ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" травня 2024 р. м.Київ Справа№ 920/14/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Щербини А.В.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 02.05.2024:

від позивача:Васюта Д.К.

від відповідача:Вагоровська А.Е.

від третьої особи:не з?явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Лебединської міської ради Сумської області

на рішення Господарського суду Сумської області

від 24.05.2023 (повний текст рішення складено та підписано 05.06.2023)

у справі № 920/14/23 (суддя В.Л. Котельницька)

за позовом Лебединської міської ради Сумської області

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області Максакової Алли Миколаївни

про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Лебединська міська рада Сумської області (далі - позивач) звернулась до Господарського суду Сумської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» (далі - відповідач), в якому просила:

-витребувати з чужого незаконного володіння Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" (42506, Сумська область, Липоводолинський р-н., с. Суха Грунь, вул. Першотравнева, буд. 1; ) земельну ділянку площею 102,9748 га з кадастровим номером :06:001:0333 на користь Лебединської міської ради Сумської області (42200, Сумська обл., м. Лебедин, вул. Сумська, буд. 12; );

-визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області Максакової Алли Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 58358209 від 26.05.2021 (номер запису про інше речове право 42147180), відповідно до якого проведено державну реєстрацію іншого речового права (права постійного користування земельною ділянкою) на земельну ділянку площею 102,9748 га з кадастровим номером :06:001:0333 за сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" (42506, Сумська область, Липоводолинський р-н., с. Суха Грунь, вул. Першотравнева, буд. 1; );

-стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" (42506, Сумська область, Липоводолинський р-н., с. Суха Грунь, вул. Першотравнева, буд. 1; ) на користь Лебединської міської ради Сумської області (42200, Сумська обл., м. Лебедин, вул. Сумська, буд. 12; ) судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником спірної земельної ділянки в особі відповідної територіальної громади. У жовтні 2021 року позивач дізнався, що на підставі рішення суду у справі № 480/2804/21 рішенням державного реєстратора було здійснено державну реєстрацію права постійного користування за відповідачем, який неправомірно набув право постійного користування спірною земельною ділянкою, оскільки не є правонаступником КСП "Агрохім", КСП «Агрохім» не реорганізоване в СТОВ «Хлібороб» , а тому у останнього не виникло право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :06:001:0333.

Короткий зміст заперечень проти позову

Відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог посилаючись на те, що надані відповідачем реєстратору та суду докази свідчать про те, що КСП "Агрохім" реорганізовано у СТОВ «Хлібороб» , і до останнього перейшли усі права і обов?язки КСП «Агрохім», у т.ч. з 24.03.2000 позивач набув право користування землями, що визначені у Державному акті на право постійного користування землею СМ № 0033, виданого 05.03.1998 Кам?янською сільською радою, який не скасований і є чинним. Зокрема, відповідне правонаступництво відображено в Установчому договорі про створення та діяльність СТОВ «Хлібороб», а обставини реорганізації встановлені Сумським окружним адміністративним судом у рішенні від 22.04.2021 по справі№ 480/2804/21, яке набрало законної сили.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Сумської області від 24.05.2023 у справі № 920/14/23 у задоволені позову Лебединської міської ради Сумської області до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області Максакова Алла Миколаївна про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора - відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- матеріалами справи підтверджується факт перетворення КСП "Агрохім" у СТОВ "Хлібороб" зі збереженням ідентифікаційного коду попередника;

- у зв`язку з перетворенням КСП "Агрохім" у СТОВ "Хлібороб" до останнього перейшли усі права і обов`язки КСП "Агрохім", у тому числі з 24.03.2000 року відповідач набув право постійного користування спірною земельною ділянкою, на підставі чого суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач - Лебединська міська рада Сумської області (26.06.2023 згідно штемпеля поштової установи на конверті, в якому направлена апеляційна скарга) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

При дослідженні апеляційної скарги судом встановлено, що скаржник просить рішення Господарського суду Сумської області від 24.05.2023 у справі № 920/14/23 скасувати та ухвалити нове, яким позов Лебединської міської ради Сумської області до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області Максакова Алла Миколаївна про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора - задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано, що саме позивач є власником спірної земельної ділянки в особі відповідної територіальної громади. У жовтні 2021 року позивач дізнався, що на підставі рішення суду у справі № 480/2804/21 рішенням державного реєстратора було здійснено державну реєстрацію права постійного користування за відповідачем, який неправомірно набув право постійного користування спірною земельною ділянкою, оскільки не є правонаступником КСП "Агрохім", КСП «Агрохім» не реорганізоване в СТОВ «Хлібороб» , а тому у останнього не виникло право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :06:001:0333.

При цьому, відповідач неправомірно набув право постійного користування земельну ділянку площею 102,9748 га з кадастровим номером :06:001:0333, що позбавляє Лебединську міську раду Сумської області, як власника земельної ділянки, вільно володіти та розпоряджатися , користуватися земельної ділянкою.

Також, скаржник наголошував, що:

- Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.09.2020 у справі № 907/29/19 вказала, що помилкове присвоєння новоствореній юридичній особі ідентифікаційного коду іншої юридичної особи, яка не є правопопередником цієї новоствореної юридичної особи, свідчить про порушення законодавства, але така помилка не є підставою для правонаступництва;

- рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі №480/2804/21 не є преюдиційним в розумінні ст. 75 Господарського процесуального кодексу України;

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

19.09.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з тих підстав, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, відповідач вказує, що :

- відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія СМ №0033 виданого 05.03.1998 року Кам`янською сільською радою, колективному сільськогосподарському підприємству «АГРОХІМ» (код 05490701) (далі - КСП «АГРОХІМ») надано у постійне користування 371,4 гектарів землі в межах згідно з планом користування;

Статтею 7 Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року встановлено, що користування землею може бути постійним або тимчасовим (ч. 1). Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку (ч. 2);

- у березні 2000 року КСП «АГРОХІМ» реорганізоване у СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ХЛІБОРОБ» (код 05490701) , внаслідок чого розпорядженням голови Лебединської районної державної адміністрації від 24.03.2000 № 100 зареєстровано СТОВ «Хлібороб», а розпорядження голови районної державної адміністрації № 224 від 19.08.1997 року про державну реєстрацію колективного сільськогосподарського підприємства «Агрохім» визнано таким, що втратило чинність. (данні обставини також встановлені Сумським окружним адміністративним судом у Рішенні від 22.04.2021року по справі №480/2804/21, яке набрало законної сили);

- відповідно до частини шостої статті 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (у редакції Закону, чинній на 24.03.2000 року) при перетворенні одного підприємства в інше до новоствореного підприємства переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства.;

- дані положення закону відобразились в Установчому договорі про створення та діяльність СТОВ «Хлібороб» відповідно до якого, СТОВ «Хлібороб» створюється з місцем розташування в місті Лебедин Сумської області на невизначений строк та є правонаступником КСП «Агрохім» (п. 1 Установчого договору); відповідно до пункту 2 Установчого договору СТОВ «Хлібороб» здійснює всі права КСП «Агрохім» по укладених з юридичними і фізичними особами до закінчення терміну дії цих угод, здійснює інші права, в тому числі право на користування (на умовах, визначених законом) землею, переданою КСП «Агрохім» в колективну власність та у постійне користування. Товариство приймає на себе повну відповідальність по зобов`язаннях КСП «Агрохім»;

- у зв`язку з реорганізацією КСП «Агрохім» у СТОВ «Хлібороб» до останнього перейшли усі права і обов`язки КСП «Агрохім», у тому числі з 24.03.2000 року позивач набув право постійного користування землями, що визначені у Державному акті. 01.01.2002 року набрала чинності нова редакція Земельного кодексу відповідно до якої позивач є поза рамками кола суб`єктів права постійного користування земельною ділянкою (ч. 2 ст. 92 ЗК України);

- рішенням суду першої інстанції правомірно встановлено, що у березні 2000 року КСП "АГРОХІМ" реорганізоване у СТОВ "Хлібороб", внаслідок чого розпорядженням голови Лебединської районної державної адміністрації від 24.03.2000 № 100 зареєстровано СТОВ "Хлібороб", а розпорядження голови районної державної адміністрації № 224 від 19.08.1997 про державну реєстрацію колективного сільськогосподарського підприємства "Агрохім" визнано таким, що втратило чинність;

- матеріалами справи підтверджується факт перетворення КСП «Агрохім» у СТОВ «Хлібороб» зі збереженням ідентифікаційного коду попередника. Враховуючи вказане, у зв`язку з перетворенням КСП «Агрохім» у СТОВ «Хлібороб» до останнього перейшли усі права і обов`язки КСП «Агрохім», у тому числі з 24.03.2000 року відповідач набув право постійного користування спірною земельною ділянкою, на підставі чого суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні правомірно дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог позивача;

Також, відповідач вказував, що додатковим доказом факту, що відповідач є правонаступником КСП «Агрохім» є Свідоцтво про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб`єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість №200097076, відповідно до якого відповідач зареєстрований платником ПДВ з 04.10.1997 року, тобто ще до реорганізації. Відповідну копію свідоцтва долучено до відзиву на апеляційну скаргу.

Додатково відповідач наголошував, що Лебединська міська рада у 2021 році вже зверталася до суду за захистом свого начебто порушеного права, проте з підстав пропуску строків звернення у задоволенні таких заяв судами апеляційної та касаційної інстанції було відмовлено. Отже на дату звернення позивача до Господарського суду Сумської області із позовною заявою до відповідача про витребування земельної ділянки та скасування державної реєстрації прав відповідача на зазначену земельну ділянку існував факт ухвалення 22 квітня 2021 року Сумським окружним адміністративним судом рішення по справі №480/2804/21, яким було зобов`язано державного реєстратора провести таку реєстрацію і посилання позивача в позовній заяві про те, що він не брав участі у розгляді даної справи не відповідають дійсності, виходячи зі змісту рішень апеляційної та касаційної інстанцій по такій справі.

Також, 30.04.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копію виписки з протоколу № 5 рішення загальних зборів членів КСП «Агрохім» від 03.03.2000, яку відповідач просив долучити до матеріалів справи в якості доказу, який додатково підтверджує правонаступництво відповідача щодо КСП «Агрохім».

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2023, апеляційну скаргу Лебединської міської ради Сумської області на рішення Господарського суду Сумської області від 24.05.2023 у справі № 920/14/23, передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станік С.Р., суддів: Тищенко О.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2023 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/14/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Лебединської міської ради Сумської області на рішення Господарського суду Сумської області від 24.05.2023 у справі № 920/14/23.

11.07.2023 на виконання ухвали з суду першої інстанції надійшли матеріали справи № 920/14/23.

В свою чергу, головуючий суддя Станік С.Р. з 27.07.2023 по 28.07.2023 включно перебував у відпустці, суддя Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею доповідачем, з 08.07.2023 по 16.07.2023 перебувала у відрядженні, з 17.07.2023 по 30.07.2023 включно, з 31.07.2023 по 02.08.2023 включно перебувала у відпустці, суддя Тарасенко К.В.., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, з 27.07.2023 по 28.07.2023 включно перебувала у відпустці і вирішення питання стосовно поданої апеляційної скарги здійснюється після виходу суддів з відпусток.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2023 відкрито апеляційне провадження у справі № 920/14/23 за апеляційною скаргою Лебединської міської ради Сумської області на рішення Господарського суду Сумської області від 24.05.2023.Судове засідання призначено на 03.10.2023 об 13 год. 00 хв.

03.10.2023 розгляд апеляційної скарги не відбувся, у зв`язку з перебуванням з 29.09.2023 по 06.10.2023 у відпустці головуючого судді Станіка С.Р.

В свою чергу головуючий суддя Станік С.Р. з 29.09.2023 по 06.10.2023 включно, з 09.10.2023 по 13.10.2023 включно, з 16.10.2023 по 20.10.2023 включно, з 23.10.2023 по 27.10.2023 включно перебував у відпустці, суддя Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів, з 14.10.2023 по 24.10.2023 включно перебувала у відряджені, з 25.10.2023 по 31.10.2023 включно, 01.11.2023 перебувала у відпустці і вирішення питання стосовно призначення апеляційної скарги здійснюється після виходу суддів з відпусток.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2023 призначено до розгляду в судовому засіданні справу № 920/14/23 за апеляційною скаргою Лебединської міської ради Сумської області на рішення Господарського суду Сумської області від 24.05.2023. Судове засідання призначено на 12.12.2023 об 14 год. 00 хв.

12.12.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від Лебединської міської ради надійшла заява участь в судових засіданнях по справі № 920/14/23 в режимі відеоконференції (поза межами приміщення суду) з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2023 заяву Лебединської міської ради про участь в судових засіданнях при розгляді справи № 920/14/23 за апеляційною скаргою Лебединської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 24.05.2023 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2023 розгляд відкладено на 20.02.2024.

20.02.2024 розгляд справи не відбувся, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Станіка С.Р. з 19.02.2024 по 01.03.2024 включно у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 розгляд справи призначено в судовому засіданні на 14.03.2024.

У зв`язку з перебуванням з 14.03.2024 по 27.03.2024 включно у відпустці судді Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, здійснити розгляд справи у визначеному складі - неможливо.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 11.03.2024, справу № 920/14/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2024 справу № 920/14/23 за апеляційною скаргою Лебединської міської ради Сумської області на рішення Господарського суду Сумської області від 24.05.2023, прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю., розгляд апеляційної скарги Лебединської міської ради Сумської області на рішення Господарського суду Сумської області від 24.05.2023 у справі № 920/14/23, вирішено здійснити в раніше призначеному в судовому засіданні 14.03.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2024 оголошено перерву до до 02.05.2024.

Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, в умовах запровадженого воєнного стану.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 02.05.2024 з`явились представники позивача - Лебединської міської ради Сумської області (скаржника), та відповідача - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб».

Третя особа - державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області Максакова Алла Миколаївна - представників в судове засідання не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

У відповідності до вимог ч. 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що учасників справи, про розгляд справи повідомлено належним чином, явка учасників обов`язковою не визнавалась, у зв`язку з чим неявка позивача та третьої особи не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники учасників справи, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду апеляційної скарги у зв?язку з неявкою третьої особи - відсутні.

В судовому засіданні 02.05.2024 представник позивача - Лебединської міської ради Сумської області (скаржника) підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд задовольнити апеляційну скаргу, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 02.05.2024 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення , а оскаржуване судове рішення - без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та встановлено судом апеляційної інстанції, відповідно до копії довідки Сумського обласного управління статистики від 26.08.97 (про внесення до Єдиного державного реєстру) Колективне сільськогосподарське підприємство "Агрохім" було зареєстроване як юридична особа з ідентифікаційним кодом 05490701 з місцезнаходженням : вул. Хіміків, буд. 2, м. Лебедин, Сумська обл.

Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії СМ №0033, виданого 05.03.1998 Кам`янсько сільською радою народних депутатів (далі - державний акт) Колективному сільськогосподарському підприємству "Агрохім" було надано у постійне користування 371,4 гектарів землі в межах згідно з планом користування. Землю надано у постійне користування для сільськогосподарського виробництва згідно з рішенням сесії Кам`янської сільської ради народних депутатів від 29.01.1998.

20.03.2000 засновниками СТОВ "Хлібороб" підписаний установчий договір про створення і діяльність сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб", відповідно до пунктів 1-2 статті 1 якого визначено наступне:

" 1.Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" створюється з місцем розташування в місті Лебедин Сумської області на невизначений строк, є правонаступником КСП "Агрохім" і може бути в подальшому реорганізоване в інші форми господарських товариств та інших суб`єктів господарської діяльності.

2.Товариство здійснює всі права КСП "Агрохім" по укладених угодах з юридичними і фізичними особами до закінчення терміну дії цих угод, здійснює інші його права, в тому числі право на користування (на умовах, визначених законом) землею, переданою КСП "Агрохім" в колективну власність та у постійне користування; права, як засновника (часника) міжгосподарських підприємств і організацій та інші права. Товариство приймає на себе також повну відповідальність по зобов`язаннях КСП "Агрохім"".

24.03.2000 розпорядженням голови Лебединської районної державної адміністрації №100 "Про державну реєстрацію сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб"" зареєстровано Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" та його Статут. Товариство зареєстроване за юридичною адресою: Україна, Сумська область, м. Лебедин, пров. Хіміків, буд. 2. Розпорядження голови районної державної адміністрації №224 від 19.08.1997 "Про державну реєстрацію Колективного сільськогосподарського підприємства "Агрохім" визнано таким, що втратило чинність (пункти 1,2 зазначеного розпорядження).

Відповідно до витягу з ЄДРПОУ, сформованого за електронним запитом суду від 20.01.2023, за кодом ЄДРПОУ юридичної особи - 05490701, зареєстроване Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Хлібороб".

18.08.2000 Кам`янською сільською радою Лебединського району Сумської області прийняте рішення "Про використання земель сільськогосподарського призначення СТОВ "Хлібороб", в якому встановлено, що відповідно до Указу Президента України від 03.12.1999 №1529 "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки" відбулось реформування КСП "Агрохім", якому рішенням ради від 29 січня 1998 року передано в колективну власність 770,6 га земель та в постійне користування 371,4 га земель і видані відповідно державні акти на право колективної власності на землю та постійного користування землею. На сьогодні підприємство припинило свою діяльність, всі члени господарства вийшли з нього з належними земельними і майновими паями і передали їх в оренду новоствореному СТОВ "Хлібороб". При цьому частина земельних паїв з різних причин (смерть виїзд власника, тощо) залишилась не витребуваною і використовується без оформлення права на це. Враховуючи зазначене, керуючись статтями 9, 17, 19, 27, 28, 31 Земельного Кодексу України та статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Кам`янська сільська рада вирішила: 1) припинити право колективної власності та постійного користування землею КСП "Агрохім" у зв`язку з припиненням його діяльності; 2) вилучити у КСП "Агрохім" державні актив на право колективної власності та постійного користування землею і передати їх до архіву районного відділу земельних ресурсів; 3) доручити виконкому ради укласти договір оренди невитребуваних земельних паїв на період до звернення за ними власників чи спадкоємців з розміром орендної плати не нижче передбаченої Указом Президента України від 03.12.1999 №1529; 4) контроль за виконанням цього рішення покласти на сільського голову.

Відповідно до копії листа відділу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області у Лебединському районі від 22.03.2021 за №505/406-21 відповідачу було надано інформацію щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0333, а саме: площа земельної ділянки 102,9748 га; цільове призначення - 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам); землевласник - Лебединська міська територіальна громада в особі Лебединської міській ради. Разом з тим, в листі зауважено, що Державний акт на право постійного користування землею: CM №0033, зареєстрований за №30 від 05.03.1998, видано Колективному сільськогосподарському підприємству "Агрохім" Кам`янської сільської ради Лебединського району для сільськогосподарського виробництва площею 371,4 га. Земельна ділянка з кадастровим номером :06:001:0333 входить в масив земельної ділянки вищевказаного державного акту.

Як зазначав позивач у позові, у березні 2000 року КСП "АГРОХІМ" реорганізоване у СТОВ "Хлібороб", внаслідок чого розпорядженням голови Лебединської районної державної адміністрації від 24.03.2000 № 100 зареєстровано СТОВ "Хлібороб", а розпорядження голови районної державної адміністрації № 224 від 19.08.1997 про державну реєстрацію колективного сільськогосподарського підприємства "Агрохім" визнано таким, що втратило чинність.

Вході проведення інвентаризації позивачем була сформована земельна ділянка з кадастровим № :06:901:0333 загальною площею 102,9748 га, яка відповідно до довідки Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 22.03.2021 №505/406-21 входить в масив земельної ділянки Державного акту, дана земельна ділянка була внесена до Державного земельного кадастру 14.12.2020.

29.03.2021 позивачем подано відповідачу заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним № 44790061 для проведення державної реєстрації іншого речового права (право постійного користування) на земельну ділянку з кадастровим № :06:001:0333. Однак, рішенням відповідача по справі № 57444896 від 31.03.2021 позивачу відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, що на його переконання є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом свого права

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі №480/2804/21 задоволено позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" до державного реєстратора Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області Максакової Алли Миколаївни, третя особа - Комишанська сільська рада Охтирського району Сумської області, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області Максакової Алли Миколаївни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 57444806 від 31.03.2021;

- зобов`язано державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області Максакову Аллу Миколаївну повторно розглянути заяву СТОВ "Хлібороб" про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.03.2021 за реєстраційним № 44790061 та здійснити державну реєстрацію іншого речового права (право постійного користування) СТОВ "Хлібороб" (код 05490701) на земельну ділянку з кадастровим № :06:001:0333.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року визнано неповажними наведені заявником підстави пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Клопотання Лебединської міської ради Сумської області про поновлення строку на апеляційне оскарження залишено без задоволення. У відкритті апеляційного провадження відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 15.06.2022 ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року по справі №480/2804/21 - залишено без змін.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

26.05.2021, згідно з інформаційною довідкою від 21.10.2021 №280491241 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, державним реєстратором Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області Максаковою А.М. на підставі державного акту на право постійного користування землею, серія та номер: СМ№0033, виданий 05.03.1998, видавник: Кам`янська сільська рада; рішення суду, серія та номер: 480/2804/21, виданий 22.04.2021, видавник: Сумський окружний адміністративний суд за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю зареєстроване право постійного користування земельною ділянкою площею 102,9748 га кадастровий номер :06:001:0333.

Похивач в обгрунутвання позову вказував, що позивач є власником спірної земельної ділянки в особі відповідної територіальної громади. У жовтні 2021 року позивач дізнався, що на підставі рішення суду у справі № 480/2804/21 рішенням державного реєстратора було здійснено державну реєстрацію права постійного користування за відповідачем, який неправомірно набув право постійного користування спірною земельною ділянкою, оскільки не є правонаступником КСП "Агрохім", КСП «Агрохім» не реорганізоване в СТОВ «Хлібороб» , а тому у останнього не виникло право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :06:001:0333.

Відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог посилаючись на те, що надані відповідачем реєстратору та суду докази свідчать про те, що КСП "Агрохім" реорганізовано у СТОВ «Хлібороб» , і до останнього перейшли усі права і обов?язки КСП «Агрохім», у т.ч. з 24.03.2000 позивач набув право користування землями, що визначені у Державному акті на право постійного користування землею СМ № 0033, виданого 05.03.1998 Кам?янською сільською радою, який не скасований і є чинним. Зокрема, відповідне правонаступництво відображено в Установчому договорі про створення та діяльність СТОВ «Хлібороб», а обставини реорганізації встановлені Сумським окружним адміністративним судом у рішенні від 22.04.2021 по справі№ 480/2804/21, яке набрало законної сили.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії СМ №0033, виданого 05.03.1998 Кам`янсько сільською радою народних депутатів (далі - державний акт) Колективному сільськогосподарському підприємству "Агрохім" було надано у постійне користування 371,4 гектарів землі в межах згідно з планом користування. Землю надано у постійне користування для сільськогосподарського виробництва згідно з рішенням сесії Кам`янської сільської ради народних депутатів від 29.01.1998

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що станом на момент вирішення спору, КСП "Агрохім", як юридична особа, припинила своє існування, і відповідач стверджував про те, що він є правонаступником прав та обов`язків останнього, до якого перейшло право власності на відповідну земельну ділянку в порядку правонаступництва.

Суд апеляційної інстанції за результатами дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і в сукупності, дійшов висновку, що відповідачем в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України жодних доказів правонаступництва прав та обов`язків КСП "Агрохім", зокрема щодо спірної земельної ділянки - не надано, і таких обставин судом апеляційної інстанції не встановлено, з огляду на наступне.

По-перше, обставина стосовно того, що Державний акт на право колективної власності - є чинним і не скасованим, жодним чином не впливає на правовий статус спірної земельної ділянки після ліквідації організації, якій вказаний акт було видано, а також і з урахуванням того, що і відповідне право колективної власності припинило існувати як форма власності у правовому полі України, а отже, визначальним у даному випадку є існування об`єкта земельних відносин з певним статусом, а не існування документа, який підтверджував певний статус землі у певний період часу, коли законодавство передбачало як відповідну форму власності, так і особу, якій таке право могло належати.

Частиною 1 статті 82 Земельного кодексу України передбачено, що юридичні особи (засновані громадянами України або юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) внесення земельних ділянок її засновниками до статутного капіталу; в) прийняття спадщини; г) виникнення інших підстав, передбачених законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 28 Земельного кодексу України, сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, крім державних і комунальних, землі сільськогосподарського призначення можуть належати на праві власності. Право власності на землю цих підприємств може набуватися шляхом внесення до статутного капіталу земельних ділянок їх засновників та придбання земельних ділянок за договорами купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Отже, чинне земельне законодавство, яким чітко визначено підстави набуття сільськогосподарськими підприємствами права власності землі сільськогосподарського призначення, не передбачає можливості безоплатного відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність юридичних осіб, в тому числі таких сільськогосподарських підприємств як СТОВ "Хлібороб".

Ст. 7 Закону України "Про колективне сількогосподарське підприємство" визначено, що об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Ст. 8 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" визначено, що підприємство самостійно володіє, користується і розпоряджається належними йому об`єктами власності. Право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном. Право власності підприємства охороняється законом. Належне йому майно може бути передано державним, кооперативним та іншим підприємствам, організаціям і громадянам за рішенням загальних зборів членів підприємства або зборів уповноважених. Збитки, заподіяні підприємству його членами та іншими громадянами, державними підприємствами, установами, організаціями, іноземними організаціями, іншими юридичними особами, підлягають відшкодуванню на загальних підставах. Страхування належного підприємству майна та інших цінностей здійснюється на добровільних засадах на умовах і в порядку, встановлених законодавством України. Підприємство має право на отримання державної підтримки у порядку, встановленому Законом України "Про особливості страхування сільськогосподарської продукції з державною підтримкою".

В свою чергу, суд апеляційної інстанції наголошує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття загальними зборами членів КСП «Агрохім» рішення про реорганізацію та передачу належного КСП майна, зокрема і земельної ділянки колективної власності, на яку оформлено відповідний Державний акт, відповідачу, як правонаступнику.

Посилання відповідача на те, що такими доказами правонаступництва є розпорядження Лебединської РДА № 100 від 24.93.2020 - судом апеляційної інстанції відхиляється, оскільки вказаним розпорядженням зафіксовано лише те, що слід зареєструвати СТОВ «Хлібороб», та скасовується розпорядження про державну реєстрацію КСП «Агрохім», проте, жодних обставин/фактів правонаступницва, як підстави для вказаних дій, зазначене розпорядження не містить.

При цьому, дійсно, відповідно до частини шостої статті 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (у редакції Закону, чинній на 24.03.2000 року) при перетворенні одного підприємства в інше до новоствореного підприємства переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства.

Доводи відповідача про те, що дані положення закону відобразились в Установчому договорі про створення та діяльність СТОВ «Хлібороб» відповідно до якого, СТОВ «Хлібороб» створюється з місцем розташування в місті Лебедин Сумської області на невизначений строк та є правонаступником КСП «Агрохім» (п. 1 Установчого договору); відповідно до пункту 2 Установчого договору СТОВ «Хлібороб» здійснює всі права КСП «Агрохім» по укладених з юридичними і фізичними особами до закінчення терміну дії цих угод, здійснює інші права, в тому числі право на користування (на умовах, визначених законом) землею, переданою КСП «Агрохім» в колективну власність та у постійне користування, і товариство приймає на себе повну відповідальність по зобов`язаннях КСП «Агрохім» - судом апеляційної інстанції визнаються необгрунтованими саме як правова підстава для стверджуваного правонаступництва, адже, як зазначено вище, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України та ст. 8 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" щодо прийняття загальними зборами членів КСП «Агрохім» рішення про реорганізацію та передачу належного КСП майна, зокрема і земельної ділянки колективної власності, на яку оформлено відповідний Державний акт, відповідачу, як правонаступнику. Тобто, правова підстава для зазначення в Установчому договорі обставин правонаступництва - матеріалами справи не підтверджується і відповідачем не доведена в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", у разі якщо власники земельних часток (паїв) після розподілу земельних ділянок, що підлягали паюванню, до 1 січня 2019 року не прийняли рішення про розподіл інших земель, що залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, що не було припинено як юридична особа, та якщо такі землі не передані у власність у порядку, визначеному законом, розподіл таких земель проводиться згідно з вимогами цієї статті за згодою більшості осіб, визначених абзацами другим - четвертим частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю).

Організація розподілу земель, що залишилися у колективній власності, здійснюється сільською, селищною, міською радою, на території якої такі землі розташовані.

З метою інформування осіб, зазначених у частині першій цієї статті, про проведення розподілу земель, що залишилися у колективній власності, сільська, селищна, міська рада розміщує у загальнодоступних місцях відповідних населених пунктів, публікує у друкованих медіа районної державної адміністрації або районної ради та оприлюднює на власному офіційному веб-сайті (за наявності) оголошення про проведення зборів осіб, визначених абзацами другим - четвертим частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю).

В оголошенні повідомляються: мета, дата, місце і час проведення зборів; прізвище, номер службового телефону особи, в якої можна отримати інформацію щодо проведення зборів.

Розподіл земельних ділянок проводиться за умови реєстрації більшості осіб, визначених в абзацах другому - четвертому частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю).

Збори веде сільський, селищний, міський голова або уповноважена відповідною радою особа. Землі, зазначені у частині четвертій статті 7 цього Закону, які залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, підлягають безоплатній передачі до комунальної власності територіальної громади, на території якої вони розташовані.

Сільськогосподарські угіддя, які підлягали паюванню, однак не були передані до приватної, державної або комунальної власності у порядку, визначеному законом, за рішенням зборів осіб, визначених абзацами другим - четвертим частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю), можуть бути розпайовані у порядку, встановленому цим Законом.

У разі якщо земельні ділянки, зазначені у частинах сьомій - восьмій цієї статті, не були сформовані як об`єкти цивільних прав, їх формування може здійснюватися за проектом землеустрою щодо відведення земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель.

Визначення меж земельних ділянок, зазначених у абзаці дев`ятому частини четвертої статті 7 цього Закону, здійснюється з урахуванням будівельних норм, державних стандартів і норм.

За результатами розподілу оформляється протокол, що підписується особами, які брали участь у зборах, головуючим та секретарем зборів.

До протоколу додається список реєстрації учасників зборів, засвідчений їхніми підписами. Кожен аркуш зазначеного списку підписується головуючим та секретарем зборів і скріплюється печаткою сільської, селищної, міської ради.

Секретар зборів у дводенний строк після закінчення зборів подає протокол сільській, селищній, міській раді.

Після отримання протоколу зборів сільська, селищна, міська рада протягом місяця приймає рішення про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок та прийняття у комунальну власність відповідних земель. Це рішення та протокол зборів є підставою для державної реєстрації права власності територіальної громади та/або громадян на відповідні земельні ділянки.

До державної реєстрації права власності на земельні ділянки, що залишилися у колективній власності, сільська, селищна, міська рада може надати такі земельні ділянки в оренду на строк до державної реєстрації права власності на такі земельні ділянки. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди землі колективної власності, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору оренди до дня збирання врожаю.

Передача в оренду земельних ділянок під польовими дорогами, запроектованими для доступу до земельних ділянок у масиві земель сільськогосподарського призначення, що залишилися у колективній власності, здійснюється з урахуванням вимог, визначених частиною п`ятою статті 37-1 Земельного кодексу України.

Розподіл між власниками земельних часток (паїв) та їх спадкоємцями земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок, має бути здійснений до 1 січня 2025 року.

У разі якщо до 1 січня 2025 року протокол про розподіл земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між особами, визначеними абзацами другим - четвертим частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю), не оформлений у порядку, визначеному цією статтею, та не поданий на затвердження органу місцевого самоврядування, вважається, що суб`єкти права колективної власності відмовилися від права колективної власності на землю, а зазначені землі (крім невитребуваних часток (паїв) і сформованих за їх рахунок земельних ділянок, а також нерозподілених земельних ділянок) передаються у комунальну власність в порядку визнання майна безхазяйним.

Пунктом 21 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України установлено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Отже, суд апеляційної інстанції з огляду на вищенаведені вимоги закону, дійшов висновку, що стверджуване набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку суперечить також ст.ст. 7, 8 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", ст. 14-1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", п21 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України.

Також, стосовно доводів відповідача про підтвердження правонаступницва рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі №480/2804/21, суд апеляційної інстанції визнає їх необгрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Так, дійсно, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі №480/2804/21 задоволено позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" до державного реєстратора Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області Максакової Алли Миколаївни, третя особа - Комишанська сільська рада Охтирського району Сумської області, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області Максакової Алли Миколаївни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 57444806 від 31.03.2021;

- зобов`язано державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області Максакову Аллу Миколаївну повторно розглянути заяву СТОВ "Хлібороб" про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.03.2021 за реєстраційним № 44790061 та здійснити державну реєстрацію іншого речового права (право постійного користування) СТОВ "Хлібороб" (код 05490701) на земельну ділянку з кадастровим № :06:001:0333.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року визнано неповажними наведені заявником підстави пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Клопотання Лебединської міської ради Сумської області про поновлення строку на апеляційне оскарження залишено без задоволення. У відкритті апеляційного провадження відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 15.06.2022 ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року по справі №480/2804/21 - залишено без змін.

Ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України визначає, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ч. 5 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України визначає, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Ч. 7 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України визначає, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

В свою чергу, як встановлено судом апеляційної інстанції у даній справі, Лебединська міська рада Сумської області не брала участі у справі №480/2804/21, спір у даній справи виник фактично стосовно оскарження дій реєстратора, і в подальшому, Лебединська міська рада Сумської області звернулась з апеляційною скаргою на дане рішення, але їй було відмовлено у прийнятті її до розгляду з процесуальних підстав.

Таким чином, суд апеляційної інстанції у даній справі враховує, що в силу ч. 5 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України позивачем обставини стосовно правонаступництва відповідача спростовані належними, допустимими та більш вірогідними доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням того, що в силу ч. 7 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені у справі №480/2804/21 не є обов??язковими для господарського суду, а Лебединська міська рада Сумської області не брала участі у справі №480/2804/21, спір у даній справи виник фактично стосовно оскарження дій реєстратора.

Отже, доводи скаржника про те, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі №480/2804/21 не є преюдиційним в розумінні ст. 75 Господарського процесуального кодексу України - знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Також, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції стсоовно того, що матеріалами справи підтверджується факт перетворення КСП "Агрохім" у СТОВ "Хлібороб" зі збереженням ідентифікаційного коду попередника, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що збереження коду ЄДРПОУ не є безумовною підставою правонаступництва. На це звертає увагу також і Велика Палата Верховного Суду у справі № 907/29/19 (КСП « 8 Березня») та зазначає: « 7.2. Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив, зокрема, з того, що за даними ЄДР, що містяться у матеріалах справи, у ЄДР відсутні відомості про те, що ФГ «Колос» є правонаступником КСП « 8 Березня». 7.3. Велика Палата Верховного Суду не погоджується з цим мотивуванням виходячи з таких міркувань. Статтею 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» установлено спростовну презумпцію відомостей, унесених до ЄДР. Такий висновок зроблено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 813/6286/15 (провадження № 11-576апп18), постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 462/2646/17 (провадження № 11-1272апп18), постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 826/5806/17 (провадження № 11-290апп19), постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 826/10249/18 (провадження № 11-771апп19). Отже, відсутність у ЄДР відомостей про правонаступництво юридичної особи не позбавляє заінтересовану сторону права доводити наявність правонаступництва». Пунктами 7.22, 7.23 даної постанови Верховним Судом було встановлено помилковість присвоєння коду ЄДРПОУ правопопередника, а тому «нова» юридична особа не може вважатися правонаступником. Тому ідентичність коду ЄДРПОУ не завжди є вирішальним та має встановлюватися і доводитися у сукупності з іншими доказами.

Отже, дослідивши наявні у справі докази в сукупності з обставинами справи, суд апеляційної інстанції за результатами дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і в сукупності, дійшов висновку, що відповідачем в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України жодних доказів правонаступництва прав та обов`язків КСП "Агрохім", зокрема щодо спірної земельної ділянки - не надано, і таких обставин судом апеляційної інстанції не встановлено.

Також, 30.04.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копію виписки з протоколу № 5 рішення загальних зборів членів КСП «Агрохім» від 03.03.2000, а також разом з відзивом на апеляційну скаргу відповідачем надано свідоцтво № 200097076 про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб?єкта спеціального режиму оподаткування ПДВ, які відповідач просив долучити до матеріалів справи в якості доказів, які додатково підтверджує правонаступництво відповідача щодо КСП «Агрохім».

Проте, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказані докази не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки вказані докази не були подані до суду першої інстанції, відповідачем не наведено винятковості випадку їх неподання до суду першої інстанції, як не надано доказів і того, що відповідач був позбавлений можливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Крім того, вказані докази подані з пропуском процесуального строку на їх подання, обумовленого ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, і жодних клопотань про поновлення такого з наведенням причин поважності неможливості їх подання - відповідачем не вказано.

При цьому, суд апеляційної інстанції при вирішенні спору звертається до висновків Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17, які зводяться до того, що суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)). Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Так, судове рішення про задоволення позову має забезпечити відновлення порушеного або оспорюваного права чи інтересу, у позивача не має бути потреби повторно звертатися до суду з іншими вимогами, і таке судове рішення можна виконати. Згідно з принципом процесуальної економії судове рішення не має створювати передумов для іншого судового процесу, в якому відбуватиметься захист права чи інтересу позивача (постанова ВП ВС від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункти 5.6, 5.9), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (п. 44) та ін.).

У відповідності до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьев проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням розуміється такий стан суб`єктивного права, за яким воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права, пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл.

Правосуддя, за своєю суттю, визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки викладено в абзаці 10 пункті 9 рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2003 від 30.01.2003 р.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено ст. 16 Цивільного кодексу України.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Частиною 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Статтею 14 Господарського процесуального кодексу України закріплено принцип диспозитивності господарського судочинства згідно з яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві предмет та підставу позову, зазначаючи яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права, тобто вказує суду на обраний позивачем спосіб захисту.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі №924/831/17).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції оцінивши наявні у справі докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що узгоджуються з нормами ст. 16 Цивільного кодексу України, забезпечать відновлення порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а відтак є належними, як спосіб захисту порушеного права.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про витребування з чужого незаконного володіння Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" земельну ділянку площею 102,9748 га з кадастровим номером :06:001:0333 на користь Лебединської міської ради Сумської області та визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області Максакової Алли Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 58358209 від 26.05.2021 (номер запису про інше речове право 42147180), відповідно до якого проведено державну реєстрацію іншого речового права (права постійного користування земельною ділянкою) на земельну ділянку площею 102,9748 га з кадастровим номером :06:001:0333 за сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" - є законними та обґрунтованими, були доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, є ефективним способом захисту порушеного права, а тому позов підлягає задоволенню за наведених у дані постанові підстав, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про задоволення позову повністю.

Усі інші доводи, обгрунтування, мотивування учасників спору судом апеляційної інстанції враховані, проте не є такими, що впливають на висновки суду апеляційної інстанції у даній постанові.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про задоволення позову повністю, за наведених у даній постанові підстав.

Розподіл судових витрат

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином:

- Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» на користь Лебединської міської ради Сумської області 4 962 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору за подання позову;

- стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» на користь Лебединської міської ради Сумської області 7443 (сім тисяч чотириста сорок три) грн. 00 коп. судового збору за подання апедяційної скарги.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Лебединської міської ради Сумської області на рішення Господарського суду Сумської області від 24.05.2023 у справі № 920/14/23 - задовольнити.

2. Рішення Го Господарського суду Сумської області від 24.05.2023 у справі № 920/14/23 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Лебединської міської ради Сумської області до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області Максакової Алли Миколаївни, про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора - задовольнити повністю, а саме:

3.1. Витребувати з чужого незаконного володіння Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» (42506, Сумська область, Липоводолинський р-н., с. Суха Грунь, вул. Першотравнева, буд. 1; ) земельну ділянку площею 102,9748 га з кадастровим номером :06:001:0333 на користь Лебединської міської ради Сумської області (42200, Сумська обл., м. Лебедин, вул. Сумська, буд. 12; );

3.2. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області Максакової Алли Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 58358209 від 26.05.2021 (номер запису про інше речове право 42147180), відповідно до якого проведено державну реєстрацію іншого речового права (права постійного користування земельною ділянкою) на земельну ділянку площею 102,9748 га з кадастровим номером :06:001:0333 за сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» (42506, Сумська область, Липоводолинський р-н., с. Суха Грунь, вул. Першотравнева, буд. 1; );

4. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» (42506, Сумська область, Липоводолинський р-н., с. Суха Грунь, вул. Першотравнева, буд. 1; ) на користь Лебединської міської ради Сумської області (42200, Сумська обл., м. Лебедин, вул. Сумська, буд. 12; ) 4 962 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору за подання позову.

5. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» (42506, Сумська область, Липоводолинський р-н., с. Суха Грунь, вул. Першотравнева, буд. 1; ) на користь Лебединської міської ради Сумської області (42200, Сумська обл., м. Лебедин, вул. Сумська, буд. 12; ) 7443 (сім тисяч чотириста сорок три) грн. 00 коп. судового збору за подання апедяційної скарги.

6. Матеріали справи № 920/14/23 повернути Господарському суду Сумської області області, доручивши видати накази на виконання п. 4,5 даної постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання постанови: 24.05.2024.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Є.Ю. Шаптала

К.В. Тарасенко