ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2024 р. Справа №910/19425/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Корпорації "ТСМ Груп"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2024

у справі №910/19425/23 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Акціонерного товариства "Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект"

до Корпорації "ТСМ Груп"

про стягнення 221 047,57 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект" (далі - Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Корпорації "ТСМ Груп" (далі - Корпорація) про стягнення 204 259,14 грн пені та 16 788,43 грн трьох процентів річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань в частині оплати виконаних робіт за договором на виконання проектних робіт від 30.01.2019 №17/18-ХІЕП, у зв`язку з чим позивачем нараховано до стягнення з відповідача 204 259,14 грн пені та 16 788,43 грн трьох процентів річних за період з 28.06.2023 до 09.10.2023.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.03.2024 у справі №910/19425/23 позов задоволено.

Стягнуто з Корпорації на користь Товариства 204 259,14 грн пені, 16 788,43 грн трьох процентів річних, 3 315,71 грн судового збору та 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалюючи зазначене рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 204 259,14 грн пені та 16 788,43 грн трьох процентів річних підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який здійснено відповідно до умов договору та вимог закону. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу обґрунтовані, доведені та покладаються на відповідача в розмірі 5 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Корпорація звернулася до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2024 у справі №910/19425/23 та ухвалити нове рішення про закриття провадження у даній справі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, не дослідив та не надав належну оцінку всім доказам, що знаходяться в матеріалах справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Так, скаржник посилається на те, що сторони розстрочили сплату заборгованості за договором на виконання проектних робіт від 30.01.2019 №17/18-ХІЕП, до складу якої входила сума основного боргу, та встановили інший порядок та строки розрахунків за нею. За умовами Угоди №1 сторони за взаємною згодою змінили та визначили інші строки сплати боргу. З боку відповідача відсутні порушення та строки виконання взятих на себе зобов`язань, що виключає підстави для нарахування та стягнення з останнього пені та трьох процентів річних за період з 28.06.2023 до 09.10.2023.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2024 апеляційну скаргу Корпорації справі №910/19425/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 відкрито апеляційне провадження у справі №910/19425/23. Розгляд апеляційної скарги Корпорації на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2024 у справі №910/19425/23 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/19425/23.

11.04.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/19425/23.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивач, у порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу Корпорації залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2024 у справі №910/19425/23 - без змін.

Так, позивач звертає увагу, що в цій справі, він не посилається на невиконання умов мирової угоди. Мирова угода виконана відповідно до її умов. Підставою для звернення до суду у вказаній справі стало прострочення грошового зобов`язання за договором (а не за мировою угодою) у період з 28.06.2023 до 09.10.2023, тобто у період до затвердження судом мирової угоди у справі №910/10691/23. Сторонами дійсно укладена мирова угода у справі №910/10691/23, яка була затверджена судом лише 10.10.2023, і якою передбачено графік погашення заборгованості, але до предмету спору у вказаній справі входить період прострочення до затвердження судом мирової угоди. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення пені та трьох процентів річних за період з 28.06.2023 до 09.10.2023 за договором на виконання проектних робіт від 30.01.2019 №17/18-ХІЕП є обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

30.01.2019 між Товариством (підрядник) та Корпорацією (замовник) укладено договір на виконання проектних робіт №17/18-ХІЕП, за умовами якого замовник доручає та зобов`язується оплатити, а підрядник приймає на себе зобов`язання по виконанню проектних робіт з теми: "Технічне переоснащення комплексу інженерно-технічних засобів системи фізичного захисту північної частини периметра Южно-Української АЕС". Розробка технічної документації.

Даний договір виконується в межах договору від 25.10.2018 №17/18 (2-123-08-198-005053 від 30.01.2019) між ДП НАЕК "Енергоатом", в особі ВП "Южно-Українська АЕС" та Корпорацією по виконанню послуг: "Технічне переоснащення комплексу інженерно-технічних засобів системи фізичного захисту північної частини периметра Южно-Української АЕС". Розробка технічної документації. (пункт 1.2 договору).

Згідно з пунктом 2.1 договору вартість робіт, відповідно до протоколу угоди про договірну ціну (додаток №1) та зведеного кошторису (додаток №2), що є невід`ємною частиною цього договору складає - 3 356 640,00 грн, у т.ч. ПДВ 559 440,00 грн.

Відповідно до пункту 2.2 договору розрахунки за виконані роботи проводитимуться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника після підписання сторонами акта здачі-приймання виконаних робіт. Замовник перераховує кошти підряднику протягом 10 календарних днів з дати отримання коштів за ці роботи від ВП ЮУАЕС. Оплата підряднику проводиться тільки за ті роботи, які оплачено ВП ЮУАЕС за основним договором від 25.10.2018 №17/18 (2-123-08-198-005053 від 30.01.2019).

Додатковою угодою №1 від 20.08.2019 пункт 2.1 договору викладено у новій редакції: "Вартість робіт за цим договором, відповідно до протоколу угоди про договірну ціну (додаток №1) та зведеного кошторису (додаток №2), що є невід`ємними частинами цього договору складає - 2 752 380,00 грн, у т.ч. ПДВ 458 730,00 грн.".

За умовами пункту 7.7 договору, у разі невиконання замовником своїх зобов`язань щодо оплати виконаних робіт при наявності фінансування дирекцією ДП "НАЕК "Енергоатом", замовник на вимогу підрядника зобов`язаний сплатити останньому пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Договір набуває чинності з дати підписання і діє до 30.03.2020 (пункт 11.5 договору).

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/12285/21 за позовом Корпорації до ДП "НАЕК "Енергоатом" про стягнення 5 645 559,43 грн. Предметом спору у вказаній справі було порушення ДП "НАЕК "Енергоатом" зобов`язань, які виникли на підставі договору на виконання комплексу робіт від 25.10.2018 №17/18.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/12285/21 встановлено, що ДП "НАЕК "Енергоатом" (основний замовник) не виконав взяті на себе зобов`язання з повної оплати виконаних робіт, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед Корпорацією, яка стягнута судом.

За змістом статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки виконання грошових зобов`язань перед позивачем пов`язано з настанням певної події - розрахунок ВП ЮУАЕС з замовником позивача, 15.06.2023 на адресу ВП "Південноукраїнська АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" направлено адвокатський запит з метою повідомлення, чи проведені оплати за основним договором від 25.10.2018 №17/18 (№НАЕК 2-123-08-198-005053), в частині основної суми заборгованості на користь Корпорації.

На вказаний запит отримана відповідь ВП "Південноукраїнська АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" від 23.06.2023, відповідно до якої сума основного боргу за рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/12285/21 у розмірі 4 831 380,00 грн погашена основним замовником перед Корпорацією 27.01.2023.

Стягнення основної суми боргу за договором на виконання проектних робіт від 30.01.2019 №17/18-ХІЕП було предметом розгляду у справі №910/10691/23 за позовом Товариства до Корпорації про стягнення заборгованості. До предмету спору у справі №910/10691/23 входили вимоги щодо стягнення: 2 135 160,00 грн основного боргу за договором; 301 057,56 грн пені за період прострочення з 07.02.2023 до 27.06.2023 включно; 24 744,46 грн трьох процентів річних за період прострочення з 07.02.2023 до 27.06.2023 включно; 62 496,04 грн інфляційних втрат за прострочення протягом лютого-травня 2023 року.

Відповідно до платіжної інструкції від 19.09.2023 №874 з призначенням платежу "сплата за проектні роботи згідно договору №17/18-ХІЕП від 30.01.2019р. (Акти №3 та №4 від 30.09. 19р., та Акти №5 та №6 від 26.12.19) в т.ч. ПДВ 20% 141250,00 грн." відповідачем частково сплачено кошти у розмірі 847 500,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2023 закрито провадження у справі №910/10691/23, в частині стягнення 847 500,00 грн, у зв`язку з відсутністю предмету спору у цій частині.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2023 задоволено спільну заява Товариства та Корпорації про затвердження мирової угоди від 29.09.2023 у справі №910/10691/23. Затверджено мирову угоду, укладену між Товариством та Корпорацією.

Згідно з пунктами 1, 2 затвердженої мирової угоди від 29.09.2023 відповідач визнав, що станом на дату укладення цієї мирової угоди за договором на виконання проектних робіт від 30.01.2019 №17/18-ХІЕП, заборгованість відповідача перед позивачем (основна сума боргу) за виконані роботи становить 1 287 660,00 грн.

Відповідач визнав та взяв на себе обов`язок сплатити позивачу: пеню, яка нарахована за прострочення відповідача у період з 07.02.2023 до 27.06.2023 у розмірі 301 057,56 грн; три проценти річних від суми боргу за період з 07.02.2023 до 27.06.2023 у розмірі 24 744,46 грн; інфляційні втрати за період лютий-травень 2023 року у розмірі 62 496,04 грн.

Відповідно до пункту 18 укладеної мирової угоди у справі №910/10691/23 мирова угода набирає чинності з моменту її затвердження судом і діє до повного виконання зобов`язань, передбачених нею.

У зв`язку з прострочення виконання зобов`язання з оплати боргу за договором на виконання проектних робіт від 30.01.2019 №17/18-ХІЕП позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача 204 259,14 грн пені, на підстав пункту 7.7 договору та 16 788,43 грн трьох процентів річних за період до затвердження судом вищевказаної мирової угоди, а саме з 28.06.2023 до 09.10.2023.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив таке.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Здійснивши перерахунок трьох процентів річних, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимоги позивача, в частині стягнення з відповідача 16 788,43 грн трьох процентів річних підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який здійснено відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами пункту 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 2 статті 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Положеннями пункту 4 статті 231 ГК України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (частина 6 статті 232 ГК України).

Згідно з пунктом 7.7 договору, у разі невиконання замовником своїх зобов`язань щодо оплати виконаних робіт, при наявності фінансування дирекцією ДП "НАЕК "Енергоатом", замовник на вимогу підрядника зобов`язаний сплатити останньому пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Колегія судів також погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги, в частині стягнення 204 259,14 грн пені, підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

При цьому, місцевим господарським судом взяті до уваги заперечення відповідача, проте вони не спростовують висновків суду, з огляду на те, що розрахунок позивачем проведено до 09.10.2023 включно, оскільки 10.10.2023 у справі №910/10691/23 Господарським судом міста Києва затверджено мирова угода між сторонами, якою за погодженням сторін внесені зміни строку виконання грошового зобов`язання та встановлено інший порядок погашення заборгованості.

Крім того, позивачем заявлено про стягнення з відповідача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За приписами частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

За змістом частини 4 статті 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн позивачем надано копії таких документів:

- договору про надання правової допомоги від 05.08.2022 №04-22;

- додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 05.08.2022 №04-22;

- додаткової угоди №2 до договору про надання правової допомоги від 05.08.2022 №04-22;

- додаткової угоди №3 до договору про надання правової допомоги від 05.08.2022 №04-22;

- протоколу від 12.12.2023 погодження розміру гонорару адвоката до договору від 05.08.2022 №04-22;

- акта про надання правничої допомоги від 05.02.2024 №6 до договору про надання правової допомоги від 05.08.2022 №04-22;

- ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1168051 від 21.01.2024.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

Частинами 1, 2 статті 30 вказаного Закону встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Відповідач жодних заперечень про розмір витрат на послуги адвоката в суді першої інстанції не надав.

З огляду на викладене вище, враховуючи, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи, є доведеним, документально обґрунтованим та таким, що відповідає критерію розумної необхідності цих витрат, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог позивача в частині покладення на відповідача 5 000,00 грн витрат на правову допомогу адвоката.

Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2024 у справі №910/19425/23 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Корпорації задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2024 у справі №910/19425/23, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Корпорації "ТСМ Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2024 у справі №910/19425/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2024 у справі №910/19425/23 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Корпорацію "ТСМ Груп".

4. Матеріали справи №910/19425/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран