УХВАЛА

28 травня 2024 року

м. Київ

cправа № 924/738/23

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду

Кондратової І.Д.,

розглянув касаційну скаргу Комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об`єднання"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Крейбух О.Г., судді - Маціщук А.В., Розізнана І.В.)

від 15.04.2024

у справі за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об`єднання"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Славутської міської ради

про стягнення 36 081 519,70 грн вартості безпідставно набутого майна - природного газу.

ВСТАНОВИВ:

1. У серпні 2023 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Товариство, позивач) звернулось до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об`єднання" (далі - Підприємство, відповідач) про повернення в натурі безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 1 090 745,73 м3.

2. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 05.12.2023 позов (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) задоволено, стягнуто з Підприємства на користь Товариства 36 081 519,70 грн вартості безпідставно набутого майна природного газу та 541 222,80 грн витрат зі сплати судового збору.

3. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у березні та квітні 2021року природний газ був відібраний Підприємством саме з ресурсу Товариства, однак без згоди останнього та не на підставі договорів ПСО. Оскільки природний газ не може бути повернений в натурі, а тому правомірним є відшкодовування вартості безпідставно набутого майна - природного газу на підставі частини другої статті 1213 ЦК України. Вартість безпідставно відібраного відповідачем природного газу становить 36 081 519,70 грн (27,5664 ціна газу без ПДВ х 1090745,73 обсяг газу = 30 067 933,0915 грн без ПДВ + 20% ПДВ = 36 081 519,70 грн).

4. 15.04.2024 Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою рішення суду першої інстанції змінив у частині стягнутої вартості безпідставно набутого майна, виклавши резолютивну частину рішення у такій редакції:

- позов про стягнення 36 081 519,70 грн вартості безпідставно набутого майна - природного газу задовольнити частково;

- стягнути з відповідача на користь позивача 17 146 522, 88 грн витрат зі сплати судового збору. У задоволенні позову в частині стягнення 18 934 996,82 грн вартості безпідставно набутого майна природного газу відмовити;

- стягнути з Товариства на користь Підприємства 426 050, 59 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що станом на 23.02.2021 рівень розрахунків становив 86%; станом на 23.03.2021 - рівень розрахунків становив 85%; між позивачем та відповідачем договір про реструктуризацію заборгованості на спожитий природний газ не укладався; відповідачем не було подано до позивача графіки погашення заборгованості. Тобто відповідач не виконав жодної із умов, установлених пунктом 11 Положення № 867, що свідчить про відсутність правових підстав для постачання природного газу за укладеними договорами ПСО. У березні 2021 року та квітні 2021 року у зв`язку із невиконанням відповідачем умов пункту 11 Положення № 867, споживання природного газу на підставі укладених договорів ПСО не повинно було здійснюватися. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визначення вартості безпідставно набутого природного газу виходячи із середнього рівня цін на природний газ за листопад - грудень 2022 року та задоволення позову в повному обсязі, однак враховуючи приписи частини другої статті 1213 ЦК України, а також приймаючи до уваги, що вартість природного газу з часом змінюється, суд апеляційної інстанції вважає за можливе застосувати актуальні ціни на природний газ на момент вирішення спору по суті та прийняття рішення у цій справі, а саме ціни станом на 05.12.2023.

6. 08.05.2024 Підприємство подало до Верховного Суду через систему "Електронний суд" касаційну скаргу, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позу відмовити повністю.

7. Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

8. Частиною першою статті 300 ГПК України передбачено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

9. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

10. Так, відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

11. Зі змісту касаційної скарги вбачається, що скаржник визначив підставою касаційного оскарження судового рішення наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.

12. Верховний Суд звертає увагу, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах, у який саме спосіб суду необхідно сформувати єдину практику застосування цих норм.

13. В обґрунтування скаржник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, суди першої та апеляційної інстанцій різної територіальної юрисдикції приймають в аналогічних справах кардинально різні судові рішення, а наявна практика Верховного Суду щодо компенсації вартості безпідставно набутого майна не враховує особливості і суттєві відмінності від справ щодо компенсації вартості спожитого за договором ПСО природнього газу як безпідставно набутого майна, однак не зазначає чітко норму права, яку судом апеляційної інстанції було застосовано неправильно, і щодо якої саме суду необхідно сформувати висновок.

14. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції помилково протрактував пункт 11 Положення № 867 та прийшов до хибного висновку щодо невиконання відповідачем цих умов, посилається на норми статей 1, 2, 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого постачання і водовідведення за спожиті енергоносії", необґрунтовано застосував норми статей 1212, 1213 ЦК України та посилається на висновок щодо застосування цих норм права, викладеного у постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13, однак в цих частинах касаційна скарга не містить підстави касаційного оскарження, передбаченого частиною другою статті 287 ГПК України.

15. Скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції не досліджував додаткові угоди №6 від 26.03.2021 до Договору ПСО, однак в цій частині касаційна скарга також не містить визначеної підстави касаційного оскарження, передбаченої частиною другою статті 287 ГПК України.

16. Верховний Суд звертає увагу, що у разі якщо касаційна скарга подається у зв`язку з порушенням норм процесуального права щодо дослідження доказів, то підставою касаційного оскарження є пункт 4 частини другої цієї статті. Проте відповідно до цього пункту не всі процесуальні порушення є підставою для касаційного оскарження.

17. У такому разі касаційна скарга має містити зазначення, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення, та вказати, яким чином це порушення впливає на встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

18. При касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (підпункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

19. Правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги.

20. При цьому, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні узгоджуватися з визначеними скаржником підставами касаційного оскарження судових рішень.

21. Наведені недоліки щодо змісту касаційної скарги є підставою для залишення її без руху, із наданням скаржникові строку на приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.

22. Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

23. Вирішуючи питання щодо обов`язку скаржника сплатити судовий збір у встановлених порядку і розмірі, суд виходить з того, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011.

24. За подання касаційної скарги на рішення суду ставки судового збору встановлюються у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (підпункт 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір").

25. Ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

26. Скаржник оскаржує постанову суду апеляційної інстанції в частині стягнення з нього 17 146 522,88 грн, тому відповідно до вимог касаційної скарги за подання касаційної скарги повинен був сплатити судовий збір у розмірі 514 395,69 грн (1,5% від 17 146 522,88 грн * 200%).

27. Скаржник подав касаційну скаргу в електронній формі - через систему "Електронний суд", тому розмір судового збору з пониженням за подання цієї касаційної скарги (частина третя статті 4 Закону України "Про судовий збір") становить 411 516,55 грн (514 395,69 грн * 0,8).

28. До касаційної скарги скаржник додав документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 411 502,51 грн, що на 14,04 грн менше, тому заявнику необхідно доплатити зазначену суму судового збору.

29. Таким чином, касаційна скарга підлягає залишенню без руху також на підставі частини другої статті 292 ГПК України для надання строку на усунення встановлених недоліків в частині сплати судового збору.

30. Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

31. Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись нормами статей 174, 234, 288, пункту 5 частини другої, пункту 2 частини четвертої статті 290, частини другої статті 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об`єднання" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.04.2024 у справі № 924/738/23 залишити без руху.

2. Встановити скаржнику строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом:

- привести касаційну скаргу у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції, з урахуванням недоліків, визначених у пунктах 13, 14, 15 цієї ухвали;

- уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, надіслати іншим учасникам справи, надавши суду докази з урахуванням положень статті 42 ГПК України;

- надати суду документ, що підтверджує доплату судового збору у розмірі 14,04 грн.

3. Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде йому повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Кондратова