РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.05.2024Справа № 910/2331/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон»

про стягнення 26271,58 грн

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення 26271,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.02.2023 о 09:00 год по проспекту Героїв Небесної Сотні 18/3 в с. Софіївська Борщагівка, Бучанського району, Київської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Kia» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 . Дана ДТП сталась в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «Kia» д.н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок даної ДТП автомобілю марки «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 були спричинені механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Kia» д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» за полісом ЕР №211586834. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 21714,58 грн. Окрім того, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 324,03 грн, 3% річних у розмірі 351,33 грн та пеню у розмірі 3881,64 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 18.03.2024, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 28.03.2024 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 08.04.2024. Визначено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 02.04.2024.

Зазначена ухвала була отримана відповідачем 08.03.2024, що підтверджується Повідомленням про доставку процесуального документа до електронного кабінету Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон».

Проте ПрАТ «СК «Еталон» в установлений строк відзиву на позов не подало, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направило.

Таким чином, суд вказує на те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи, вбачається, між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» (далі - Страховик), ОСОБА_2 (далі - Страхувальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» (далі - Вигодонабувач) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) №FA-00237710, відповідно до умов якого застраховано транспортний засіб - автомобіль «Audi » д.н.з. НОМЕР_2 , в тому числі за страховим ризиком - ДТП.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.04.2023 у справі №369/3647/23 (провадження №3/369/2311/23) встановлено, що 22.02.2023 приблизно о 09:00 год водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Kia Cerato, д.н.з. НОМЕР_1 , по проспекту Героїв Небесної Сотні 18/3 в с. Софіївська Борщагівка, Бучанського району, Київської області, не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималася безпечної швидкості, безпечного інтервалу, допустила зіткнення з припаркованим транспортним засобом Audi A7, д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, своїми діями ОСОБА_1 порушила п.12.1., п.13.1. ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.04.2023 у справі №369/3647/23 (провадження №3/369/2311/23), ОСОБА_1 визнано винною за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивачем до матеріалів справи також додано довідку Національної поліції України №510639 про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, враховуючи, що вищезазначеною постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.04.2023 у справі №369/3647/23 (провадження №3/369/2311/23), яка не була оскаржена у передбаченому законом порядку та набрала законної сили, якою встановлено наявність вини ОСОБА_1 у скоєному 22.02.2023 ДТП, суд вважає, що доведення вини останнього не потребують повторного доказування відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач, на виконання умов Договору на підставі страхового акту №06721/01/923 від 06.04.2023 визнав вказану подію страховим випадком та враховуючи повідомлення №27.02.2023-1 від 27.02.2023 ТОВ «Автокредит Плюс» здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок ОСОБА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції №329360 від 07.04.2023 на суму 21714,58 грн.

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено, зокрема, на підставі ремонтної калькуляції №03436_01 від 23.02.2023 та розрахунку суми страхового відшкодування.

Позивачем до матеріалів справи також додано фотографії з місця ДТП та акт огляду транспортного засобу.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні вказаного ДТП належним чином доведена доказами, наявними в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Kia» д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР№211586834 у ПрАТ «СК «Еталон».

З наявного в матеріалах справи Витягу з інформаційної бази Моторного (транспортного) страхового бюро України вбачається, що поліс обов`язкового страхування ЕР№211586834 був чинний на момент скоєння ДТП - 22.02.2023. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 160000 грн, розмір франшиза - 0 грн.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля марки Audi A7, д.н.з. НОМЕР_2 збитки у межах передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності в даному випадку є відповідач.

Пунктом 36.4. ст.36 Закону передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

З огляду на викладене, до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором, перейшло право вимоги, яке власник автомобіля марки Audi A7, д.н.з. НОМЕР_2 , мав до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача із заявою від №02032/9223 від 03.05.2023 про виплату страхового відшкодування, яку було отримано відповідачем 10.05.2023, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №432.

Проте, вказана заява залишена без відповіді та задоволення.

Враховуючи вище встановлені обставини, суд доходить висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 21714,58 грн підлягає задоволенню.

Крім того, пунктом 32.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Таким чином, оскільки відповідач впродовж визначеного Законом строку не сплатив суму страхового відшкодування та не направив позивачу обґрунтовану відповідь про відмову у виплаті страхового відшкодування, суд вважає, що строк зобов`язання по сплаті страхового зобов`язання сплив 08.08.2023.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, пунктом 36.5. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що надані розрахунки відповідають вимогам законодавства та є арифметично вірними, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Перевіривши та здійснивши власний розрахунок пені, з урахуванням ч.6 ст.232 ГК України та межі заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 3881,64 грн.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування викладених у позові обставин.

Враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі, з урахуванням коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору за подання до суду процесуальних документів в електронній формі.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 33-Б, 2 під`їзд; ідентифікаційний код 20080515) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03117, м. Київ, просп. Берестейський, 65; ідентифікаційний код 30115243) суму страхового відшкодування у розмірі 21714 (двадцять одна тисяча сімсот чотирнадцять) грн 58 коп., інфляційні втрати у розмірі 324 (триста двадцять чотири) грн 03 коп., 3% річних у розмірі 351 (триста п`ятдесят одна) грн 33 коп., пеню у розмірі 3881 (три тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн 64 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 30.05.2024.

Суддя Я.В. Маринченко