ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2024 р. Справа№ 910/17846/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Накоп`юк Я.В. (поза межами приміщення суду);

від відповідача: Лапій А.В. (в залі суду);

при розгляді апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2024

у справі № 910/17846/23 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про зобов`язання вчинити дії

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.02.2024 у справі № 910/17846/23 позов задоволено. Зобов`язано Акціонерне товариство "Українська залізниця" внести зміни до особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" № 2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми в розмірі 2 607 грн 70 коп. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" 2 147 грн 20 коп. судового збору.

Рішення мотивоване тим, що оскільки досильна перевізний документ не є новим перевізним документом, що засвідчує зміну кінцевої станції призначення на нову відповідно до пункту 29.1 Розділу II Збірника тарифів, і в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження факту переадресування вагону № 59895532 до нової станції призначення за новими перевізним документом, суд дійшов висновку про обґрунтованість наданого позивачем розрахунку провізної плати із застосуванням коефіцієнту 3,205. Отже, Залізниця неправомірно списала з особового рахунку Товариства 2 607,70 грн збору за перевезення вантажу (порожній власний вагон № 59895532). Оскільки судом встановлено необґрунтованість нарахування та списання Залізницею вищезазначеного збору за перевезення вантажу (порожнього власного вагона № 59895532) в загальному розмірі 2 607,70 грн, і остання в добровільному порядку не внесла відповідних змін до особового рахунку позивача, суд на підставі вищезазначених приписів законодавства та умов договору дійшов висновку про те, що позов Товариства є обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти до розгляду та задовольнити в повному обсязі апеляційну скаргу; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2024 у справі № 910/17846/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі; судові витрати покласти на позивача; розгляд апеляційної скарги здійснити за участі представника відповідача.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовані наступними доводами.

На думку скаржника, суд першої інстанції порушив принципи всебічного, повного, об`єктивного дослідження наявних у справі доказів, внаслідок чого, дійшов помилкового висновку, що відповідачем невірно застосовано коефіцієнт 5,139 при нарахуванні провізної плати за перевезення порожнього власного вагону № 59895532 «із ремонту» за досильним перевізним документом № 36530319 та завищено суму до списання на 2 607,70 грн.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що при здійсненні розрахунку провізних платежів на 16 порожніх вагонів, позивач правомірно застосовує коригуючий коефіцієнт 3,205, тобто, як за перевезення вагонів із під вивантаження вантажів 2-го тарифного класу (021) під наступне навантаження, водночас відповідач з такими висновками суду не погоджується та зазначає, що при здійсненні розрахунку провізних платежів на вагон № 59895532, який слідував із ремонту необхідно застосовувати коефіцієнт 5,139.

Скаржник звертає увагу на те, що за досильним документом № 36530319 вагон № 598956532 був відчеплений по технічній несправності, про що оформлені повідомлення форми ВУ-23М, ВУ-25М, ВУ-36М, отже вагон слідував «із ремонту».

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що згідно із роз`ясненням АТ «Укрзалізниця» від 27.12.2013 № ЦМ-8/1504 у разі якщо перевезення завершене/виконане, тобто видано вантаж та/або розкредитовано перевізний документ, то до наступного перевезення застосовується коефіцієнт, який розраховується для інших випадків. Натомість якщо перевезення не завершене/виконане, тобто не видано вантаж та/або не розкредитовано перевізний документ, то до переадресованого відправлення підлягає застосуванню коефіцієнт, що діяв для первинного відправлення, отже, оскільки перевезення вагона № 59895532 набуло статусу завершеного/виконаного лише після прибуття на кінцеву станцію Олика, то Товариство обґрунтовано вважає, що підлягає застосуванню коригуючий коефіцієнт, що діяв для первинного відправлення.

Також у відзиві на апеляційну скаргу, на виконання ст. 124 ГПК України позивач повідомив про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які Позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, становить 8 000,00 гривень.

Узагальнені доводи письмових пояснень

Відповідач у письмових поясненнях, поданих до суду 23.04.2024, вказав на те, що він не погоджується із доводами позивача, оскільки лист від 27.12.2013 № ЦМ-8/1504 не є нормативно-правовим актом та не застосовується до спірних правовідносин.

Також відповідач наголошує, що по прибуттю вагону № 59895532 який слідував «із ремонту» на станцію призначення Олика Львівської залізниці, Відповідачем з метою перевірки правильності нарахування провізної плати на підставі п. 3.3 Збірника тарифів проведено перерахунок тарифу за тарифною схемою 14.1 із застосуванням коефіцієнта - 5,139 (з-під вивантаження вантажів 3-го тарифного класу під наступне навантаження або під/з накопичення вагонів, з провідниками, в (із) ремонту, пересилка після вивантаження на промивання, пропарку, дезінсекцію та дезінфекцію; в інших випадках, також, тарифів, плат та зборів, що вказані в розділах ІІ і ІІІ Збірника тарифів).

Враховуючи зазначене, Відповідачем за досильним документом № 36530319 кошти у розмірі - 8 812,90 грн. (з ПДВ) нараховано правомірно із застосуванням 5,139 коефіцієнту як в (із) ремонту, що застосовуються відповідно до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги. Тому, доводи Позивача, що у зв`язку з переадресацією вагону, який слідував із ремонту підлягає застосуванню коефіцієнт, що діяв для первинного відправлення 3,205 протирічить п 3.3 Збірника тарифів.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу передачі судової справи № 910/17846/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2024 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2024 у справі № 910/17846/23 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду:

- докази сплати судового збору у розмірі 4 026,00 грн.

20.03.2024 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжну інструкцію № 170128 від 13.03.2024, що свідчить про сплату судового збору у розмірі 4 026,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2024 у справі № 910/17846/23. Призначено справу № 910/17846/23 до розгляду у судовому засіданні 23.04.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У судовому засіданні 23.04.2024 оголошено перерву до 30.04.2024 об 11:05 в режимі відеоконференції.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/17846/23 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників справи та позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засідання 30.04.2024 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2024 у справі № 910/17846/23 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні 30.04.2024 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2024 у справі № 910/17846/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 06.03.2020 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 43-41564379/2020-001, предметом якого є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Залізниці, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги (пункт 1.1. вказаної угоди).

Пунктом 2.1.4. договору передбачено, що Товариство зобов`язалося сплачувати послуги перевізника та інші платежі, належні перевізнику за договором, із сум внесеної передоплати за кодом платника, самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов договору.

За умовами пункту 2.1.5. цього правочину позивач зобов`язався відшкодовувати Залізниці витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів з причин, що не залежать від перевізника, які виникли на станціях залізниць України, зокрема, з наступних причин: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірка вантажів (маси вантажу) митними та іншими державними органами контролю; недотримання технічних умов розміщення та кріплення вантажів; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника.

Відповідно до пункту 2.3.3. договору Залізниця зобов`язалася відкрити для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для замовника особовий рахунок з наданням коду платника, а також присвоїти останньому код вантажовідправника/вантажоодержувача. Надані коди зазначаються перевізником в інформаційному повідомленні про укладення договору.

Згідно з пунктом 2.3.4. договору Залізниця зобов`язана також вести облік попередньої оплати, нарахованих і сплачених сум за здійсненні перевезення й надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажу, та надавати Товариству відповідні розрахункові документи в електронній формі.

За умовами пункту 3.4. цієї угоди позивач зобов`язався сплачувати у визначеному договором розмірі плату за користування власними вагонами Залізниці: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих Товариству на місцях незагального користування; затриманих на станціях в очікуванні подавання під вантажні або інші операції, з причин, які залежать від замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від перевізника (далі - плата за користування власними вагонами Перевізника).

Відповідно до пункту 3.4.2. договору плата за користування власними вагонами перевізника визначається за кожен вагон відповідно до їх типу за формулою: Пвик = (Спл/24) х tгод х kм, де: Пвик - плата за користування власними вагонами перевізника для відповідного типу вагонів; Спл - ставка плати за використання власних вагонів перевізника для відповідного типу власних вагонів перевізника, грн/вагон за добу, визначена в додатку № 1- 2 до договору; 24 - кількість годин у добі; tгод - кількість годин користування вагоном Залізниці для відповідного типу вагонів. Км - коригуючий коефіцієнт, що застосовуються до Пвик для вагонів, які приймаються до перевезення у складі маршрутного поїзда або контейнерного поїзда.

Пунктом 3.4.3. договору передбачено, що моментом початку відліку часу для нарахування плати за користування власними вагонами відповідача, визначеної в пункті 3.4. договору, є момент передачі Товариству власних вагонів Залізниці або початку затримки відповідно до Правил користування вагонами. Облік часу користування, з метою визначення розміру плати за користування власними вагонами перевізника у випадках, вказаних у пункті 3.4. договору, здійснюється відповідно до Правил користування вагонами. Застосування плати за користування власними вагонами Перевізника в частині, що не визначена договором, здійснюється відповідно до Правил користування вагонами. Загальний час, за який нараховується та сплачується позивачем плата за користування власними вагонами перевізника, включає час перебування вагонів у безпосередньому розпорядженні Товариства та час затримки вагонів з його вини в очікуванні подавання під вантажні або інші операції на станціях призначення і на підходах до них.

Пунктами 4.1., 4.2. договору передбачено, що розрахунки за договором здійснюються через філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" Залізниці. Оплата послуг відповідно до договору здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Перевізника, вказаний в розділ 15 договору. Датою надходження платежів вважається дата зарахування коштів обслуговуючим банком на поточний рахунок Перевізника зі спеціальним режимом використання.

За змістом пункту 4.5. договору щодобово, упродовж періоду виконання договору, перевізник надає замовнику переліки перевізних документів у електронному вигляді (далі - щодобові переліки перевізних документів), які відображають облік коштів, перерахованих та витрачених замовником на виконання договору за звітну добу. На підставі переліків перевізних документів формуються виписки з особового рахунку, що відображають облік коштів, перерахованих та витрачених замовником на виконання договору за звітний місяць. У виписці відображаються дати утворення, розміри заборгованості та нарахована неустойка (штраф, пеня). Виписка з особового рахунку направляється перевізником на електронну адресу замовника, вказану в додатку 2-1 договору, не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним.

28.11.2022 Залізницею оприлюднено нову редакцію договору, яка введена в дію з 1 грудня 2022 року.

Відповідно до пункту 8.1 договору сторони домовились про використання електронного документообігу. Для організації електронного документообігу використовуються власні інформаційні системи Залізниці.

Пунктом 8.8 договору передбачено, що у випадку судового розгляду справи чи виникненні претензійної практики використовується візуальне відображення електронних документів на папері.

Також згідно з пунктом 9.4 договору зміни (доповнення) до нього Залізниця здійснює шляхом викладення в новій редакції договору в цілому або окремих його частин та їх оприлюднення на веб-сайті http://uz-cargo.com/ з накладенням КЕП. Зміни до договору, у тому числі ставки плати, коефіцієнти та інші умови платежів, вступають в дію через 30 календарних днів від дня їх оприлюднення або пізніше, якщо це вказано в повідомленні про оприлюднення. Зміни до Договору, які зменшують розмір провізних платежів, ставок, коефіцієнтів та інших розрахункових величин, також можуть вступати в дію раніше ніж 30 календарних днів від дня їх оприлюднення.

Пунктом 9.6 договору сторони погодили, що його умови мають пріоритет (вищу силу) над іншими правочинами укладеними між сторонами. У випадку наявності суперечностей між договором та такими іншими правочинами, виконанню підлягатимуть умови, встановлені цим правочином.

У силу приписів пункту 12.1 даної угоди остання діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається Залізницею в повідомленні про оприлюднення договору, здійсненого на веб-сайті http://uz-cargo.com/, та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення договору.

Розділом 14 договору визначено, що невід`ємною його частиною є додатки, зокрема, додатки 1-2 "Ставки плати, коефіцієнти та умови платежів".

Згідно з повідомленням про укладення договору для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для Товариства відкрито особовий рахунок з наданням коду платника № 2829531 та присвоєно код відправника/одержувача: 8104.

Як вбачається із матеріалів справи, 15.02.2022 Залізницею згідно із перевізним документом № 44101 (досильний № 36530319) прийнято до перевезення 16 порожніх власних вагонів Товариства, у тому числі вагон № 59895532, зі станції відправлення - Еперешке (Угорщина) на станцію призначення - Любашівка (Україна) зі станції переходу - Батьково.

Як вбачається з матеріалів справи, на шляху прямування по станції Батьково вагон № 59895532 в зв`язку з технічною несправністю відчеплено Залізницею, про що оформлено досильний перевізний документ № 36530319, належним чином засвідчена копія якого наявна в матеріалах справи. Після усунення технічної несправності вагон № 59895532 переадресовано на станцію Олика.

Натомість, решта вагонів за основним перевізним документом № 44101 переадресовано на станцію Бердичів. По прибуттю на станцію призначення Залізницею нараховано та списано провізні платежі в сумі 131 298,20 грн, що підтверджується переліком № 20221210.

Також по прибуттю на станцію призначення вагона № 59895532 (згідно досильного перевізного документа № 36530319) Залізницею нараховано та списано з позивача плату в розмірі 5 129,04 грн з ПДВ, що підтверджується переліком № 20230125.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи переліку № 20230127, Залізницею самостійно здійснено коригування нарахованих Товариству провізних платежів: плату в розмірі 5 129,04 грн з ПДВ повернуто; нараховано і списано провізні платежі в сумі 8 812,90 грн.

Загалом Залізницею за перевізним документом № 44101 (досильний № 36530319) за перевезення 16-ти порожніх вагонів від станції переходу нараховано та списано з особового рахунку Товариства 140 111,10 грн.

Однак, за розрахунком позивача, загальний розмір провізних платежів мав становити 129 421,30 грн, у зв`язку з чим останній звернулося до Залізниці з претензією від 27 березня 2023 року вих. № 2023/ПР-16 про повернення перебору провізних платежів на суму 10 689,90 грн.

Як вбачається з копії листа Залізниці від 25.04.2023 № ЦТЛ-19/608, претензія Товариства визнана відповідачем частково: відновлено на рахунку 8 082,10 грн, що підтверджується переліком № 20230424. В іншій частині претензія позивача залишена без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Також в ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (ст. ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 908 ЦК України передбачено, що перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 909 ЦК України та статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно з пунктом 3.1 договору розмір провізних платежів за перевезення вантажу у вагонах Замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника тарифів.

Відповідно до абзацу 1 пункту 14.1 розділу ІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26 березня 2009 року № 317, (далі - Збірник тарифів), встановлено, що плата за перевезення в порожньому стані власних або орендованих вагонів (після вивантаження та під навантаження, у ремонт або з ремонту, з провідниками) визначається за тарифною схемою 14.

Тарифна схема 14 наведена в розділі IV Збірника тарифів та передбачає визначення ставки плати в гривнях за одну вагонну вісь в залежності від відстані перевезення.

Крім того, пунктом 9 Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, встановлено, що до ставки плати за перевезення вагонів із під вивантаження вантажів 2-го тарифного класу (021) під наступне навантаження підлягає застосуванню коригуючий коефіцієнт 3,205.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, останнім для визначення розміру плати за надані Залізницею послуги застосовано коригуючий коефіцієнт 3,205 до всіх вагонів за перевізним документом № 44101.

При цьому, відповідачем не заперечується правильність застосування вказаного значення коригуючого коефіцієнту до вантажу за вищевказаним перевізним документом. Разом із цим, при розрахунку провізної плати щодо порожнього власного вагона Товариства № 59895532 (згідно досильного перевізного документа № 36530319) відповідач застосував коригуючий коефіцієнт 5,139.

Як вже зазначалось, вагон № 59895532 в зв`язку з технічною несправністю було відчеплено, а після усунення такої несправності - переадресовано на станцію Олика за досильним документом № 36530319.

При цьому, відповідно до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, у разі відчеплення вагона через його несправність, станція, на якій відчеплено вагон, зобов`язана скласти про це акт загальної форми та досильний перевізний документ, за яким вагон після усунення несправності направляється за призначенням.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що із системного тлумачення вищевказаних норм законодавства вбачається, що після усунення технічної несправності вагона останній направляється до пункту призначення за первісним провізним документом, тобто, кінцевий пункт призначення не змінюється.

Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 14.12.2020 в справі № 910/17063/19.

У свою чергу, відповідно до приписів пункту 29.1 Розділу II Збірника тарифів при переадресуванні вантажу визначення провізної плати і зборів здійснюється окремо від станції відправлення до станції переадресування за первинними перевізними документами, від станції переадресування до нової станції призначення - за новими перевізними документами, що оформлюються на станції переадресування.

Таким чином, оскільки досильний перевізний документ не є новим перевізним документом, що засвідчує зміну кінцевої станції призначення на нову відповідно до пункту 29.1 Розділу II Збірника тарифів, і в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження факту переадресування вагону № 59895532 до нової станції призначення за новими перевізним документом, висновок господарського суду першої інстанції про обґрунтованість наданого позивачем розрахунку провізної плати із застосуванням коефіцієнту 3,205, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, є правильним, у зв`язку із чим, Залізницею неправомірно списано з особового рахунку позивача 2 607,70 грн збору за перевезення вантажу (порожній власний вагон № 59895532).

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно із п. 7.1., 7.4. договору усі спірні питання з виконання вказаної угоди вирішуються шляхом переговорів, а у випадку недосягнення домовленості - у претензійно-позовному порядку. Належним способом захисту в судовому порядку прав та інтересів замовника щодо відображення перевізником в особовому рахунку використання Товариства коштів (провізних платежів, неустойки, відшкодування збитків, інших), є відновлення становища, яке існувало до їх порушення - внесення відповідних змін до особового рахунку позивача про зарахування коштів на нього.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, колегія суддів апеляційного господарського суду, з огляду на встановлення необґрунтованості нарахування та списання Залізницею вищезазначеного збору за перевезення вантажу (порожнього власного вагона № 59895532) в загальному розмірі 2 607,70 грн, і остання в добровільному порядку не внесла відповідних змін до особового рахунку позивача, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову, а саме: зобов`язати Акціонерне товариство "Українська залізниця" внести зміни до особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" № 2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми в розмірі 2 607,70 грн, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2024 у справі № 910/17846/23, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Згідно Роз`яснення АТ «Укрзалізниця» від 27.12.2013 № ЦМ-8/1504 у разі якщо перевезення завершене/виконане, тобто видано вантаж та/або розкредитовано перевізний документ, то до наступного перевезення застосовується коефіцієнт, який розраховується для інших випадків. Натомість якщо перевезення не завершене/виконане, тобто не видано вантаж та/або не розкредитовано перевізний документ, то до переадресованого відправлення підлягає застосуванню коефіцієнт, що діяв для первинного відправлення.

Докази розкредитування перевізного документу в матеріалах справи відсутні, у зв`язку із чим враховуючи п. 9 Коефіцієнтів до ставки плати за перевезення вагонів із під вивантаження вантажів 2-го тарифного класу (021) під наступне навантаження підлягає застосуванню коригуючий коефіцієнт 3,205, оскільки перевезення вагона № 59895532 набуло статусу завершеного/виконаного лише після прибуття на кінцеву станцію Олика.

Також колегія суддів апеляційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до досильного документу № 36530319 вагону № 598956532, у графі: «Відмітки перевізника» зазначено: «переадресований на станцію Олика одержувачу ТОВ Грейнсвард на підставі 21610 від 29.12.2022», крім того, в акті загальної форми від 09.03.2023 не зазначено про слідування спірного вагону «із ремонту».

Доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення та не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 05.02.2024 у справі № 910/17846/23.

Колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду на викладене, зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Хаджинастасиу проти Греції»).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2024 у справі № 910/17846/23 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2024 у справі № 910/17846/23 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника, в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 8, 11, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2024 у справі № 910/17846/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2024 у справі № 910/17846/23 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 910/17846/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено та підписано 27.05.2024, зокрема, у зв`язку із перебуванням судді Гаврилюка О.М. у відпустці з 13.05.2024 по 24.05.2024.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун