ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2024 р. Справа № 925/791/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

секретар Місюк О.П.

за участю

представників: позивача - Андрійко Є.Л;

відповідача - не з`явилися;

приватного виконавця - не з`явилися

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут"

на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 09.02.2024 (повний текст складений 29.02.2024)

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут"

на дії приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С.

у справі №925/791/21 (суддя - Спаських Н.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут"

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" про стягнення заборгованості на підставі рамкового договору купівлі-продажу природного газу №1зб-4ГЗ від 11.09.2020 та індивідуальних договорів за поставлений газ у лютому 2021 року у загальному розмірі 587346218,56 грн, з яких: 515494727,60 грн - основний борг, 13812433,93 грн - пеня, 2881121,18 грн - 3% річних, 3608463,09 грн - інфляційні втрати та 51549472,76 грн - штраф.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 04.01.2022 у справі №925/791/21 затверджено мирову угоду від 11.10.2021, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут", та закрито провадження.

21.11.2022 до суду першої інстанції Товариством з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" подано скаргу на дії приватного виконавця, у якій відповідач просив:

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. щодо винесення постанови від 04.11.2022 про відкриття виконавчого провадження ВП №70233252 з виконання ухвали Господарського суду Черкаської області від 04.01.2022 у справі №925/791/21;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. від 04.11.2022 про відкриття виконавчого провадження ВП №70233252 з виконання ухвали Господарського суду Черкаської області від 04.01.2022 у справі №925/791/21;

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. щодо винесення постанови від 04.11.2022 про арешт майна боржника у ВП №70233252;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. від 04.11.2022 про арешт майна боржника у ВП №70233252;

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. щодо винесення постанови від 04.11.2022 про арешт коштів боржника у ВП №70233252;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. від 04.11.2022 про арешт коштів боржника у ВП №70233252;

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. щодо винесення постанови від 04.11.2022 про арешт коштів боржника у ВП №70233252;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. від 04.11.2022 про арешт коштів боржника у ВП №70233252.

Скарга мотивована тим, що всупереч вимогам п. 7 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" строк пред`явлення мирової угоди до виконання є суперечливим і його слід вважати взагалі не встановленим (не визначеним), що є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Також відповідно до постанови від 04.11.2022 про відкриття виконавчого провадження суму грошових коштів, яка підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут", було визначено у сумі 536986285,85 грн. Саме з цього розміру боргу приватним виконавцем було визначено його винагороду у розмірі 53698628,59 грн. Однак, вказаний розмір простроченого боргу, який підлягає стягненню на користь позивача, є недоведеним, а отже і винагорода приватного виконавця є завищеною та незаконною.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Черкаської області 09.02.2024 (повний текст складений 29.02.2024) у справі №925/791/21 у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" на дії приватного виконавця відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення про задоволення скарги на дії приватного виконавця у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали неправильно застосовано приписи матеріального права, порушено норми процесуального права, а також неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Відповідач стверджує, що приватним виконавцем було протиправно встановлено наявність підстав для стягнення неустойки (порушення строків виконання боржником грошового зобов`язання за мировою угодою), визначено розмір та стягнуто таку неустойку. Як наслідок, приватний виконавець безпідставно завищив розмір грошових коштів, що стягуються у виконавчому провадженні.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2024 апеляційну скаргу у справі №925/791/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2024 відкладено вирішення питання про відкриття/відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення апеляційної скарги без руху у справі №925/791/21 до надходження її матеріалів до Північного апеляційного господарського суду.

25.03.2024 Господарський суд Черкаської області скерував матеріали справи №925/791/21 до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2024 апеляційну скаргу у справі №925/791/21 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.

До суду 09.04.2024 у встановлений процесуальний строк Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" подало заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2024 відкрито апеляційне провадження у справі №925/791/21, призначено її до розгляду на 30.04.2024, а також встановлено іншим учасникам справи строк на подання відзивів.

До суду 25.04.2024 позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" просить залишити її без задоволення.

Приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С., у свою чергу, у встановлений процесуальний строк не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

29.04.2024 через електронний кабінет від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2024 заяву задоволено та відкладено розгляд справи до 21.05.2024.

У призначене засідання суду 21.05.2024 з`явився представник позивача та надав пояснення по суті апеляційної скарги. Натомість, представники Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" та приватного виконавця не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного документа до електронного кабінету.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

При цьому, відповідно до ч. 11 вказаної статті суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Разом з цим, як було зазначено вище, відповідач та приватний виконавець належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги та, у свою чергу, не повідомили суд про причини неявки у судове засідання уповноважених представників. Отже, неявка у судове засідання представників відповідача та приватного виконавця не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, а також рішеннями, які підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

У даній справі ухвалою місцевого господарського суду затверджено мирову угоду від 11.10.2021, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут", та закрито провадження.

Оскільки за умовами мирової угоди борг у добровільному порядку сплачено не було, позивачем вказана ухвала передана для примусового виконання.

Як убачається зі змісту поданої скарги, відповідачем оскаржуються дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження, а також прийняття подальших похідних постанов про арешт майна та коштів боржника, які, на переконання Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут", винесені з порушенням норм Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 193 ГПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

За таких обставин, в силу положень чинного законодавства ухвала суду про затвердження мирової угоди є виконавчим документом.

У приватного виконавця Плесюка О.С. не було жодних заперечень щодо відповідності реквізитів ухвали суду про затвердженої мирової угоди вимогам Закону України "Про виконавче провадження", тому ним було відкрито виконавче провадження згідно постанови від 04.11.2022.

Як зазначено у мировій угоді, сторони, зокрема, домовилися розстрочити сплату залишку заявленої позивачем до стягнення у справі заборгованості відповідача за індивідуальним договором у сумі 341384180,17 грн, з яких: 302213642,56 грн - основний борг, 6906216,96 грн - пеня, 2881121,18 грн - 3% річних, 3608463,09 грн - інфляційні втрати та 25774736,38 грн - штраф, на 60 місяців рівними частинами відповідно до узгодженого графіку.

Ухвалою про затвердження мирової угоди передбачено, що в частині виконання умов затвердженої мирової угоди дану ухвалу може бути пред`явлено до примусового виконання протягом трьох років з наступного дня після закінчення визначеного терміну на її добровільне виконання по кожному щомісячному платежу згідно графіку або після закінчення визначеного строку на відшкодування 50% судового збору чи після закінчення строків на сплату щомісячних платежів згідно графіку, що передують місяцю, в якому затверджена мирова угода.

За правилами, визначеними ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" не оскаржувало в судовому порядку ухвалу від 04.01.2022 про затвердження мирової угоди, вважаючи її незаконною, зокрема і в частині положень щодо строку пред`явлення її до примусового виконання.

Поряд з цим, відповідач стверджує, що всупереч вимогам п. 7 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" строк пред`явлення мирової угоди до виконання є суперечливим і його слід вважати взагалі не встановленим (не визначеним), що є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Однак, вказані доводи правомірно відхилені місцевим господарським судом з тієї підстави, що вказаний строк пред`явлення ухвали про затвердження мирової угоди до виконання було встановлено судом з огляду на умови мирової угоди, які стосувалися узгоджених сторонами різних видів платежів з різними моментами виникнення прострочення зобов`язання. Тому, для охоплення всіх видів платежів сторонами визначено, а судом встановлено строк пред`явлення до примусового виконання за наслідками прострочення кожного з платежів.

Також згідно правомірних висновків суду першої інстанції, відповідач формально трактує положення ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" та вважає, що і для мирової угоди суд повинен був визначити в ухвалі про затвердження мирової угоди перелік заходів примусового виконання рішень.

Відповідно до положень вказаної статті до таких заходів відносяться:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим законом.

Натомість, мирова угода за своєю суттю передбачає її добровільне виконання сторонами. Ухвалою суду від 04.01.2022 затверджено домовленість сторін про порядок сплати боргу за позовом у даній справі відповідачем на користь позивача. Оскільки законом визначено, що затверджена судом мирова угода є виконавчим документом, то логічним є пред`явлення її до примусового виконання саме для стягнення з боржника простроченого за умовами мирової угоди зобов`язання зі сплати боргу.

Тобто, заходом примусового виконання у даному випадку є лише примусове звернення стягнення на кошти/майно боржника і у приватного виконавця та у позивача відсутні сумніви саме щодо такого способу примусового виконання мирової угоди, який, у даному випадку, навіть не підлягає встановленню, оскільки є очевидним для такого майнового спору.

Відповідач також вказував на те, що згідно постанови від 04.11.2022 про відкриття виконавчого провадження суму грошових коштів, яка підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут", було визначено у сумі 536986285,85 грн. Саме з цього розміру боргу приватним виконавцем було визначено його винагороду у розмірі 53698628,59 грн.

Проте, відповідач вважає свої права порушеними в наведеній частині з тієї підстави, що саме такий розмір простроченого боргу, який підлягає стягненню на користь позивача, є недоведеним, а отже і винагорода приватного виконавця є завищеною та незаконною.

Відповідності до ч. 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, оскільки питання незаконності визначення приватним виконавцем Плесюком О.С. розміру його винагороди відноситься виключного до компетенції суду адміністративної юрисдикції, судом першої інстанції вірно зазначено, що наведені аргументи відповідача підлягають відхиленню.

Окрім цього, судом першої інстанції також встановлено, що у випадку невірного визначення розміру простроченого боргу по мировій угоді станом на час звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження вказана сума може бути відкоригована приватним виконавцем за зверненням учасника виконавчого провадження. Однак, боржник не скористався наданою судом в межах розгляду скарги можливістю звірити залишок боргу із позивачем з метою звернення до приватного виконавця за коригуванням сум стягнення.

З підстав існування технічної можливості для приватного виконавця уточнювати суму боргу до примусового стягнення, за якою відкривається виконавче провадження, судом правомірно відхилені відповідні доводи відповідача щодо незаконності дій приватного виконавця. З цих же підстав відхилені і заперечення боржника щодо невірного визначення приватним виконавцем розміру штрафу по мировій угоді.

Відповідно до ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням усього вищезазначеного, оскільки скаржником не доведено наявності підстав для визнання неправомірними дій приватного виконавця Плесюка О.С. щодо винесення постанови від 04.11.2022 про відкриття виконавчого провадження ВП №70233252 та винесення передбачених Законом України "Про виконавче провадження" похідних постанов про арешт коштів та майна боржника, місцевий господарський суд прийшов до правомірних висновків щодо необґрунтованості та безпідставності вимог скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут".

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються встановленими вище обставинами, а тому колегією суддів відхиляються.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що ухвала Господарського суду Черкаської області від 09.02.2024 у справі №925/791/21 постановлена з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 09.02.2024 у справі №925/791/21 залишити без змін.

3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складений 28.05.2024.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко