Бедрицька О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Зооманія» (вх.№2712Х від 11.12.2023) на рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2023 у справі №922/2182/22 (м. Харків, суддя Калантай М.В., повний текст рішення складено 20.11.2023),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зооманія», м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «SITM GmbH AG», м. Харків

тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Український Молочний Альянс», м.Харків,

про стягнення 374 601,02 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Зооманія» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «SITM GmbH AG» (надалі - відповідач) про стягнення 374601,02 грн, з яких: 276142,57 грн основного боргу, 17339,12 грн відсотків за користування грошовими коштами, 81119,33 грн інфляційних втрат.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати товару, отриманого за договором №29062020/001 від 29.06.2020.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.11.2023 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Зооманія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «SITM GmbH AG» про стягнення 374601,02 грн відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Зооманія» з рішенням суду не погодилося та звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить задовольнити клопотання ТОВ «Зооманія» про залучення до участі у справі третьої особи та клопотання про виклик свідків; задовольнити апеляційну скаргу ТОВ «Зооманія», скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2023 у справі №922/2182/22 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Зооманія» до ТОВ «SITM GmbH AG» про стягнення 374 601,02 грн, з яких: 276 142,57 грн основного боргу, 17 339,12 грн відсотків за користування грошовими коштами, 81 119,33 грн інфляційних втрат; розгляд справи здійснювати з повідомленням та викликом сторін.

В обґрунтування апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю «Зооманія» зазначає наступне:

- судом першої інстанції безпідставно покладено в основу рішення про відсутність факту поставки товарів, заяву свідка про не підписання ним документів та відмовлено позивачу в задоволенні клопотань про витребування доказів, залучення третьої особи та виклик свідків;

- між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб шляхом отримання відповідачем поставленого товару на підставі видаткових накладних, що не суперечить вимогам ст.181 Господарського кодексу України;

- відповідачем не спростовано, що підписант накладних з боку відповідача є працівником компанії ТОВ «Слобожанка Логістика», що надає послуги складського зберігання;

- суд першої інстанції з власної ініціативи призначив судову економічну (бухгалтерську) експертизу та не взяв до уваги висновок експерта, визнавши недостовірними первинні документи через неналежність підпису уповноваженої особи з боку позивача; таку недостовірність суд встановив виключно на підставі заяви свідка, що була наявна в матеріалах справи до призначення судової економічної (бухгалтерської) експертизи;

- незважаючи на заперечення відповідачем факту поставки товару по спірним накладним, відомості про поставку товару відображені як в бухгалтерському обліку позивача, так і в бухгалтерському обліку відповідача. З невідомих причин, контрагентом в даній відомості зазначено не позивача, а ФОП Попович Олександра Борисовича, який в певний проміжок часу був фінансовим директором позивача; судом першої інстанції не досліджено, що на аркуші 4 обігово-сальдової відомості TOB «SITM GmbH AG» по pax. 631в рядках 13-23 відображені всі спірні поставки товару, які відповідач не визнає.

Разом з апеляційною скаргою ТОВ «Зооманія» подало клопотання про залучення третьої особи (вх.№15345 від 11.12.2023), в якому просить визнати поважними причини подання даного клопотання на стадії апеляційного перегляду справи №922/2182/22; залучити ТОВ «Український Молочний Альянс» (, 61177, Харківська обл., місто Харків, вул. Золочівська, будинок 8В) до справи №922/2182/22 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача.

Також апелянтом подано клопотання про виклик свідків (вх.№15347 від 11.12.2023), в якому просить визнати поважними причини подання даного клопотання на стадії апеляційного перегляду справи №922/2182/22; задовольнити дане клопотання позивача та викликати в якості свідків для дачі показань у справі №922/2182/22: - Тугай Тараса Юрійовича (місце роботи: ТОВ «Український Молочний Альянс», , 61177, Харківська обл., місто Харків, вул. Золочівська, будинок 8В); - ОСОБА_1 (місце роботи: ТОВ «Український Молочний Альянс», , 61177, Харківська обл., місто Харків, вул. Золочівська, будинок 8В).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.12.2023 витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/2182/22. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

22.12.2023 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/2182/22 (вх.№15969).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2023 у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Россолова В.В. для розгляду справи №922/2182/22 визначено наступний склад суду: головуючий суддя-доповідач Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Зооманія» (вх.№2712Х від 11.12.2023) на рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2023 у справі №922/2182/22.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «SITM GmbH AG» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№540 від 11.01.2024), в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Зооманія», поданої на рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2023 у справі №922/2182/22; вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «SITM GmbH AG» зазначає наступне:

- станом на дату поставки першої партії товару, яка визначена самим позивачем, норми ЦК України та ГК України визначали обов`язкову письмову форму правочинів між юридичними особами і укладення Договору у спрощений спосіб було неможливе;

- позивач визнав факти, викладені в заяві свідка, оскільки ні усно, ні письмово не заперечив проти обставин, викладених в заяві та не надав доказів на їх спростування;

- у клопотанні відповідача про призначення комплексної судової експертизи, окрім питання про приналежність підпису ОСОБА_2 , відповідач також просив встановити, чи зроблений відтиск штампу на первинних документах, наданих позивачем, штампом, що належить TOB «SITM GМВH AG». В задоволенні експертиз судом було двічі відмовлено. Водночас ОСОБА_2 не є працівником відповідача, а працює у ТОВ «Слобожанка Логістик», про що було повідомлено суд відповідачем, і саме останнім надано до суду копію Договору між TOB «SITM GМВH AG» та ТОВ «Слобожанка логістик»;

- в оборотно-сальдовій відомості, що надана відповідачем на вимогу суду наявна інформація про взаємовідносини між ТОВ «SITM GMBH AG» і ТОВ «Зооманією», однак за зовсім інший період, за іншими договорами, і заборгованість відсутня;

- враховуючи, що позивач у своєму бухгалтерському обліку має заборгованість відповідача за Договором №29062020/001, який суду не надано, та в розмірі, який Позивач не підтверджує наявними у нього первинними бухгалтерськими документами, суд обґрунтовано поставив під сумнів об`єктивність таких даних бухгалтерського обліку ТОВ «Зооманія»;

- окрім заяви свідка ОСОБА_3 , при вирішенні справи судом було враховано і ряд інших обставин та доказів;

- ТТН не містять будь-яких відомостей про час прибуття (вибуття) автомобіля для завантаження і розвантаження, що унеможливлює встановлення конкретної дати як завантаження товару Позивачем, так і дати фактичної доставки даного вантажу на склад за адресою м. Харків, вул. Беркоса, 86;

- судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотань позивача.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 призначено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зооманія» (вх.№2712Х від 11.12.2023) на рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2023 у справі №922/2182/22 до розгляду на « 07» березня 2024 р. о 10:45 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Зооманія» надійшли додаткові пояснення (вх.№3368 від 06.03.2024), в яких просить долучити останні до матеріалів справи та врахувати їх при ухваленні судового рішення; визнати причини пропуску процесуального строку для подання доказів поважними та прийняти відповідні докази на підставі ч. 3 ст. 269 ГПК України; долучити до матеріалів справи: 1) Завірену копію Договору поставки №02042020/007 від 02.04.2020; 2) Завірену копію Видаткової накладної №2687 від 09.07.2020; 3) Нотаріально завірену Заяву свідка ОСОБА_2 від 06.03.2024, зареєстровану в реєстрі приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Гончаренко Т. А. за №443.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.03.2024 оголошено перерву у розгляді справи №922/2182/22 до « 01» квітня 2024 р. о 09:45 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «SITM GmbH AG» надійшли заперечення (вх.№3991 від 19.03.2024), в яких просить відмовити у задоволенні клопотання ТОВ «Зооманія» про долучення нових доказів та додаткових пояснень до апеляційної скарги.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Зооманія» про виклик свідків (вх.№15347 від 11.12.2023). Щодо клопотання ТОВ «Зооманія» про долучення доказів (вх.№3368 від 06.03.2024), колегія суддів зазначила, що додані до клопотання документи подані через систему «Електронний Суд», а тому долучені до матеріалів справи, проте юридичну оцінку таким документам буде надано в процесі розгляду справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.04.2024 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Зооманія» про залучення Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Молочний Альянс» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача задоволено. Залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Український Молочний Альянс» (, 61177, Харківська обл., місто Харків, вул. Золочівська, будинок 8В) до участі у справі №922/2182/22 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача. Оголошено перерву у розгляді справи №922/2182/22 до «25» квітня 2024 р. о 09:45 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.

Від ТОВ «SITM GmbH AG» на виконання вимог ухвали від 01.04.2024 надійшли докази направлення документів третій особі (вх.№4793 від 03.04.2024).

Від третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Молочний Альянс» надійшов відзив (пояснення) на апеляційну скаргу (вх.№5383 від 16.04.2024), в якому просить задовольнити апеляційну скаргу ТОВ «Зооманія» на рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2023 у справі №922/2182/22; надати ТОВ «Український Молочний Альянс» додатковий час для подання доказів по справі.

В обґрунтування своєї позиції по справі ТОВ «Український Молочний Альянс» зазначає, що підтримує вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та підтверджує, що товар фактично поставлявся відповідачу, а саме по 11 видатковим накладним здійснено 8 перевезень ТОВ «SITM GmbH AG». Крім того, третя особа вказує, що звернулася до ФОП Курмашева В.Г., який надавав послуги GPS відстеження автомобілів з метою отримання витягів по спірній поставці, проте на момент подання відзиву відповідь не надійшла з незалежних від третьої особи причин, а тому після отримання доказів товариство подасть їх разом із клопотанням про долучення. Також водії, які здійснювали перевезення спірної поставки товару, не змогли до закінчення строку на подання відзиву потрапити до нотаріуса, а тому пояснення у формі заяви свідка теж будуть надані суду з клопотання про долучення доказів одразу після їх отримання.

Також від Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Молочний Альянс» надійшло клопотання про витребування доказів (вх.№5384 від 16.04.2024), в якому просить витребувати від Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України (, вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057) письмову інформацію та її документальне підтвердження про наступне:

1) чи вносило ТОВ «SITM GmbH AG» до податкової звітності з ПДВ за відповідний період відомості про господарські операції з поставки ТОВ «Зооманія» () на адресу ТОВ «SITM GmbH AG» () товарів по договору поставки №29062020/001 від 29.06.2020 та чи скористалось ТОВ «SITM GmbH AG» правом на податковий кредит, відповідно до ст. 198, розділу 5 ПК України по наступним накладним:

- Видатковій накладній №ААЗОО 003107 від 01.09.2020 (Податкова накладна № 1 від 01.09.2020),

- Видатковій накладній №ААЗОО 003367 від 01.10.2020 (Податкова накладна №3 від 01.10.2020),

- Видатковій накладній №ААЗОО 003590 від 15.10.2020 (Податкова накладна №4 від 15.10.2020),

- Видатковій накладній №ААЗОО 003106 від 01.09.2020 (Податкова накладна №6 від 01.09.2020),

- Видатковій накладній №ААЗОО 003039 від 26.08.2020 (Податкова накладна №106 від 26.08.2020),

- Видатковій накладній №ААЗОО 003052 від 27.08.2020 (Податкова накладна №121 від 27.08.2020),

- Видатковій накладній №ААЗОО 003647 від 27.10.2020 (Податкова накладна №168 від 27.10.2020),

- Видатковій накладній №ААЗОО003369 від 30.09.2020 (Податкова накладна №205 від 30.09.2020),

- Видатковій накладній №ААЗОО003368 від 30.09.2020 (Податкова накладна №206 від 30.09.2020),

- Видатковій накладній №ААЗОО003401 від 07.10.2020 (Податкова накладна №40 від 07.10.2020),

- Видатковій накладній №ААЗОО003645 від 27.10.2020 (Податкова накладна №167 від 27.10.2020)?

Надати належним чином завірені копії податкової звітності ТОВ «SITM GmbH AG» за відповідні періоди.

2) чи проводилась перевірка ТОВ «SITM GmbH AG» з питань правомірності формування податкової звітності, реальності здійснення господарських операцій, чи з інших питань за відповідні періоди, в яких ТОВ «SITM GmbH AG» повинно було відобразити дані в податковій звітності по господарським операціям з поставки ТОВ «Зооманія» товарів по договору поставки №29062020/001 від 29.06.2020 по накладним, зазначеним у даному Клопотанні?

Надати витяг із Акту/Довідки, де є посилання на дослідження вказаних операцій, первинних/бухгалтерських документів, оборотно-сальдових відомостей по відповідним субрахункам, тощо.

3) чи наявна в базах даних податкового органу інформація про подальшу реалізацію ТОВ «SITM GmbH AG» товарів, отриманих від ТОВ «Зооманія» по вказаним у даному Клопотанні накладним?

Надати підтверджуючі відомості (Витяги з баз даних, тощо), в разі наявності такої інформації.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «SITM GmbH AG» надійшло клопотання про призначення комплексної судової експертизи (вх.№5669 від 22.04.2024), в якому просить призначити у справі №922/2182/22 судову почеркознавчу експертизу видаткових накладних та товарно-транспортних накладних, проведення якої доручити експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, на вирішення експертам поставити наступні питання:

- чи виконано підпис у Видатковій накладній №3369 від 30.09.2020 в графі «Отримав(ла)» Павликом Костянтином Адамовичем?

- чи виконано підпис у Видатковій накладній №3367 від 01.10.2020 в графі «Отримав(ла)» Павликом Костянтином Адамовичем?

- чи виконано підпис у Видатковій накладній №3052 від 27.08.2020 в графі «Отримав(ла)» Павликом Костянтином Адамовичем?

- чи виконано підпис у Видатковій накладній №3039 від 26.08.2020 в графі «Отримав(ла)» ОСОБА_2 ?

- чи виконано підпис у Видатковій накладній №3401 від 07.10.2020 в графі «Отримав(ла)» ОСОБА_2 ?

- чи виконано підпис у Видатковій накладній №3590 від 15.10.2020 в графі «Отримав(ла)» ОСОБА_2 ?

- чи виконано підпис у Видатковій накладній №3368 від 30.09.2020 в графі «Отримав(ла)» ОСОБА_2 ?

- чи виконано підпис у Товарно-транспортній накладній №3369 від 30.09.2020 в графі «Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача» ОСОБА_2 ?

- чи виконано підпис у Товарно-транспортній накладній №3367 від 01.10.2020 в графі «Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача» ОСОБА_2 ?

- чи виконано підпис у Товарно-транспортній накладній №3401 від 07.10.2020 в графі «Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача» ОСОБА_2 ?

- чи виконано підпис у Товарно-транспортній накладній №3590 від 15.10.2020 в графі «Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача» ОСОБА_2 ?

- чи виконано підпис у Товарно-транспортній накладній №3368 від 30.09.2020 в графі «Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача» ОСОБА_2 ?

Призначити у справі №922/2182/22 судову технічну експертизу видаткових накладних та товарно-транспортних накладних, проведення якої доручити експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, на вирішення експертам поставити наступні питання:

- чи нанесено відтиск штампа «Для накладних» Товариство з обмеженою відповідальністю «SITM GMBH AG» у Видатковій накладній №3369 від 30.09.2020 наданою печаткою?

- чи нанесено відтиск штампа «Для накладних» Товариство з обмеженою відповідальністю «SITM GMBH AG» у Видатковій накладній №3367 від 01.10.2020 наданою печаткою?

- чи нанесено відтиск штампа «Для накладних» Товариство з обмеженою відповідальністю «SITM GMBH AG» у Видатковій накладній №3052 від 27.08.2020 наданою печаткою?

- чи нанесено відтиск штампа «Для накладних» Товариство з обмеженою відповідальністю «SITM GMBH AG» у Видатковій накладній №3039 від 26.08.2020 наданою печаткою?

- чи нанесено відтиск штампа «Для накладних» Товариство з обмеженою відповідальністю «SITM GMBH AG» у Видатковій накладній №3401 від 07.10.2020 наданою печаткою?

- чи нанесено відтиск штампа «Для накладних» Товариство з обмеженою відповідальністю «SITM GMBH AG» у Видатковій накладній №3590 від 15.10.2020 наданою печаткою?

- чи нанесено відтиск штампа «Для накладних» Товариство з обмеженою відповідальністю «SITM GMBH AG» у Видатковій накладній №3368 від 30.09.2020 наданою печаткою?

- чи нанесено відтиск штампа «Для накладних» Товариство з обмеженою відповідальністю «SITM GMBH AG» у Товарно-транспортній накладній №3369 від 30.09.2020 наданою печаткою?

- чи нанесено відтиск штампа «Для накладних» Товариство з обмеженою відповідальністю «SITM GMBH AG» у Товарно-транспортній накладній №3367 від 01.10.2020 наданою печаткою?

- чи нанесено відтиск штампа «Для накладних» Товариство з обмеженою відповідальністю «SITM GMBH AG» у Товарно-транспортній накладній №3401 від 07.10.2020 наданою печаткою?

- чи нанесено відтиск штампа «Для накладних» Товариство з обмеженою відповідальністю «SITM GMBH AG» у Товарно-транспортній накладній №3590 від 15.10.2020 наданою печаткою?

- чи нанесено відтиск штампа «Для накладних» Товариство з обмеженою відповідальністю «SITM GMBH AG» у Товарно-транспортній накладній №3368 від 30.09.2020 наданою печаткою?

З метою проведення експертизи витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Зооманія» (61034, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 188, код ЄДРЮОФОПГФ 37660464) оригінали наступних документів:

- видаткової накладної №3369 від 30.09.2020 на суму 2145,00 грн.;

- видаткової накладної №3367 від 01.10.2020 на суму 15736,00 грн.;

- видаткової накладної №3052 від 27.08.2020 на суму 39756,00 грн.;

- видаткової накладної №3039 від 26.08.2020 на суму 49968,00 грн.;

- видаткової накладної №3401 від 07.10.2020 на суму 16694,00 грн.;

- видаткової накладної №3590 від 15.10.2020 на суму 33374,40 грн.;

- видаткової накладної №3368 від 30.09.2020 на суму 70346,00 грн.;

- ТТН №3369 від 30.09.2020 на суму 2145,00 грн.;

- ТТН №3367 від 01.10.2020 на суму 15736,00 грн.;

- ТТН №3401 від 07.10.2020 на суму 16694,00 грн.;

- ТТН №3590 від 15.10.2020 на суму 33374,40 грн.;

- ТТН №3368 від 30.09.2020 на суму 70346,00 грн.

Оплату вартості експертизи заявник гарантує.

Також від Товариства з обмеженою відповідальністю «SITM GmbH AG» надійшли пояснення щодо відзиву третьої особи (вх.№5692 від 22.04.2024), в яких просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Від третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Молочний Альянс» надійшли додаткові пояснення (вх.№5796 від 24.04.2024), в яких просить задовольнити апеляційну скаргу ТОВ «Зооманія» на рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2023 у справі №922/2182/22; визнати поважними причини пропуску ТОВ «Український Молочний Альянс» строку на подання доказів та пояснень у справі №922/2182/22 та поновити строк на подання даних пояснень та доказів у справі; долучити до матеріалів справи №922/2182/22:

- копію листа ФОП Курмашева Валерія Генадійовича №б/н від 17.04.2024;

- звіти з архіву по GPS-трекінгу за період з 26.08.2020 року по 27.10.2020 року на 8 аркушах;

- копії наказів про прийняття на роботу та про звільнення із роботи водіїв ТОВ «Український Молочний Альянс» Карагодіна Є.А., ОСОБА_4 та Гаманюка А.М. №18-к від 08.07.2020, №29-к від 09.10.2020, №4 від 02.05.2019, №20-к від 22.08.2023, №38 від 27.05.2019 на 5 аркушах.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.04.2024 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Молочний Альянс» про витребування доказів (вх.№5384 від 16.04.2024) задоволено частково. Витребувано у Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України (, вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057) письмову інформацію та її документальне підтвердження про наступне:

1) чи вносило ТОВ «SITM GmbH AG» до податкової звітності з ПДВ за відповідний період відомості про господарські операції з поставки ТОВ «Зооманія» () на адресу ТОВ «SITM GmbH AG» () товарів по договору поставки №29062020/001 від 29.06.2020 та чи скористалось ТОВ «SITM GmbH AG» правом на податковий кредит, відповідно до ст. 198, розділу 5 ПК України по наступним накладним:

- Видатковій накладній №ААЗОО 003107 від 01.09.2020 (Податкова накладна №1 від 01.09.2020),

- Видатковій накладній №ААЗОО 003367 від 01.10.2020 (Податкова накладна №3 від 01.10.2020),

- Видатковій накладній №ААЗОО 003590 від 15.10.2020 (Податкова накладна №4 від 15.10.2020),

- Видатковій накладній №ААЗОО 003106 від 01.09.2020 (Податкова накладна №6 від 01.09.2020),

- Видатковій накладній №ААЗОО 003039 від 26.08.2020 (Податкова накладна №106 від 26.08.2020),

- Видатковій накладній №ААЗОО 003052 від 27.08.2020 (Податкова накладна №121 від 27.08.2020),

- Видатковій накладній №ААЗОО 003647 від 27.10.2020 (Податкова накладна №168 від 27.10.2020),

- Видатковій накладній №ААЗОО003369 від 30.09.2020 (Податкова накладна №205 від 30.09.2020),

- Видатковій накладній №ААЗОО003368 від 30.09.2020 (Податкова накладна №206 від 30.09.2020),

- Видатковій накладній №ААЗОО003401 від 07.10.2020 (Податкова накладна №40 від 07.10.2020),

- Видатковій накладній №ААЗОО003645 від 27.10.2020 (Податкова накладна №167 від 27.10.2020)?

Надати належним чином завірені копії податкової звітності ТОВ «SITM GmbH AG» за відповідні періоди.

В іншій частині клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Молочний Альянс» про витребування доказів (вх.№5384 від 16.04.2024) відмовлено. Головному управлінню ДПС у Харківській області, утвореному на правах відокремленого підрозділу ДПС України, ухвалено надати витребувані судом докази до 17.05.2024. Оголошено перерву у розгляді справи №922/2182/22 до « 23» травня 2024 р. о 10:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.

Від Головного управління ДПС у Харківській області надійшов лист з додатками (вх.№6992 від 20.05.2024) на виконання вимог ухвали суду від 25.04.2024.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «SITM GmbH AG» надійшли додаткові пояснення щодо інформації, наданої Головним управлінням ДПС у Харківській області (вх.№7095 від 22.05.2024).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.05.2024 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «SITM GmbH AG» про призначення комплексної судової експертизи (вх.№5669 від 22.04.2024) у справі №922/2182/22.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 23.05.2024 представники позивача та третьої особи підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача проти вимог скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, оскаржуване рішення суду - без змін.

Розглянувши клопотання ТОВ «Зооманія» (вх.№3368 від 06.03.2024) про долучення до матеріалів справи доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та (одночасно) перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно із частиною 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приписи частини 3 статті 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи».

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази щодо неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Така обставина (відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції) виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України.

У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 43 ГПК України щодо обов`язку особи, яка бере участь у справі, добросовісно користуватися процесуальними правами, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

В обґрунтування не подання доказів до суду першої інстанції ТОВ «Зооманія» зазначає про те, що на момент подання позовної заяви йому не було відомо, що відповідач буде заперечувати щодо наявності у ОСОБА_2 - працівника ТОВ «Слобожанка Логістика», яке є контрагентом відповідача за Договором про надання послуг складського господарства, повноважень на приймання товару, складання, підписання та завіряння документів. Позивач вказує, що раніше зазначена особа вже приймала товар за іншим договором поставки між сторонами і жодних претензій від відповідача не надходило, докази чого просить долучити до матеріалів справи.

У поданому клопотанні позивач зазначає, що при погодженні спірних поставок у телефонному режимі контрагенти дійшли згоди здійснювати поставку на тих самих умовах, що передбачені раніше укладеним між сторонами Договором поставки №02042020/007 від 02.04.2020. Апелянт також вказує, що відповідно до видаткової накладної №2687 від 09.07.2020 за Договором №02042020/007 від 02.04.2020, яку останній просить долучити до матеріалів справи, поставка здійснювалася за аналогічною адресою, а накладна підписувалася ОСОБА_2 . На думку скаржника, вказані обставини підтверджують існування між сторонами договірних відносин та здійснення спірної поставки.

Колегія суддів зазначає, що доводи стосовно застосування умов раніше укладеного між сторонами договору до спірних правовідносин, не наводились позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції та не досліджувалися судом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач заперечував проти укладання договору із позивачем на поставку спірного товару та повноваження ОСОБА_2 на підписання первинних облікових документів в першій заяві по суті справи у відзиві на позовну заяву. З огляду на строк розгляду справи судом першої інстанції, позивач не був позбавлений можливості надати докази на спростування доводів відповідача до місцевого господарського суду. Доказів об`єктивних перешкод в реалізації вказаного процесуального права апелянтом не наведено. Посилання скаржника на те, що оскільки відповідачем до суду першої інстанції заявлялися клопотання про призначення експертизи, доводити вказані обставини іншими доказами не було необхідності, не свідчить про винятковість даного випадку для долучення доказів під час апеляційного перегляду.

За змістом статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Приписами частини другої статті 42 ГПК України унормовано, що учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з частиною першою статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст.14 ГПК України).

Відповідно до частини першої статті 73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування варто розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи (п.8.2 постанови Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №908/1879/17).

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК, втрачає сенс (такі висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21).

Суд звертає увагу, що сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Так, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що скаржником не доведено неможливість подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього та винятковість даного випадку для прийняття нових доказів на стадії апеляційного розгляду.

У разі відсутності доказів неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції, апеляційний суд залишає такі докази поза увагою та не приймає їх до розгляду.

Аналогічні висновки знайшли своє відображення у сталій практиці Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 23.01.2020 у справі №910/16322/18, від 22.01.2020 у справі №915/99/19, від 14.01.2020 у справі №910/5280/19, від 24.12.2019 у справі №902/377/19.

Відтак, зважаючи на вищенаведене, додані апелянтом до додаткових пояснень документи, а саме завірена копія Договору поставки №02042020/007 від 02.04.2020 та завірена копія видаткової накладної №2687 від 09.07.2020, не приймаються судом апеляційної інстанції до розгляду, оскільки вони не надавались до суду першої інстанції та ним не досліджувались.

Мотиви не прийняття судом апеляційної інстанції нового доказу - нотаріально завіреної Заяви свідка ОСОБА_2 від 06.03.2024, зареєстрованої в реєстрі приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Гончаренко Т.А. за №443, викладені в ухвалі Східного апеляційного господарського суду від 23.05.2024.

Розглянувши клопотання ТОВ «Український Молочний Альянс» (вх.№5796 від 24.04.2024) про долучення до матеріалів справи доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.3-4 статті 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 8 статті 80 ГПК України встановлено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Український Молочний Альянс» залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.04.2024.

У наданому до суду відзиві (поясненнях) на апеляційну скаргу ТОВ «Український Молочний Альянс» зазначило, що звернулося до ФОП Курмашева В.Г., який надавав послуги GPS відстеження автомобілів, з метою отримання витягів по спірній поставці, що підтверджується платіжним дорученням про сплату коштів за надання витягів із архіву. Третя особа зазначала, що на момент подання відзиву відповідь від ФОП Курмашева В.Г. не надійшла з незалежних від неї причин, а тому після отримання доказів товариство подасть їх разом із клопотанням про долучення.

Тобто, ТОВ «Український Молочний Альянс» разом із першою заявою по суті спору, на виконання вимог ст. 80 ГПК України, повідомлено про неможливість подання суду доказів з об`єктивних причин.

Як вже зазначено вище, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя статті 269 ГПК України).

Наведені положення визначають обов`язкову сукупність умов для вирішення питання про прийняття доказів апеляційним судом, а саме: (1) винятковість випадку та (2) причини неподання доказів у першій інстанції, що об`єктивно не залежать від учасника справи, а також (3) покладення тягаря доведення цих обставин на учасника справи, який ці докази подає (схожий за змістом правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14, від 01.07.2021 у справі №46/603).

Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку третю особу) (подібні за змістом висновки щодо застосування статті 269 ГПК України викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 26.02.2019 у справі №913/632/17, від 13.01.2021 у справі №10/Б-921/1442/2013).

Принцип рівності сторін у судовому процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (постанови Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №910/20010/20, від 16.11.2022 у справі №910/4390/21).

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що ТОВ «Український Молочний Альянс» не мало об`єктивної можливості подати докази до суду першої інстанції, оскільки залучено до участі у справі якості третьої особи в суді апеляційної інстанції, з огляду на дотримання товариством приписів ст.80 ГПК України стосовно повідомлення суду про неможливість подання доказів, з причин, що об`єктивно не залежать від особи, з метою повного та всебічного розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе поновити строк та долучити додані до клопотання звіти з архіву по GPS-трекінгу за період з 26.08.2020 по 27.10.2020 та копії наказів про прийняття на роботу та про звільнення із роботи водіїв ТОВ «Український Молочний Альянс». При цьому, суд вказує, що до клопотання не додано копію листа ФОП Курмашева Валерія Генадійовича №б/н від 17.04.2024, яку третя особа також просить долучити, з огляду на що долучення вказаного документу вбачається неможливим.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі, відзивах на апеляційну скаргу, поясненнях доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з даним позовом, позивач вказував, що на виконання умов Договору №29062020/001 від 29.06.2020, укладеного між ТОВ «Зооманія» (Постачальник) та ТОВ «SITM GmbH AG» (Покупець), постачальником поставлено, а покупцем прийнято глиняний наповнювач та шампунь для тварин (далі - Товар) в асортименті, кількості та за ціною, узгодженою сторонами.

Оскільки договір №29062020/001 від 29.06.2020 відсутній в матеріалах позовної заяви, суд першої інстанції залишив позовну заяву без руху ухвалою від 21.11.2022 у даній справі з метою усунення вказаних недоліків.

Позивач у своїй заяві про усунення недоліків позовної заяви зазначив, що будь-який договір №29062020/001 від 29.06.2020, оформлений у формі єдиного документа, підписаний сторонами у позивача відсутній. Позивач посилався на номер та дату договору, оскільки ці реквізити містяться у видаткових та податкових накладних, які одночасно підтверджують факт досягнення сторонами домовленості щодо предмету та ціни такого правочину, а також факт передачі та одержання товару. Тобто між сторонами виникли відносини з поставки, які регулюються Параграфом 3 ЦК України, зокрема статтями 712, 655, 692 Цивільного кодексу України. Позивач вважає, що між сторонами укладено договір поставки спрощений спосіб шляхом отримання відповідачем поставленого товару на підставі видаткових накладних, що не суперечить вимогам ст.181 Господарського кодексу України.

На підтвердження факту укладення договору поставки у спрощений спосіб позивач посилається на додані до позову копії видаткових накладних №ААЗОО 003039 від 26.08.2020 на суму 49968,00 грн, №ААЗОО 003052 від 27.08.2020 на суму 39756,00 грн, №ААЗОО 003368 від 30.09.2020 на суму 70346,00 грн, №ААЗОО 003369 від 30.09.2020 на суму 2145,00 грн, №ААЗОО 003367 від 01.10.2020 на суму 15736,00 грн, №ААЗОО 003401 від 07.10.2020 на суму 16694,00 грн, №ААЗОО 003590 від 15.10.2020 на суму 33374,40 грн.

Також позивач надав копії товарно-транспортних накладних, якими він підтверджує перевезення частини вищевказаного товару на склад відповідача, а саме: №3368 від 30.09.2020 на суму 70346,00 грн, №3369 від 30.09.2020 на суму 2145,00 грн, №3367 від 01.10.2020 на суму 15736,00 грн, №3401 від 07.10.2020 на суму 16694,00 грн, №3590 від 15.10.2020 на суму 33374,40 грн.

Позивач зазначає про передачу відповідачу товару також і за видатковими накладними №ААЗОО 003107 від 01.09.2020 на суму 6528,60 грн, № ААЗОО 003106 від 01.09.2020 на суму 23080,13 грн, №ААЗОО 003647 від 27.10.2020 на суму 3243,24 грн, №ААЗОО 003645 від 27.10.2020 на суму 15271, 20грн. Проте вказані накладні не додані до позовної заяви, оскільки відсутні у позивача. У відповідь на клопотання позивача про їх витребування у відповідача, останній повідомив суд про неможливість їх надання, у зв`язку з тим, що ці видаткові накладні, як і інші, що додані до позову, у його розпорядженні відсутні, оскільки ним не складалися та не підписувалися.

У зв`язку із неоплатою відповідачем товару за всіма вищевказаними накладними, позивач направив йому вимогу від 08.07.2022 про погашення заборгованості в загальному розмірі 276142,57 грн в семиденний строк від дня пред`явлення даної вимоги.

Відповідач вказані грошові кошти не сплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся до Господарського суду Харківської області з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 276142,57 грн основного боргу, 17339,12 грн відсотків за користування грошовими коштами та 81119,33 грн інфляційних втрат.

Судове рішення мотивовано тим, що враховуючи обставини справи в сукупності, зокрема, наявність у справі заяви свідка ОСОБА_5 (представник позивача в період спірних правовідносин) про те, що підписи від його імені у наданих позивачем накладних виконано не ним, а невідомою особою; відсутність в бухгалтерському обліку відповідача заборгованості перед позивачем у період серпень-жовтень 2020 року за спірними накладними; існування в бухгалтерському обліку позивача заборгованості з посиланням на умови договору №29062020/001 від 29.06.2020, який позивач суду не надав; недоведеність позивачем фактичної доставки товару на адресу складу відповідача (м.Харків, вул.Беркоса, 86); відсутність між сторонами будь-якого листування щодо спірних поставок товару, як щодо узгодження їх умов, так і щодо врегулювання питань щодо наявності заборгованості (протягом майже 2-х років до моменту направлення вимоги від 08.07.2022), суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає недоведеними факт укладення сторонами договору поставки у спрощений спосіб шляхом підписання накладних, факт здійснення позивачем поставки відповідачу товару за вказаними у позові видатковими та товарно-транспортними накладними, та, відповідно, наявність у відповідача обов`язку здійснювати оплату даного товару. З урахуванням викладеного, суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення 276142,57 грн основного боргу. Крім того, оскільки позивачем не доведено виникнення у відповідача зобов`язання щодо оплати товару, суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні іншої частини позовних вимог - про стягнення 17339,12 грн відсотків за користування грошовими коштами та 81119,33 грн інфляційних втрат також слід відмовити.

Надаючи правову оцінку вищенаведеним обставинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина перша статті 173 Господарського кодексу України).

Згідно статтею 509 ЦК України, статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із положеннями частини шостої статті 265 Господарського кодексу України та частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до відносин поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами відсутній укладений у письмовій формі договір поставки №29062020/001 від 29.06.2020. При цьому, позивач наполягає на тому, що договір укладений між сторонами в спрощений спосіб, підтвердженням чого є видаткові накладні, що не суперечить вимогам ст.181 Господарського кодексу України. Відповідач, у свою чергу, заперечує як сам факт отримання спірного товару, так і підписання зі свого боку накладних, які перелічені в позовній заяві, та проставлення на них печаток свого підприємства.

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальної вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України).

Як вбачається із видаткових накладних, на які посилається ТОВ «Зооманія» як на підставу існування між сторонами договірних відносин, останні зі сторони позивача підписані завідувачем складу - ОСОБА_5 , а зі сторони відповідача представником ОСОБА_2 .

Матеріали справи містять нотаріально завірену заяву свідка ОСОБА_5 , в якій він повідомив, що у серпні-жовтні 2020 року працював у ТОВ «Зооманія» () на посаді завідувача складу та заперечив факт підписання ним наданих позивачем видаткових та товарно-транспортних накладних. Вказані обставини позивачем не спростовано.

При цьому, з боку відповідача, накладні підписані з боку ОСОБА_2 , який, як зазначають сторони, є працівником ТОВ «Слобожанка Логістика». Матеріали справи містять Договір №01062020 від 01.06.2020 між ТОВ «SITM GmbH AG» (замовник) та ТОВ «Слобожанка Логістика» (виконавець) предметом якого є зобов`язання виконавця за плату надавати замовнику послуги складського господарства та вантажного перевезення товару, переданого замовником виконавцю, а замовник такі послуги зобов`язується прийняти та оплатити в установленому Договором порядку.

На думку позивача, з огляду на існування між відповідачем та ТОВ «Слобожанка Логістика» вищевказаних договірних відносин, підписання ОСОБА_2 видаткових накладних та проставлення на них штампу відповідача, свідчать про доведеність обставин поставки спірної поставки ТОВ «SITM GmbH AG».

Колегія суддів не погоджується із такими доводами скаржника з огляду на наступне.

Умовами пункту 1.3.2. Договору №01062020 від 01.06.2020, на який посилається позивач на підтвердження своїх доводів, дійсно передбачено обов`язок виконавця з забезпечення відправки або отримання товару в пункті призначення (з дотриманням всіх діючих норм і правил, вимог чинного законодавства України, зі складанням при необхідності відповідних документів).

Водночас, відповідно до умов п.1.6 Договору №01062020 від 01.06.2020 надання послуг, передбачених цим Договором здійснюються виконавцем на підставі заявок замовника, які є невід`ємною частиною цього Договору. Заявкою може вважатися і пакет супровідних документів на товар, направлених виконавцю замовником для наступного надання послуг виконавцем.

Замовник надає заявку факсимільним зв`язком, електронною поштою, або іншим погодженим сторонами способом, яка повинна містити наступну інформацію: адресу завантаження та/або розвантаження вантажу; дату та час подачі автомобіля під завантаження та розвантаження; найменування вантажу; його вагу та вартість; відповідальні особи при завантаженні та розвантаженні та їх контактні телефони; підпис та печатку замовника. У разі необхідності замовник надає виконавцю довіреність якщо вона необхідна для виконання його зобов`язань за цим договором. При згоді виконавця виконувати заявку, він направляє замовнику її підтвердження факсимільним зв`язком/електронною поштою, або іншим погодженим сторонами способом (п.п.1.7, 1.8. Договору №01062020 від 01.06.2020).

З наведених умов Договору вбачається, що ТОВ «Слобожанка Логістика» надаються послуги складського зберігання та вантажного перевезення товару відповідачу, проте надання таких послуг здійснюється за заявкою замовника та її погодження виконавцем.

Матеріали справи не містять заявок ТОВ «SITM GmbH AG», наданих ТОВ «Слобожанка Логістика» в рамках Договору №01062020 від 01.06.2020 на отримання від ТОВ «Зооманія» конкретно визначеної спірної поставки товару.

Саме по собі існування договірних відносин між відповідачем та ТОВ «Слобожанка Логістика» не свідчать про уповноваження ОСОБА_2 , як працівника товариства, на отримання конкретно визначених партій товару, які є предметом даного спору, від позивача.

Щодо наданих позивачем товарно-транспортних накладних, суд зазначає, що останні також підписані ОСОБА_2 , як представником відповідача, оцінку чому наведено вище. Крім того, як вірно встановив суд першої інстанції, зазначені накладні не відповідають вимогам Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, а саме не містять відомостей про час прибуття (вибуття) автомобіля для завантаження і розвантаження, що унеможливлює встановлення конкретної дати як завантаження даного товару позивачем, так і дати фактичної доставки даного вантажу на склад за адресою м.Харків, вул.Беркоса, 86.

Крім того, матеріали справи взагалі не містять частини видаткових та товарно-транспортних накладних, на які посилається ТОВ «Зооманія» у позовній заяві. В обґрунтування їх відсутності позивач вказує, що вони надані відповідачу на підписання та не повернуті останнім. При цьому, в процесі розгляду справи, позивач наполягає на тому, що спірна поставка відбувалася на склад ТОВ «Слобожанка Логістика», як особі, уповноваженій на отримання товару від відповідача. А тому зазначені доводи ТОВ «Зооманія» щодо неповернення наданих на підпис документів саме відповідачем є суперечливими.

Обставини щодо відсутності підстав для призначення експертизи щодо встановлення дійсності підпису ОСОБА_2 на видаткових та товарно-транспортних накладних викладені в ухвалі Східного апеляційного господарського суду від 23.05.2024.

З урахуванням зазначеного, наявні у матеріалах первинні облікові документи, а саме видаткові та товарно-транспортні накладні, не підтверджують поставку та прийняття відповідачем спірного обсягу товару.

Також позивачем, на підтвердження поставки товару додано копії податкових накладних з доказами їх реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних, які стосуються спірних правовідносин з поставки товару.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пунктом 201.10 статті 201 цього Кодексу).

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки.

Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №910/23097/17).

У разі наявності дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені права доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Частинами першою та другою статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частини перша, друга статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні»; в редакції, чинній у період здійснення спірної поставки товару).

За приписами частин третьої, восьмої статті 19 ГК України, обов`язком суб`єктів господарювання є ведення бухгалтерського обліку та подання фінансової звітності згідно із законодавством, що забезпечує здійснення державою контролю і нагляду за господарською діяльністю суб`єктів господарювання, а також за додержанням ними податкової дисципліни.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.06.2022 зі справи № 922/2115/19 зазначено, що оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, господарські суди повинні враховувати фактичні дії як постачальника так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

Якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за податковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною. У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом.

З метою всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів, судом задоволено клопотання ТОВ «Український Молочний Альянс» та витребувано у Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України письмову інформацію та її документальне підтвердження про внесення ТОВ «SITM GmbH AG» до податкової звітності з ПДВ за відповідний період відомостей про господарські операції з поставки ТОВ «Зооманія» () на адресу ТОВ «SITM GmbH AG» () товарів по договору поставки №29062020/001 від 29.06.2020 та чи скористалось ТОВ «SITM GmbH AG» правом на податковий кредит, відповідно до ст. 198, розділу 5 ПК України по наявним у матеріалах справи накладним.

У наданій на виконання вимог суду інформації ГУ ДПС у Харківській області зазначено, шо відповідно до розділу ІІ Податковий кредит додатку 5 Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів Декларації з податку на додану вартість, ТОВ «SITM GmbH AG» включило до складу податкового кредиту за серпень 2020 року суму податку на додану вартість у розмірі 14954,01 грн; за вересень 2020 року 17016,62 грн; за жовтень 2020 року 14053,14 грн.

Водночас, як вбачається із доданих до листа ГУ ДПС у Харківській області копій декларацій з податку на додану вартість за спірний період, суми включеного відповідачем податкового кредиту за вересень та жовтень 2020 року не співпадають з інформацією, зазначеною ГУ ДПС у самому листі.

Більше того, ТОВ «SITM GmbH AG» надано пояснення, в яких вказано про неповноту викладеної у листі ГУ ДПС у Харківській області податкової інформації. Так, відповідач зазначає, що ним зроблено уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ та здійснено коригування податкових зобов`язань згідно зі ст. 192 розділу V ПК України. Вказане свідчить про те що, ТОВ «SITM GmbH AG» не використало податковий кредит за наявними у матеріалах справи податковими накладними, що підтверджує відсутність поставок товару за спірними видатковими накладними. До пояснень відповідачем додано уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за спірний період та квитанції про їх реєстрацію.

Із вказаних Уточнюючих розрахунків податкових зобов`язань з податку на додану вартість та Додатку №1 до податкової декларації з податку на додану вартість вбачається, що відповідачем здійснено коригування на суми податкового кредиту. Вказані суми коригування співпадають із тими, що зазначені у доданих до позовної заяви податкових деклараціях за спірний період (серпень, вересень, жовтень 2020 року).

З урахуванням викладених фактичних обставин справи, наявні податкові накладні не можуть бути належним та допустимим доказом факту постачання позивачем та прийняття відповідачем спірного товару на вказані суми.

При цьому, суд враховує, що як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним (висновок Верховного Суду , викладений в постанові 04.11.2019 у справі №905/49/15).

Щодо наданих ТОВ «Український молочний альянс» витягів зі звіту з електронної бази по GPS-трекінгу руху автотранспорту, що належать ТОВ «Український Молочний Альянс» на праві власності, колегія суддів вказує про наступне.

Додані до клопотання витяги місять інформацію про реєстраційні дані авто, відомості про водія, що здійснював перевезення товару, адресу, час та дату початку та закінчення стоянки автомобілів. У вказаних витягах міститься інформація про адресу стоянки Беркоса, 86, яка за поясненням учасників справи належить ТОВ «Слобожанка Логістика».

Водночас, колегія суддів зазначає, що вказівка у звітах на адресу «Беркоса,86» за вищевстановлених фактичних обставин справи щодо договірних правовідносин ТОВ «SITM GmbH AG» та ТОВ «Слобожанка Логістика», не доводить здійснення поставок спірних партій товару відповідачу. Крім того, із наданих звітів неможливо встановити який саме товар перевезено, його отримувача, відсутнє посилання на первинні облікові документи.

Стосовно доводів скаржника про те, що судом першої інстанції не досліджено відображені у бухгалтерському обліку відповідача відомості щодо поставки товару, колегія суддів вказує про наступне.

В оскаржуваному судовому рішенні, суд вказав, що бухгалтерський облік відповідача відображає певні господарські операції з позивачем (наявність таких взаємовідносин до спірного періоду сторонами у справі не заперечується), проте у ньому відсутні будь-які відомості про господарські операції щодо отримання від позивача товару за спірними у даній справі видатковими та товарно-транспортними накладними, що відповідає його позиції про фактичне неотримання товару від позивача, стягнення заборгованості за який складає предмет даного спору.

Скаржник стверджує, що у відомостях бухгалтерського обліку відповідача наявна інформація про аналогічні спірні поставки, проте контрагентом в даній відомості зазначено не позивача, а ФОП Попович О.Б., який був фінансовим директором ТОВ «Зооманія».

Колегія суддів зазначає, що такі доводи скаржника є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять доказів юридичного зв`язку вказаної особи із товариством позивача, контрагент визначений як фізична особа-підприємець, а не представник юридичної особи. З огляду на що, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність відомостей щодо спірних поставок товару у бухгалтерському обліку відповідача.

Апелянт стверджує про те, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права в основу рішення про відсутність факту поставки товарів безпідставно покладено заяву свідка про не підписання ним документів. З цього приводу колегія суддів вказує про наступне.

Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність факту здійснення позивачем поставки товару з урахуванням встановлених обставин справи у сукупності, про що зазначено в самому рішенні. Так, окрім наявності у справі заяви свідка ОСОБА_5 , судом враховано відсутність в бухгалтерському обліку відповідача заборгованості перед позивачем у період серпень-жовтень 2020 року за спірними накладними; існування в бухгалтерському обліку позивача заборгованості з посиланням на умови договору №29062020/001 від 29.06.2020, який позивач суду не надав; недоведеність позивачем фактичної доставки товару на адресу складу відповідача (м.Харків, вул.Беркоса, 86); відсутність між сторонами будь-якого листування щодо спірних поставок товару, як щодо узгодження їх умов, так і щодо врегулювання питань стосовно наявності заборгованості (протягом майже 2-х років до моменту направлення вимоги від 08.07.2022).

Отже, висновок суду про відсутність факту поставки товару ґрунтується на підставі всебічного та повного дослідження доказів наданих як на підтвердження, так і на спростування позовних вимог. А тому доводи ТОВ «Зооманія» щодо зазначених обставин є безпідставними.

Також скаржник наполягає, що судом першої інстанції з власної ініціативи призначено судову економічну (бухгалтерську) експертизу, проте не взято до уваги отриманий висновок експерта через недостовірність підпису уповноваженої особи з боку позивача на первинних документах, що встановлена виключно на підставі заяви свідка. Апеляційний господарський суд зазначає таке.

Відповідно до статті 99 ГПК України експертиза може призначатися судом як за клопотанням учасника справи, так і з власної ініціативи.

Статтею 104 ГПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відхиляючи висновок експерта, суд вказав, що визначення розміру заборгованості експертом здійснено виключно на підставі наданих позивачем накладних, встановивши їх належне оформлення відповідно до чинного законодавства, та розглядав їх контексті виконання умов договору поставки №29062020/001 від 29.06.2020, який у справі відсутній та укладення якого не доведено ані позивачем, ані відповідачем. В той же час, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підставою призначення експертизи у даній справі було саме те, що сторони мають протилежні позиції щодо факту підписання доданих до позову накладних. А тому належними та допустимими доказами здійснення відповідних господарських операцій мають бути визнані дані бухгалтерського та податкового обліку обох сторін.

Таким чином, призначення експертизи за ініціативою суду не пов`язується із безумовним обов`язком врахування отриманого висновку експерта при прийнятті оскаржуваного рішення. Висновок експерта оцінюється судом на загальних підставах за правилами, встановленими статтею 86 ГПК України та разом із іншими доказами.

Посилання скаржника на те, що судом не взято до уваги отриманий висновок експерта через недостовірність підпису уповноваженої особи з боку позивача на первинних документах, що встановлена виключно на підставі заяви свідка, є безпідставними, оскільки оскаржуване рішення суду таких висновків не містить.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищенаведених обставин та доказів, з урахуванням стандарту доказування «баланс вірогідностей», колегія суддів зазначає про те, що відсутні підстави для встановлення факту укладення договору поставки у спрощений спосіб, виконання договору поставки між позивачем та відповідачем, отримання відповідачем товару певної вартості у розумінні приписів статті 181 ГК України, статей 663, 712 ЦК України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 276142,57 грн основного боргу та похідних позовних вимог про стягнення 17339,12 грн відсотків за користування грошовими коштами, 81119,33 грн інфляційних втрат є законним та обґрунтованим.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що під час апеляційного перегляду судового рішення судом було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. Доводи, наведені апелянтом не спростовують висновків господарського суду першої інстанції та не свідчать про допущення будь-яких порушень при прийнятті оскаржуваного рішення. Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване судове рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні. З огляду на викладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даному випадку суд апеляційної інстанції вважає, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Ураховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 11.08.2024 (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 08.05.2024 №3684-IX).

Відповідно до статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ст.273 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зооманія» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2023 у справі №922/2182/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03.06.2024.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Склярук

Суддя М.М. Слободін