СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Харків Справа №917/1947/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.,

за участю представників:

від позивача Андрійко Є.Л.,

від відповідача Бибик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорол-Агро» (вх.№905П від 05.04.2024) на рішення Господарського суду Полтавської області від 06.03.2024 у справі №917/1947/23 (м. Полтава, суддя Дмитро Сірош, повний текст рішення складено 18.03.2024)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорол-Агро», місто Хорол, Лубенський район, Полтавська область,

до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, місто Хорол, Лубенський район, Полтавська область,

про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хорол-Агро» звернулося з позовом до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області від 20.10.2023 № 2251 «Про припинення права користування земельними ділянками Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорол-Агро».

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що ТОВ «Хорол-Агро» завчасно, до закінчення строку дії договорів оренди землі звернулося з відповідними клопотаннями до Хорольської міської ради про поновлення договорів оренди землі, однак остання не прийняла у визначений законодавством строк жодного рішення з цього питання та не надала заперечень у користуванні Орендарем земельними ділянками після закінчення строку дії договорів оренди, а тому в Орендаря виникло право на поновлення договорів оренди на той самий строк та на тих самих умовах, на яких вони були укладені за правилами «мовчазної згоди», як передбачено статтею 33 Закону України «Про оренду землі». Тому у цьому випадку, як вважає відповідач, питання щодо припинення договорів оренди землі може бути вирішено лише у судовому порядку, а не шляхом прийняття рішення відповідачем. Фактично Хорольська міська рада цим рішенням в односторонньому порядку припинила дію договорів оренди землі всупереч вимогам чинного законодавства.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 06.03.2024 відмовлено в позові повністю. Скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою у цій справі від 31.10.2023.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хорол-Агро» з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Полтавської області №917/1947/23 від 06.03.2023; апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Полтавської області №917/1947/23 від 06.03.2023 задовольнити в повному обсязі; рішення Господарського суду Полтавської області №917/1947/23 від 06.03.2023 скасувати; ухвалити постанову, якою позов ТОВ «Хорол-Агро» щодо визнання протиправним та скасувати рішення Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області від 20.10.2023 №2251 «Про припинення права користування земельними ділянками Товариства з обмеженою відповідальністю Хорол-Агро» задовольнити; визнати протиправним та скасувати рішення Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області від 20.10.2023 №2251 «Про припинення права користування земельними ділянками Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорол-Агро»; стягнути судові витрати за позовом.

В обґрунтування апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю «Хорол-Агро» зазначає наступне:

- суд першої інстанції не врахував, що починаючи з 06.09.2023 правовідносини між ТОВ «Хорол-Агро» та Хорольською міською радою вийшли з-під дії ч.2 ст.33 ЗУ «Про оренди землі» та отримали порядок врегулювання у спосіб визначений частиною 6 вказаної статті;

-місцевий господарський суд мав вирішити питання спору, яке полягало у тому чи мав право Орендодавець в односторонньому порядку припинити договір оренди землі, і визначити порядок застосування норм ст. 31, 32, Закону України «Про оренду землі» ст. 141 ЗК України, ст. 651 ЦК України та ст. 188 ГК України, у період процедури завершення укладення договорів оренди у порядку ч. 6 ст. 33 Закону. Натомість судом допущено вихід за межі позову, та встановлення обставин, які не мають значення для даного спору, проте матимуть преюдиційне значення для питання застосування ч. 6 ст. 33 Закону;

- відповідач не має повноважень щодо прийняття рішення про припинення (розірвання) договорів оренди землі з огляду на завчасне не повідомлення про відсутність наміру продовжувати договори оренди землі, зокрема, з підстав систематичної несплати орендної плати за землю;

- питання належного виконання договору є предметом судового розгляду за позовом особи зацікавленої в припиненні договору оренди землі, поданого в порядку ст. 31, 32, 141 Закону України «Про оренду землі». Відповідач такого позову не подав, взявши на себе повноваження суду, і самостійно прийняв рішення про припинення договорів;

- суд здійснив розгляд справи по суті, в той час як у нього не було такої об`єктивної можливості з огляду на апеляційне оскарження ухвали про залишення відзиву без розгляду;

- позивач належним чином виконує свої зобов`язання щодо сплати орендної плати за договорами оренди землі, тому висновки суду першої інстанції щодо несвоєчасної сплати орендної плати за землю з боку ТОВ «Хорол-Агро» є безпідставними.

Системою автоматизованого розподілу справ відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.04.2024 для розгляду справи №917/1947/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гетьман Р.А., судді Склярук О.І., Сгара Е.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорол-Агро» (вх.№905П від 05.04.2024) на рішення Господарського суду Полтавської області від 06.03.2024 у справі №917/1947/23. Призначено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорол-Агро» (вх.№905П від 05.04.2024) на рішення Господарського суду Полтавської області від 06.03.2024 у справі №917/1947/23 до розгляду на « 02» травня 2024 р. о 12:15 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, пр-т Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.

Від Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№5589 від 19.04.2024), в якому просить залишити апеляційну скаргу ТОВ «Хорол-Агро» без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 06 березня 2024 року по справі №917/1947/23 без змін.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу Хорольська міська рада Лубенського району Полтавської області зазначає наступне:

- виконавчий комітет Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області неодноразово звертався до ТОВ «Хорол-Агро» з вимогами щодо сплати орендної плати в розмірі та строки, визначені в договорі оренди земельної ділянки, що свідчить про систематичну несплату орендної плати позивачем;

- пункт 34 додаткової угоди від 11.09.2017 між Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області та ТОВ «Хорол-Агро», яка є невід`ємною частиною договору оренди землі від 15.05.2010, передбачає таку підставу припинення договору землі як невиконання орендарем пункту 28 договору. В свою чергу, пункт 28 договору, серед інших зобов`язань, визначає обов`язок орендаря своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату;

- однією з умов припинення договорів оренди землі згідно з частиною 1 статті 31 Закону України «Про оренду землі» визначено закінчення строку, на які їх було укладено;

- оскільки орендар - ТОВ «Хорол-Агро» неналежним чином виконував свої обов`язки за умовами договорів про оренду землі та допустив систематичну несплату орендної плати, останній втратив переважне право на поновлення таких договорів.

Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.04.2024 у зв`язку із відпусткою судді Сгари Е.В. для розгляду справи №917/1947/23 визначено новий склад суду, а саме: головуючий суддя-доповідач Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Россолов В.В.

За змістом ч.14 ст.32 Господарського процесуального кодексу України означена зміна складу суду зумовлює новий відлік визначеного ст.273 цього Кодексу процесуального строку розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.04.2024 відмовлено у задоволенні заяви представника Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.04.2024 задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорол-Агро» - адвоката Андрійко Є.Л. про його участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №917/1947/23, яке відбудеться « 02» травня 2024 р. о 12:15 год. у залі судового засідання №132 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів представника, який подав вказану заяву. Судове засідання у справі №917/1947/23, яке відбудеться « 02» травня 2024 р. о 12:15 год. ухвалено провести за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорол-Агро» - адвоката Андрійко Є.Л. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.05.2024 оголошено перерву у розгляді справи №917/1947/23 до « 22» травня 2024 р. об 11:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.05.2024 задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорол-Агро» - адвоката Андрійко Є.Л. про його участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №917/1947/23, яке відбудеться « 22» травня 2024 р. об 11:30 год. у залі судового засідання №132 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів представника, який подав вказану заяву. Судове засідання у справі №917/1947/23, яке відбудеться « 22» травня 2024 р. об 11:30 год. ухвалено провести за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорол-Агро» - адвоката Андрійко Є.Л. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 22.05.2024 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача проти вимог скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, оскаржуване рішення суду - без змін.

Розглянувши викладене в апеляційній скарзі клопотання позивача про долучення доказів, які додані до скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та (одночасно) перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно із частиною 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приписи частини 3 статті 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи».

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази щодо неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Така обставина (відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції) виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України.

У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 43 ГПК України щодо обов`язку особи, яка бере участь у справі, добросовісно користуватися процесуальними правами, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

В обґрунтування не подання доказів до суду першої інстанції, ТОВ «Хорол-Агро» зазначає, що місцевий господарський суд при дослідженні обставин прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, безпідставно поклав обов`язок доказування відсутності підстав застосування ст. 141 ЗК України на позивача. Апелянт вважає, що з метою належного та об`єктивного розгляду апеляційної скарги необхідно долучити до матеріалів справи докази поточного виконання договорів оренди.

За змістом статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Приписами частини другої статті 42 ГПК України унормовано, що учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з частиною першою статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст.14 ГПК України).

Відповідно до частини першої статті 73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування варто розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи (п.8.2 постанови Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №908/1879/17).

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК, втрачає сенс (такі висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що відповідно до процесуальних норм саме на позивача покладено обов`язок з доказування обставин, на які він посилається. Скаржником не наведено причин, неможливості подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього та винятковість даного випадку для долучення нових доказів на стадії апеляційного розгляду.

Суд звертає увагу, що сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Так, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

У разі відсутності доказів неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції, апеляційний суд залишає такі докази поза увагою та не приймає їх до розгляду.

Аналогічні висновки знайшли своє відображення у сталій практиці Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 23.01.2020 у справі №910/16322/18, від 22.01.2020 у справі №915/99/19, від 14.01.2020 у справі №910/5280/19, від 24.12.2019 у справі №902/377/19.

Відтак, зважаючи на вищенаведене, документи додані апелянтом не приймаються судом апеляційної інстанції до розгляду, оскільки вони не надавались до суду першої інстанції та ним не досліджувались.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, у користуванні ТОВ «Хорол-Агро» на умовах оренди перебували земельні ділянки площею 124,2076 га, кадастровий номер :00:039:0091, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та площею 34,1709 га, кадастровий номер :00:042:0014 відповідно до договорів оренди землі від 15.05.2010, які зареєстровано у Хорольському районному відділі Полтавської РФ Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено записи від 05.08.2010 за №88 та 89.

Відповідно до наказів Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 08.09.2017 №9211-сг, № 9212-сг ці договори оренди землі поновлено терміном на 7 років з орендною платою у розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки шляхом укладення додаткових угод, які укладено 11.09.2017, та які набрали чинності з моменту їх підписання сторонами.

Пунктом 8 додаткових угод передбачено, що керуючись частиною 3 статті 631 ЦК України, сторони встановили, що договір укладено на 7 років, починаючи з 05.08.2015. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Право оренди земельних ділянок за даними додатковими угодами зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.09.2017, номери записів про інше речове право: 22418899, 22418625, що підтверджується відповідними витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ці додаткові угоди є невід`ємними частинами договорів оренди землі від 15.05.2010 (державна реєстрація від 05.08.2010 за номерами 88, 89).

Ураховуючи той факт, що договори оренди вказаних земельних ділянок мали закінчитися 05.08.2022, однак, відповідно до пп. 1 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України ці договори поновлено на один рік без волевиявлення сторін і без внесення відомостей про поновлення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто до 05.08.2023, 30.06.2023 ТОВ «Хорол-Агро» користуючись своїм переважним правом орендаря на поновлення договорів оренди землі звернулося до Хорольської міської ради із відповідними клопотаннями щодо продовження договорів оренди землі строком на 7 років та орендною платою у розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки землі. До клопотання позивачем додано відповідний пакет документів (проект додаткової угоди до договору оренди землі у 2 примірниках, копію договору оренди землі від 15.05.2010, копію додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 15.05.2010 та внесення змін до нього від 11.09.2017, копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, витяг з ЄДРПОУ про ТОВ «Хорол-Агро», копію паспорта та ідентифікаційного номера Васецького Ю. П.).

Зазначені питання були предметом розгляду сесії Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області.

За результатами поіменного голосування на другому пленарному засіданні 45 сесії Хорольської міської ради від 16.08.2023 рішення не прийнято (копія листа-повідомлення відповідача №02-22/3776 від 24.08.2023).

Як зазначає позивач, після закінчення строку дії вказаних договорів оренди землі від 15.05.2010 ТОВ «Хорол-Агро» продовжує користуватися земельними ділянками відповідно до цільового призначення, сплачує орендну плату та подає відповідну звітність до податкових органів.

Протягом 1 місяця після закінчення строку дії договорів оренди землі Хорольська міська рада Лубенського району Полтавської області не висловила своїх заперечень щодо користування орендарем земельними ділянками, тим самим, як вважає позивач, фактично надавши свою мовчазну згоду на поновлення договорів оренди землі на той самий строк і тих самих умовах, які були передбачені договорами оренди землі, відповідно до частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції на дату укладення додаткових угод про поновлення договорів оренди землі та внесення змін до них (11.09.2017)).

06.09.2023 ТОВ «Хорол-Агро» направило на адресу Хорольської міської ради відповідні заяви із проектами додаткових угод до договорів оренди землі з проханням укласти додаткові угоди про поновлення договорів оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договорами оренди землі.

Однак, як зазначає позивач, відповіді станом на дату подання позову не отримано.

Як убачається з наданих доказів, у жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Хорол-Агро» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання укладеними додаткових угод про поновлення договорів оренди землі від 15.05.2010 між Хорольською районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хорол-Агро» (справи №917/1868/23, №917/1869/23). Станом на час розгляду цієї справи рішення у справах №917/1868/23, 917/1869/23 не прийняті.

20.10.2023 Хорольська міська рада прийняла рішення №2251 «Про припинення права користування земельними ділянками Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорол-Агро», яким припинила Товариству з обмеженою відповідальністю «Хорол-Агро» право користування земельною ділянкою площею 124,2076 га (кадастровий номер :00:039:0091) для ведення товарного сільсьогоподарського виробництва (код КВЦПЗ 01.01), яка розташована на території Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області (колишньої Андріївської сільської ради ) за межами населеного пункту у зв`язку з тим, що орендар неналежно виконував обов`язки за умовами договору (не вносив орендну плату в строки, передбачені договором), а також намірами продажу права оренди на умовах аукціону (земельних торгах) з метою подальшого ефективного використання земельної ділянки та наповнення місцевого бюджету та 05.08.2023 договір оренди землі від 15.05.2010 припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено (пункт 1 рішення).

Також, вказаним рішенням припинено Товариству з обмеженою відповідальністю «Хорол-Агро» право користування земельною ділянкою площею 34,1709 га, (кадастровий номер :00:042:0014) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗ 01.01), яка розташована на території Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області колишньої Андріївської сільської ради за межами населеного пункту у зв`язку з тим, що орендар неналежно виконував обов`язки за умовами договору (не вносив орендну плату в строки, передбачені договором), а також намірами продажу права оренди на умовах аукціону (земельних торгах) з метою подальшого ефективного використання земельної ділянки та наповнення місцевого бюджету та 05.08.2023 договір оренди землі від 15.05.2010 припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено (пункт 2 рішення).

Станом на день звернення з цим позовом рішення Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області №2251 від 20.10.2023 «Про припинення права користування земельними ділянками ТОВ «Хорол-Агро» реалізовано.

Так, згідно з інформацією з реєстру речових прав на нерухоме майно право користування позивача земельними ділянками площею 124,2076 га, кадастровий номер :00:039:0091 та площею 34,1709 га, кадастровий номер :00:042:0014 ТОВ «Хорол-Агро» відсутнє.

Вказані обставини стали підставо для звернення позивача з цим позовом про визнання протиправним та скасування рішення Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області від 20.10.2023 №2251 «Про припинення права користування земельними ділянками Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорол-Агро».

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довів наявність переважного права на поновлення договорів оренди землі з огляду на відсутність доказів належного виконання зобов`язань за договорами оренди землі, а саме сплати орендних платежів у строки, встановлені договорами оренди землі. Ураховуючи зазначене, суд вказав, що договори оренди землі від 15.05.2010 припинили свою дію 05.08.2023 у зв`язку із закінченням строку, на який їх було укладено. Крім того, суд встановив, що матеріали справи не містять рішень суду про визнання укладеними додаткових угод про поновлення договорів оренди землі від 15.05.2010 між Хорольською районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хорол-Агро» (справи №917/1868/23, №917/1869/23). З огляду на те, що позивач не надав доказів належного виконання зобов`язань за договорами оренди землі та, відповідно не довів наявності переважного права на поновлення зазначених договорів, суд першої інстанції не вбачає підстав для визнання протиправним та скасування рішення Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про припинення Товариству з обмеженою відповідальністю «Хорол-Агро» права користування земельними ділянками.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Зазначені правові позиції неодноразово висловлювались Великою Палатою Верховного Суду і Верховним Судом та узагальнено викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №903/1030/19.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Статтею 54 Господарського процесуального кодексу України визначено форму та зміст позовної заяви та передбачено, що позовна заява - процесуальний документ, за допомогою якого реалізується право на звернення до господарського суду. Подання позовної заяви є формою реалізації права на позов.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

Тобто, право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного позивачем способу захисту змісту порушеного права. За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на час звернення до господарського суду; визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Водночас ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі №48/340, від 22.10.2019 у справі №923/876/16.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18 (провадження №12-204гс19, пункт 63), від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (провадження №12-80гс20, пункт 6.13), від 16.02.2021 у справі №910/2861/18 (провадження №12-140гс19, пункт 98).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №925/642/19, пункт 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №910/10011/19).

З позовної заяви у даній справі вбачається, що позивачем оскаржується спірне рішення Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області №2251 від 20.10.2023 «Про припинення права користування земельними ділянками Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорол-Агро» з мотивів того, що відповідач безпідставно позбавив орендаря права на поновлення договорів оренди.

Поновлення договору оренди землі в судовому порядку, у передбачений статтею 33 Закону України «Про оренду землі» спосіб, вимагає укладення додаткової угоди між сторонами як єдиної підстави продовження орендних прав і обов`язків. Верховний Суд неодноразово наголошував, що у цьому випадку належним способом захисту порушеного права є позов про визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту, проте вимога про визнання укладеними додаткових угод до договорів оренди землі щодо поновлення договір на новий строк позивачем у даній справі не заявлялася.

Суд зазначає, що заявлені позовні вимоги у даному випадку не можуть призвести до захисту або відновлення порушеного права позивача, в силу імперативного припису закону про обов`язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення договору оренди землі на новий строк, що власне, і може бути предметом розгляду в суді (аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №920/739/17, від 15.01.2019 у справі №922/1464/18 та від 19.03.2019 у справі №908/2484/17).

Отже, колегія суддів зазначає, що пред`явлення ТОВ «Хорол-Агро» вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, яким припинено право користування земельними ділянками, в даному випадку не є необхідним для ефективного відновлення його права, оскільки задоволення такої вимоги не призводить до захисту права позивача щодо поновлення договорів оренди на новий строк.

Відтак, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не зможе забезпечити і гарантувати йому відновлення порушеного права, а отже, не спроможний надати ефективний захист його прав.

Зважаючи на те, що обрання позивачем неефективного способу захисту прав є самостійною і достатньою підставою для відмови у позові, то аргументи скаржника, які стосуються суті спору, не беруться судом до уваги, оскільки неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших, встановлених судом обставин.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорол-Агро» слід залишити без задоволення, а мотивувальну частину рішення Господарського суду Полтавської області від 06.03.2024 у справі №917/1947/23 змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову, виклавши її в редакції мотивувальної частини цієї постанови, як зазначено вище. В решті рішення слід залишити без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 233, 269, п.2 ч.1 ст. 275, ч.4 ст. 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорол-Агро» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 06.03.2024 у справі №917/1947/23 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення Господарського суду Полтавської області від 06.03.2024 у справі №917/1947/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03.06.2024.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук