ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року Справа № 918/116/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.,

суддя Петухов М.Г.,

суддя Гудак А.В.

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Рівненської області від 05.03.2024 (суддя Качур А.М., повний текст рішення складено 06.03.2024)

за позовом Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Кортакоз"

про стягнення штрафних санкцій в розмірі 133 308,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 05.03.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ фірма "Кортакоз" на користь АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 56592,00 грн штрафних санкцій та 2422,40 судового збору. В задоволенні позовних вимог про стягнення 76716,00 грн штрафних санкцій відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що умовами п.8.2 договору поставки №53-124-01-23-19894 від 13.04.2023, сторонами було обопільно домовлено, що за порушення строку поставки товару постачальник сплачує покупцеві пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого (недопоставленого) в строк товару за кожен день прострочення, а за прострочення поставки понад 30 днів постачальник додаткового сплачує покупцю штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.

За вказаного, суд встановив, що відповідач порушив строки поставки товару, а тому нарахована позивачем сума штрафу, обчислена 7% від вартості товару у розмірі 39614,40 грн є обгрунтованою.

Щодо заявленої пені у розмірі 93693,60 грн суд, здійснивши її перерахунок, дійшов висновку про неправильність її розрахування, а тому до стягненню підлягає пеня у розмірі 92926,68 грн.

Разом з тим, враховуючи, що заявлений загальний розмір штрафних санкцій є завищеним, суд дійшов висновку про його зменшення до 10% від вартості товару, який було доставлено з простороченням, тобто до 56592,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 76716,00 штрафних санкцій і в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції, стверджуючи про неправильність проведення позивачем розрахунку пені не наводить будь-якого обґрунтування свого висновку та не зазначає що саме є неправильним і яких помилок допустився позивач при її нарахуванні.

Окрім того, вказує, що суд безпідставно зменшив заявлені штрафні санкції, оскільки їх розмір відповідає погодженим сторонами умовам договору; їх співвідношення є співмірним із вчиненим відповідачем тривалого прострочення поставки товару за договором на суму 565920,00 грн. Зазначає, що відповідачем не було подано доказів, які свідчили що заявлені позивачем до стягнення штрафні санкції становитимуть для його підприємства значний тягар.

Відтак, позивач вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для зменшення розміру штрафних санкцій, а вказані у оскаржуваному рішенні висновки про їх наявність є безпідставними і необґрунтованими припущеннями, які не підтверджені належними і допустимими доказами.

У відповідності до ст.263 ГПК України відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, згідно якого зазначає, що станом на 01.12.2023 останній повністю поставив для позивача передбачений товар вартістю 565920,00 грн, однак така поставка дійсно відбулась із порушенням граничних строків обумовлених договором.

Вказує, що відповідачем вживались заходи щодо мирного врегулювання даного спору, належного інформування позивача щодо об`єктивності причин затримки, так як останні були зумовлені неможливістю вчасного виконання виробником ТОВ "Сталь-М" столярних виробів, що свідчить про відсутність у відповідача прямої безпосередньої вини за допущення порушення строків постачання товару.

ТОВ фірма "Кортакоз" зауважує, що співвідношення заявленого позивачем до стягнення з відповідача розміру штрафних санкцій є неспівмірним із вчиненим відповідачем порушенням господарського зобов`язання, оскільки стягнення з нього усієї суми заявлених штрафних санкцій, з огляду на сьогоднішню складність умов, в якій функціонують суб`єкти господарювання на території України, призведе не тільки до втрати будь-якого прибутку відповідача, але і до значних збитків, що становитимуть понад 19% від загальної суми договору.

Відтак, вважає, що судом першої інстанції було правомірно зменшено розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій.

Враховуючи приписи абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Рівненської області від 05.03.2024 у справі №918/116/24 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в них, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в них докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 13.04.2023 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" та ТОВ фірма "Кортакоз" укладено договір поставки №53-124-01-23-19894.

Пунктом 1.1 договору встановлено, що постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю в передбачені цим договором строки товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити даний товар, згідно з найменуванням, асортиментом, виробником, кількістю, ціною, кодом УКТ ЗЕД товару, які зазначаються в специфікації №1 (додаток №1 до договору), та є невід`ємною частиною договору.

Предметом поставки по даному договору є товар: код 44220000-8 згідно ДК 021:2015 (Столярні вироби). Місцем виконання цього договору є м.Нетішин Хмельницької області. (п.1.2,1.3 договору).

Згідно п.3.1 договору, строк поставки товару становить 45 календарних днів з дати укладення сторонами цього договору.

Поставка товару здійснюється транспортом і за рахунок постачальника на умовах DDP згідно з ІНКОТЕРМС 2020 на склад вантажоодержувача за адресою: Хмельницьке відділення ВП "Складське господарство", м. Нетішин, Хмельницька область, 30100 (п.3.2 договору)

Пунктом 3.5 договору передбачено, що датою поставки товару є дата підписання видаткової накладної вантажоодержувачем.

Згідно з умовами п.4.1 договору, загальна сума договору (вартість продукції) становить 565 920,00 грн.

Пунктом 8.2. договору сторони передбачили, що за порушення строку поставки товару постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого (недопоставленого) в строк товару за кожен день прострочення, а за прострочення поставки понад 30 днів постачальник додаткового сплачує покупцю штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ фірма "Кортакоз" поступово здійснював поставку, однак не дотримався її строку, визначену умовами договору.

Враховуючи порушення відповідачем п.8.2 договору від 13.04.2023, позивач, за період прострочення з 29.05.2023 по 30.11.2023, нарахував до стягнення з відповідача 93 693,60 грн пені та 39 614,40 грн штрафу.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду, колегія суддів враховує наступне.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом положень ст.626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з приписами ст.525, 526, 629 ЦК України та ст.193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, правовідносини сторін виникли на підставі договору поставки №53-124-01-23-19894 від 13.04.2023, який є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до положень ст.173, 174 ГК України та ст.11, 202, 509 ЦК України.

Частинами 1, 2 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст.663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Апеляційним судом встановлено, що згідно п.3.1 договору сторони погодили, що строк поставки товару становить протягом 45 календарних днів з дати укладання сторонами цього договору.

Даний договір був укладений 13.04.2023, відтак останній 45 календарний день припадає на 28.05.2023 (вихідний день - неділя).

Згідно з нормами статті 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відтак, враховуючи вищевказану норму, останнім днем поставки товару є 29.05.2023.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ч.1 ст.612 ЦК України унормовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснював поставку товару, однак не дотримався строку поставки визначеного умовами договору. Так, 07.08.2023 відповідач поставив позивачу товару на суму 63120,00 грн, 07.11.2023 - на суму 100 800,00 грн, 21.11.2023 поставлено товару на суму 109 200,00 грн, 23.11.2023 - на суму 91 800,00 грн, 30.11.2023 поставлено товару на суму 201 000,00 грн.

Відтак, обумовлений договором товар на суму 565920,00 грн було поставлено позивачу, однак його поставка відбулася із простроченням.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно зі ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до п.8.2 договору, за порушення строку поставки товару постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого (недопоставленого) в строк товару за кожен день прострочення, а за прострочення поставки понад 30 днів постачальник додаткового сплачує покупцю штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.

Перевіривши арифметичну правильність нарахування штрафу (7% від ціни договору) за договором поставки №53-124-01-23-19894 від 13.04.2023 колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість такого нарахування в розмірі 39614,40 грн (565920,00 грн * 7%).

Перевіривши арифметичну правильність нарахування пені, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим господарським судом правомірно було її розраховано у розмірі 92926,68 грн з огляду на наступне.

Позивач, у позовній заяві просив стягнути пеню з відповідача за період прострочення ним свого зобов`язання щодо строків поставки товару з 29.05.2023 по 30.11.2023.

Однак, як було встановлено вище, останнім днем строку поставки товару для ТОВ фірма "Кортакоз", згідно умов договору №53-124-01-23-19894 від 13.04.2023, та враховуючи ст.254 ЦК України, є 29.05.2023.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відтак, позивач має право нараховувати штрафні санкції у зв`язку з порушенням відповідачем строку поставки товару з 30.05.2023, з врахуванням ст.253 ЦК України.

Апеляційним судом здійснено перерахунок пред`явлених позивачем штрафних санкцій, та встановлено, що за несвоєчасну поставку товару за накладною №309 від 07.08.2023 розмір пені складає 4 355,28 грн (за період з 30.05.2023 по 06.08.2023); за накладною №559 від 07.11.2023 розмір пені складає 16 228,80 грн (за період з 30.05.2023 по 06.11.2023); за накладною №628 від 21.11.2023 розмір пені складає 19 110,00 грн (за період з 30.05.2023 по 20.11.2023); за накладною №652 від 23.11.2023 розмір пені складає 16 248,60 грн (за період з 30.05.2023 по 22.11.2023); за накладною №695 від 30.11.2023 розмір пені складає 36 984,00 грн (за період з 30.05.2023 по 29.11.2023).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що правомірною сумою до стягнення з відповідача пені є 92926,68 грн, а тому вимоги про стягнення решти суми пені - 766,92 грн задоволенню не підлягають.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.1,2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Згідно мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання, не повинна перетворюватись на несправедливо покладений непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

При цьому, слід зазначити, що в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, відповідно вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст. 86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Варто зазначити, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст.551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст.3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст.86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, від 02.03.2023 у справі №905/1409/21, від 23.11.2023 у справі №917/991/22).

Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення штрафних санкцій.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція наведена постанові Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 916/880/20.

Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Однак, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд повинен виходити з того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Тому, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 викладено висновок про те, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач у суді першої інстанції просив зменшити суму заявлених штрафних санкцій, які підлягають стягненню на 90%, у зв`язку з тим, що останнім визнається прострочення строків поставки товару; поставка товару станом на 01.12.2023 відбулась у повному обсязі, не зважаючи на прострочення, відповідачем вживалися заходи щодо врегулювання спірних правовідносин шляхом повідомлення позивача про причини прострочення поставки. Також ТОВ фірма "Кортакоз" вказує, що причини затримки товару зумовлені технологічним циклом виробництва і необхідністю додаткового узгодження процесу виробництва та застосованих матеріалів між виробником (ТОВ "Сталь-М") та покупцем (відповідачем).

Враховуючи вищевикладені обставини та реалізовуючи надане законом право, суд першої інстанції зменшив розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій до 10% від вартості товару, що становить 56592,00 грн., не зробивши висновку по сумах окремо пені та окремо штрафу, що підлягають стягненню.

Однак, колегія суддів неповною мірою погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.5 ст.238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначається, зокрема, висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було заявлено до стягнення пеню і штраф, тому суд першої інстанції повинен був зробити висновок у резолютивній частині щодо кожної із заявленої вимоги.

Разом з тим, проаналізувавши підстави зменшення судом першої інстанції пені і штрафу колегія суддів вказує, що останнім не повною мірою було враховано тривалість прострочення виконання зобов`язання, а також помилково прийнято до уваги ту обставину, що позивач не відмовився від отримання поставленого з простроченням товару, адже реалізація такого права покупця в правовідносинах за договором поставки може бути розцінена як мотиваційний чинник недобросовісної поведінки постачальника, як сторони договору.

Відтак, враховуючи відсутність в діях відповідача умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, а також його неодноразові звернення до позивача з метою врегулювання спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін буде зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають до стягнення, на 50% від кожної із заявлених вимог, а не від загальної суми вартості товару, поставленого з простроченням.

Колегія суддів вказує, що доводи апелянта, щодо неврахування судом першої інстанції положень ч.2 ст.218 ГПК України, є необґрунтованими, оскільки користуючись своїм правом місцевий господарський суд лише частково зменшив розмір штрафних санкцій, а не звільнив відповідача від господарсько-правової відповідальності за неналежне виконання своїх зобов`язань.

Твердження позивача щодо відсутності у даній справі належних доказів існування причинно-наслідкового зв`язку між обставинами, які можуть бути визнані форс-мажором і неможливістю своєчасної поставки товару за договором, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідачем до матеріалів справи додано копію договору від 17.04.2023 між ТОВ фірма "Кортакоз" та ТОВ "Сталь-М" на виробництво столярних виробів, лист від 15.06.2023 між ТОВ "Сталь-М" та ТОВ фірма "Кортакоз", товарно-транспортні накладні, які підтверджують фактичні дати відгрузки таких виробів виробником та постачання їх для позивача. З останніх вбачається, що відповідачем проводилась доставка товару для позивача безпосередньо із виробничих цехів виробника (м. Рівне, вул. Соборна,370 Д) в день їх передачі виробником для відповідача.

Окрім того, в матеріалах справи наявні листи №92 від 06.12.2023, №32 від 24.05.2023, №41 від 20.06.2023, №47 від 07.07.2023, №54 від 15.08.2023, з яких вбачається, що відповідач неодноразово звертався до позивача з повідомленням про причини затримки та пропонував йому продовжити строки виконання договору та притриматися нормальних ділових відносин під час вирішення спірної ситуації. Однак, погодження з боку позивача не відбулось.

У сукупності, вищевказані докази підтверджують причинно-наслідковий зв`язок між обставинами виробництва товару та строків їх поставки і свідчать про відсутість умисних затримок із боку відповідача щодо невиконання договору поставки від 13.04.2023 у зв`язку з невідкладним виконанням поставки замовленого товару відразу ж по їх отриманню від виробника.

Разом з тим, доводи позивача щодо недоведення відповідачем належними доказами свого майнового стану також є необґрунтованим, оскільки це є лише однією з обставин, яка береться до уваги судом під час вирішення питання про зменшення розміру пені. У свою чергу недоведення відповідачем свого скрутного фінансового становища, не позбавляє суд права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій за наявності інших виняткових випадків, вичерпний перелік яких в чинному законодавстві відсутній.

Інші доводи апелянта зводяться до незгоди з оцінкою та внутрішнім переконанням суду щодо можливості здійснення зменшення пені та штрафу, відтак колегією суддів до уваги не беруться.

Таким чином, аналізуючи обставини даної справи, враховуючи майновий стан обох сторін, період прострочення, наслідки порушення зобов`язання, беручи до уваги засади справедливості, добросовісності, розумності, зважаючи на правову природу штрафних санкцій та їх основне призначення, перевіривши всі доводи сторін і врахувавши всі істотні обставини, а також інтереси сторін, які заслуговують на увагу, апеляційний суд дійшов висновку, що співмірною та адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань з недопущення використання штрафних санкцій як інструменту отримання додаткових доходів, буде зменшення розміру пені та штрафу на 50%, і, відповідно, стягнення з відповідача 46463,34 грн пені та 19807,20 грн штрафу.

Пунктом 2 частини 1 статті 275 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи вищевказані приписи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції, визначивши обґрунтованим зменшення пені та штрафу на 50% і, відповідно, стягнення з відповідача 46463,34 грн пені та 19807,20 грн штрафу. У задоволенні суми пені - 47230,26 грн та 19807,20 грн штрафу, колегія судів відмовляє. В решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Окрім того, враховуючи приписи ст.129 ГПК України, з підстав часткового задоволення апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку про здійснення перерозподілу судових витрат зі сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. При цьому, апеляційний суд враховує, що в частині зменшення суми пені та штрафу витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України, так як спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Рівненської області від 05.03.2024 у справі №918/116/24 - задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 05.03.2024 у справі №918/116/24 в частині стягнення пені та штрафу змінити та викласти його в наступній редакції:

"Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Кортакоз" (35701, Рівненська область, Рівненський район, місто Здолбунів, вул. Л.Українки 6-В, ідентифікаційний код 13993936) на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська 3, ідентифікаційний код 24584661) в особі філії "Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (30100, Хмельницька область, місто Нетішин, вул. Енергетиків 20, ідентифікаційний код 21313677) 46463,34 грн (сорок шість тисяч чотириста шістдесят три гривні 34 коп) пені та 19807,20 грн (дев`ятнадцять тисяч вісімсот сім гривень 20 коп) штрафу.

В задоволенні 47230,26 грн пені та 19807,20 грн штрафу - відмовити"

4. У решті рішення Господарського суду Рівненської області від 05.03.2024 у справі №918/116/24 залишити без змін.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Кортакоз" (35701, Рівненська область, Рівненський район, місто Здолбунів, вул. Л.Українки 6-В, ідентифікаційний код 13993936) на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська 3, ідентифікаційний код 24584661) в особі філії "Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (30100, Хмельницька область, місто Нетішин, вул. Енергетиків 20, ідентифікаційний код 21313677) судовий збір за розгляд апеляційної скарги у сумі 3633,60 грн (три тисячі шістсот тридцять три гривні 60 коп).

6. Господарському суду Рівненської області видати судовий наказ.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.