ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2024м. ХарківСправа № 910/19218/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Головного управління поліції в Харківській області

до Державної установи "Центр пробації"

про визнання договору укладеним,

за участю представників:

позивача не з`явився

відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Головне управління поліції в Харківській області (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної установи «Центр пробації» (надалі - відповідач) про визнання договору про відшкодування витрат балансоутримувача на оплату земельного податку укладеним, в редакції, що викладена в прохальній частині позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі № 910/19218/23, відмовлено в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 06.02.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2024 матеріали справи № 910/19218/23 за позовом Головного управління поліції в Харківській області до Державної установи "Центр пробації" про визнання договору укладеним вирішено передати за підсудністю до Господарського суду Харківської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, від 04.03.2024 для розгляду справи № 910/19218/23 призначено суддю Шатернікова М.І.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.03.2024 було прийнято справу № 910/19218/23 до розгляду, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 28 березня 2024 року о 13:00.

У підготовчому засіданні 28.03.2024 р. постановлено: протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в порядку передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України на 25.04.2024 р. о 12:00.

У судовому засіданні 25.04.2024 р. було постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 16.05.2024 р. об 11:00, в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України.

Представник позивача у судове засідання 16.05.2024 року не з`явився, в обґрунтування позову позивач вказує, що між позивачем та відповідачем у період з 01.01.2020 по 31.12.2022 існували орендні правовідносини за договором оренди № 6620-Н від 11.10.2018 року, в силу яких сторони зобов`язані були укласти договір про відшкодування витрат позивача на утримання орендованого майна, зокрема й витрат по оплаті земельного податку за період 2020, 201 та 2022 року, оскільки в законі та договорі оренди є пряма вказівка про обов`язковість орендарів здійснювати витрати на утримання орендованого майна за договорами про відшкодування витрат балансоутримувачу. Однак, відповідач ухилявся від укладання договору про відшкодування витрат балансоутримувача на відшкодування витрат на оплату земельного податку, чим порушені майнові права позивача, як балансоутримувача орендованого майна.

Представник відповідача у судове засідання 16.05.2024 року не з`явився, у наданій до суду заяві (вх. 11931 від 07.05.2024) просить суд розглядати справу без участі представника Центру пробації. У наданому до суду відзиві на позовну заяву (вх. 7015 від 14.03.2024), просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи свою правову позицію, відповідач посилається на пункту 7 статті 180 Господарського кодексу України, яким унормовано, що строку дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору, та наголошує, що між орендарем, орендодавцем, Балансоутримувачем підписано Акт повернення з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 01.01.2023 та Анкету про стан Майна і розрахунків за Договором оренди № 6620-Н від 11.10.2018 року, а відтак вказаний договір оренди припинив свою дію з 01 січня 2023 року в порядку передбаченому умовами самого договору, тому будь-які посилання на умови договору, який припинив свою дію, або вимоги щодо виконання умов такого договору є безпідставними. Також, відповідач зазначив, відповідно до пункту 4.5 Анкети заборгованість орендаря зі сплати платежів за договором про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання Майна та надання комунальних послуг Орендарю (п. 5.11 Договору оренди) відсутня. Тобто, на момент повернення майна відсутні претензії щодо відшкодування орендарем витрат Балансоутримувачу на утримання орендованого майна, у тому числі на компенсацію плати за землю. Крім того, відповідач просить суд не враховувати обґрунтування позивача щодо строків позовної давності, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності визначених статтями 256, 257, 261 Цивільного кодексу України.

Відповідно до змісту ч. 6 ст. 233 та ч. 7 ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 16.05.2024 за результатами розгляду справи, судом було підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

11.10.2018 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (Орендодавець) та Державною установою "Центр пробації" (Орендар, відповідач) було укладено договір оренди № 6620-Н (далі - Договір оренди), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: нежитлові приміщення кім. № 24 (16,0 кв.м), 25 (17,0 кв.м), 26 (33,9 кв.м), 28 (18,2 кв.м) та частина коридору площею 9,10 кв.м двоповерхової адміністративної будівлі, загальною площею 94,20 кв.м, за адресом: вул. Гвардійська, 31, м. Чугуїв, Чугуївський район, Харківська область, що перебуває на балансі Головного управління Національної поліції в Харківській області (Балансоутримувач).

Згідно трьохстороннього Акту приймання-передачі орендованого майна від 11.10.2018 р., підписаного уповноваженими особами орендодавця, орендаря та балансоутримувача, нежитлові приміщення кім. № 24 (16,0 кв.м), 25 (17,0 кв.м), 26 (33,9 кв.м), 28 (18,2 кв.м) та частина коридору площею 9,10 кв.м двоповерхової адміністративної будівлі, загальною площею 94,20 кв.м, за адресом: вул. Гвардійська, 31, м. Чугуїв, Чугуївський район, Харківська область передані орендарю - Державній установі "Центр пробації".

Відповідно до п.10.1., 10.4., 10.10 договору оренди, цей Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, та діє з "11" жовтня 2018 р. до "11" вересня 2021 р. Після закінчення терміну дії Договору оренди подальше використання об`єкта оренди буде визначатися відповідно до чинного законодавства та за звернення Орендаря. Майно вважається поверненим Балансоутримувачу з моменту підписання Сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення Майна покладається на Орендодавця.

Відповідно до п. 5.11. Договору оренди на орендаря покладено обов`язок здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього Договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна у тому числі на компенсацію плати за землю або договори з відповідними комунальними службами на надання комунальних послуг Орендарю, з наданням Орендодавцю копії цих Договорів.

02.09.2022 року між Головним управлінням Національної поліції в Харківській області (позивач, балансоутримувач, що є платником комунальних послуг) та Державною установою "Центр пробації" (відповідач, користувач) було укладено договір № 16Г про відшкодування витрат на надання комунальних послуг та електроносіїв, за умовами якого сторони погодили, зокрема відшкодування користувачем витрат за надані комунальні послуги та використання електроносіїв по приміщенням, де розташований персонал Чугуївського районного відділу № 3 філії Державної установи "Центр пробації" згідно договору оренди № 6620-Н від 11.10.2018.

У подальшому між орендарем, орендодавцем та Балансоутримувачем підписано Акт повернення з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 01.01.2023 та Анкету про стан Майна і розрахунків за Договором оренди. Акт повернення з оренди майна підписаний Сторонами за Договором та скріплений печатками сторін.

п. 5.11. Договору оренди на орендаря покладено обов`язок здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього Договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна у тому числі на компенсацію плати за землю або договори з відповідними комунальними службами на надання комунальних послуг Орендарю, з наданням Орендодавцю копії цих Договорів.

Разом з тим, звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що Договором оренди у п. 5.11. Договору було передбачено, що орендар (відповідач) зобов`язаний відшкодувати витрати балансоутримувача на утримання орендованого майна, зокрема витрати по оплаті земельного податку та укласти Договір про відшкодування витрат балансоутримувача по оплаті земельного податку. Зокрема, за результатами аудиторської перевірки ГУНП в Харківській області було встановлено, що Державна установа "Центр пробації" всупереч п. 5.11. Договору оренди та ст. 797 ЦК України не уклало з ГУНП в Харківській області договір на відшкодування витрат балансоутримувача по оплаті земельного податку. У зв`язку з чим, позивачем 04.10.2023 року звернувся о відповідача з пропозицією (лист за вих. № 1050/119/01/26-2023) щодо укладення відповідного договору про відшкодування витрат балансоутримувача на оплату земельного податку у сумі 11283,05 грн. До листа було додано відповідний проект Договору, який відповідачем не підписано. Вказуючи на те, що відповідач за умовами договору оренди повинен відшкодовувати витрати балансоутримувача на утримання орендованого майна, в тому числі й витрат, пов`язаних із сплатою податку за користування земельною ділянкою на якій знаходиться орендоване майно, пропорційно до площ орендованих відповідачем приміщень, позивач просить суд визнати укладеним з Державним підприємством "Центр пробації" договір на відшкодування витрат балансоутримувача на оплату земельного податку за користування земельною ділянкою на якій розташоване нерухоме майно за адресою: м. Чугуїв, вул. Гвардійська, 31, за період з 01.01.2020 по 31.12.2022р., пропорційно до орендованих площ (загальна вартість цього договору становить 11283,05 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач - Головне управління Національної поліції в Харківській області звернулось до суду з позовною заявою до Державної установи "Центр пробації", в якому просить господарський суд: про визнання договору укладеним.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України не передбачено такого способу судового захисту, як «визнання договору укладеним», проте предмет спору у цій справі відповідає способам захисту, передбаченими вказаними статтями з огляду на наступне.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов`язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 Цивільного кодексу України) у разі ухилення сторони від підписання договору, який відповідає усім передбаченим законодавством вимогам, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України саме шляхом визнання договору укладеним на умовах, визначених стороною. Такий спосіб захисту є належним, оскільки максимально ефективно поновлює порушене право заявника та вбезпечує таке право від майбутніх порушень.

Суд звертає увагу на те, що у постанові від 05.06.2018 у справі №338/180/17 Велика Палати Верховного Суду вказала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Близька за змістом правова позиція щодо належності способу захисту у вигляді «визнання договору укладеним» викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 909/324/19.

Разом з тим, у даному випадку, в силу правовідносин, що склались між сторонами, позивачем не доведено, що обраний спосіб захисту може призвести до захисту його порушених майнових прав.

В силу приписів ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 Цивільного кодексу України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Примусовий порядок укладання господарських договорів за рішенням суду регулюється ст. 187 Господарського кодексу України та ст. 648 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що переддоговірним є спір, який виникає у разі, якщо сторона ухиляється або відмовляється від укладення договору в цілому або не погоджує окремі його умови. При цьому передати переддоговірний спір на вирішення суду можливо лише тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов`язаною його укласти через пряму вказівку закону, або на підставі обов`язкового для виконання акта планування. В інших випадках спір про укладення договору чи з умов договору може бути розглянутий господарським судом тільки за взаємною згодою сторін або якщо сторони зв`язані зобов`язанням укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору. У разі вирішення судом переддоговірного спору з дотриманням вказаних вимог днем укладення договору вважається день набрання чинності відповідним рішенням суду, враховуючи, що в такому випадку договірне зобов`язання між сторонами виникає саме на підставі судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2018 у справі № 61/341, постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №905/887/19, від 16.01.2020 у справі № 905/514/19, від 24.10.2019 у справі № 46/406, від 08.10.2019 у справі № 908/203/19.

Згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Як вбачається зі змісту договору оренди № 6620-Н від 11.10.2018 об`єктом оренди виступає державне майно, у зв`язку з чим на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Орендодавцем за цим договором є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області, орендарем Державна установа "Центр пробації", а балансоутримувачем Головним управлінням Національної поліції в Харківській області.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції на момент укладення договору оренди від 11.10.2018) термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Зазначена норма права діяла до 01.02.2020, а саме до набрання чинності Законом України "Про оренду державного та комунального майна" №157-IX від 03.10.2019.

Крім того, згідно зі ст. 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Так, як вже зазначалось, умовами договору оренди від 11.10.2018 встановлено, що договір укладено строком на 2 роки 11 місяців до 11.09.2021 р.

Доказів повернення майна станом на вересень 2021 року або наявності заперечень з боку орендодавця до матеріалів справи не надано.

Натомість у подальшому спірний договір оренди було припинено за згодою сторін та майно було повернуто за актом повернення балансоутримувачу 01.01.2023.

Отже, за відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, на підставі положень закону та умов самого договору оренди № 6620-Н від 11.10.2018, строк його дії визнається судом з 11.10.2018 по 01.01.2023.

Суд погоджується з твердженнями позивача, що на час виникнення орендних правовдносин приписами діючого законодавства та умовами типового договору оренди № 6620-Н від 11.10.2018 встановлено обов`язок орендаря відшкодовувати балансоутримувачу витрати на утримання орендованого Майна, у тому числі на компенсацію плати за землю. На законодавчому рівні розмежовано нарахування, пропорції та розподіл орендної плати і витрат на утримання орендованого майна, що підлягають сплаті на підставі відповідних типових договорів, укладених з орендарем окремо щодо оренди та щодо витрат на утримання майна і надання комунальних послуг. Доказів, які б свідчили про те, що в даному конкретному випадку обов`язок по утриманню орендованого відповідачем майна покладається на Головне управління національної поліції в Харківській області чи будь-яку іншу особу, крім відповідача, в матеріалах справи відсутні.

Разом з цим, суд зазначає, що як станом на час звернення балансоутримувача до відповідача з пропозицією укласти відповідний договір (04.10.2023), так і станом на час звернення до суду в цим позовом (18.12.2023), дію договору оренди № 6620-Н від 11.10.2018 було припинено за згодою сторін та орендоване майно було повернуто.

Правовідносини з укладання господарських договорів у примусовому порядку за рішенням суду регулюється ст. 187 Господарського кодексу України та ст. 648 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Звертаючись з позовом, позивач просив суд визнати укладеним договір яким урегульовано правовідносини, що виникли у період 2020 - 2022.

Відповідно до ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що переддоговірним є спір, який виникає у разі, якщо сторона ухиляється або відмовляється від укладення договору в цілому або не погоджує окремі його умови. При цьому передати переддоговірний спір на вирішення суду можливо лише тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов`язаною його укласти через пряму вказівку закону, або на підставі обов`язкового для виконання акта планування.

В інших випадках спір про укладення договору чи з умов договору може бути розглянутий господарським судом тільки за взаємною згодою сторін або якщо сторони зв`язані зобов`язанням укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору. У разі вирішення судом переддоговірного спору з дотриманням вказаних вимог днем укладення договору вважається день набрання чинності відповідним рішенням суду, враховуючи, що в такому випадку договірне зобов`язання між сторонами виникає саме на підставі судового рішення.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 905/889/16 та від 19.06.2019 у справі № 915/802/18, від 30.09.2021 у справі № 906/1205/20.

Суд звертає увагу на те, що, виходячи з положень ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Принцип свободи договору відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності волевиявлення відповідача щодо укладання договору у редакції, запропонованій позивачем.

У переддоговірному спорі, який виник щодо договору, укладання якого є обов`язковим в силу закону, фактично судовим рішенням утверджуються права та обов`язки для сторін цього договору, зміст яких є обов`язковим у силу вимог закону, або такі, що погоджені сторонами.

Відтак, оскільки такого погодження сторонами на попередній період судом не встановлено і договірне зобов`язання між сторонами виникає саме на підставі судового рішення, днем укладення договору вважається день набрання чинності рішенням суду у даній справі.

Так, суд має право задовольнити позовні вимоги про зобов`язання укласти договір у разі, якщо судом буде встановлено, що існують правовідношення, в силу яких сторони мають відповідні зобов`язання укласти договір, проте, одна із сторін ухиляється від цього.

Разом з тим, в ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України вказано, що у разі, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Таким чином, укладення договору на відшкодування витрат за період з 2020 - 2022, що минув, та після закінчення дії договору оренди, суперечить вимогам ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України та ст. 187 Господарського кодексу України.

Враховуючи те, що позивачем не доведено неможливості звернення до суду з вимогою укласти договір на відшкодування витрат по утриманню майна вчасно виходячи із строків, обумовлених в договорі оренди, а також беручи до уваги невідповідність вимог про укладення договору на минулий час вимогам Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Головного управління поліції в Харківській області до Державної установи "Центр пробації" про визнання договору укладеним відмовити.

2. Витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено "27" травня 2024 р.

Суддя М.І. Шатерніков