ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/1689/23

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

від ТОВ "Стіллі" -адвокат Краснопивцев О.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУМА СЕ (PUMA SE)

на рішення Господарського суду Одеської області від 04.09.2023 (повний текст складено та підписано 14.09.2023, суддя Щавинська Ю.М.)

у справі №916/1689/23

за позовом ПУМА СЕ (PUMA SE)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стіллі"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Одеської митниці

про припинення порушення прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг

ВСТАНОВИВ

ПУМА СЕ (PUMA SE) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стіллі", в якій просило суд заборонити відповідачеві здійснювати використання позначення, яке є схожим настільки, що його можна сплутати із торговельними марками за міжнародними реєстраціями, права на які належать позивачеві та вилучити з цивільного обороту та знищити товар ввезений за митною декларацією одержувачем/імпортером якого є ТОВ "СТІЛЛІ".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ "Стіллі" на митну територію України ввезено товар, який містить ознаки використання об`єкту права інтелектуальної власності знаків для товарів та послуг на підставі міжнародної реєстрації, право інтелектуальної власності на які належить ПУМА СЕ, що підтверджується, зокрема висновком експерта виготовленим на замовлення позивача.

При цьому, як стверджує позивач, ПУМА СЕ (PUMA SE) не надавала ТОВ "Стіллі" права на використання своїх торговельних марок за міжнародними реєстраціями знаків для товарів і послуг у будь-який спосіб, в т.ч. нанесення її на будь-який товар. Між позивачем та відповідачем не має жодних комерційних зав`язків, а використання наявних на товарі позначок може ввести в оману споживачів.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.09.2023 по справі №916/1689/23 у задоволенні позову відмовлено повністю.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що у судовому засіданні судом було оглянуто пару взуття, яке фактично кожною із сторін було надано для проведення експертизи, а також досліджено зображення зразків взуття, надані позивачем на вимогу суду, які, на його думку, є більш схожими з тими зразками, які були оглянуті судом в якості речового доказу.

На підставі такого дослідження суд першої інстанції дійшов висновку, що на взутті, зображення якого надано позивачем у додаткових поясненнях, у переважній більшості використано не лише торгівельну марку із зображенням смуг, а й словесне найменування PUMA на підошві або на м`якій частині взуття, зображення пантери, тощо. Тобто фактично виробник PUMA при нанесенні зареєстрованих позначень на власні вироби не обмежується будь-яким одним, а використовує їх у певній сукупності.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що пересічним споживачем при зоровому огляді сприймається увесь кінцевий образ певної категорії товару.

Натомість, оцінюючи, зокрема, речовий доказ з позиції кінцевого споживача, суд першої інстанції зазначив, що за відсутності будь-яких інших позначень, що використовуються PUMA для спортивного (дозвільного) взуття, нанесене на кросівках відповідача позначення, яке не має окресленого контуру, натомість містить як горизонтальні (вигнуті), так і вертикальні смуги (стрічки), які перетинаються між собою, створює враження простроченої м`якої частини взуття. Отже, як позначення, так і виріб в цілому не сприймається як такі, що схожі, та як такі, що можна сплутати із торгівельними марками позивача та взуттям виробника Puma.

Аналізуючи наданий позивачем висновок експерта суд першої інстанції зауважив, що висновок про схожість позначення з міжнародною реєстрацією будується фактично на виокремленні окремої частини оздоблення кросівок, що певним чином нагадує зображення вигнутих в одному напрямку смуг, та не надає оцінку в цілому зображенню бічної сторони взуття.

За твердженням суду першої інстанції, наданий відповідачем висновок експерта будується на дослідженні в цілому зображення (позначення) на бічній частині взуття, яке має не чітко виражені криволінійні смуги, які звужуються знизу зліва до верху справа, а має криволінійні смуги, які перетинаються між собою в умовних прямокутниках. Як вказує експерт, криволінійні смуги на взутті відповідача, що перетинаються між собою, утворюють візерунок у вигляді чотирикутних фігур.

Отже, враховуючи наведене у сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведення позивачем обставини використання відповідачем такого позначення, яке можна сплутати із зареєстрованою торговельною маркою PUMA, що відповідно виключає задоволення позовних вимог.

Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся позивач з апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 04.09.2023 по справі №916/1689/23 скасувати повністю ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що місцевим господарським судом під час прийняття оскаржуваного рішення не було враховано того, що продукція позивача захищена об`єктами права інтелектуальної власності, відповідно до законодавства. Позивач є відомим виробником, зокрема спортивного взуття та під час виробництва та продажу продукції позивач маркує свою продукцію товарними знаками, права інтелектуальної власності на які йому належать, та які мають високу впізнаваність серед широкого кола споживачів, а тому чітко асоціюється у свідомості споживача із продукцією, що вироблена позивачем.

Однак, як стверджує апелянт, незважаючи на встановлену законодавством заборону використання в своїй діяльності об`єкти права інтелектуальної власності без дозволу правовласника, відповідач, здійснюючи ввезення товарів на митну територію України, не дотримався встановлених законодавством вимог щодо отримання такого дозволу від позивача, чим порушив приписи чинного законодавства України.

На переконання скаржника, при порівнянні торговельних марок позивача та позначення, використаного відповідачем, є очевидним, що вони є схожими до ступеня сплутування. При цьому, як вважає апелянт, відмінність у деталях не змінює загального зорового враження від сприйняття порівнюваних позначень.

Тому, як вважає апелянт, через використання відповідачем схожого позначення на імпортованому товарі у споживачів обґрунтовано може виникнути асоціація із зареєстрованими торговельними марками позивача.

При цьому, скаржник відзначає, що товари, для яких на території України охороняються торговельні марки за міжнародними реєстраціями, які належать позивачеві, а також товари відповідача, на яких використано відповідне позначення, відносяться до одного виду товарів, а саме взуття, а тому через однаковість виду товарів, очевидним є і схожість каналів збуту такого товару магазини роздрібного продажу одягу та взуття.

Наведене, на думку апелянта, свідчить про те, що використання схожих позначень на таких самих товарах, буде викликати у споживача враження, що такі товари походять з єдиного джерела і належать одній особі, яка виробляє товар.

Відтак, скаржник вважає, що через схожість до ступеня змішування позначення, використаного відповідачем на продукції з ознаками контрафактності, та знаку позивача існує ризик введення в оману споживачів щодо особи, яка виробляє товар, тобто компанії Пума СЕ.

Апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у переважній більшості, на товарі виготовленому позивачем, використано не лише торгівельну марку із зображенням смуг, а й словесне найменування PUMA на підошві або на м`якій частині взуття, зображення пантери, тощо, оскільки, чинним законодавством встановлюється право вільно використовувати торговельні марки власником на свій власний розсуд, як у супроводі з іншими торговельними марками, так і без них.

До того ж, як стверджує апелянт, торговельні марки у вигляді смуг, що звужуються в міру руху до задника є самостійними об`єктами, що охороняються на підставі міжнародних реєстрацій. А тому сам факт їх використання навіть у зміненому вигляді без інших торговельних марок позивача є порушенням чинного законодавства.

Наголошує апелянт й на тому, що порушенням закону є сам факт незаконного нанесення торговельної марки, при цьому спосіб такого нанесення не має правового значення, а тому не повинні прийматись до уваги судом.

Як вважає апелянт, судом першої інстанції також не було враховано того, що оскільки при зоровому сприйнятті огляд об`єкту починається, як правило, з його зовнішнього контуру, то він же і запам`ятовується в першу чергу. Тому, визначення ступеня схожості позначень варто проводити з урахуванням схожості їх зовнішньої форми, не беручи до уваги незначну відмінність у внутрішніх деталях позначень.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 10.10.2023 відкрито апеляційне провадження по справі №916/1689/23 за апеляційною скаргою ПУМА СЕ (PUMA SE) на рішення Господарського суду Одеської області від 04.09.2023 та призначено справу до розгляду на 22.11.2023.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу від відповідача в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що у відповідності до наявного у матеріалах справи висновку експерта, виготовленого на його замовлення, позначення використане на товарі, що був ввезений на митну територію України не є схожими настільки, що його можна сплутати зі знаками, правовласником яких є позивач. Відповідно, на переконання відповідача, відсутній факт порушення прав інтелектуальної власності позивача.

При цьому, відповідач вважає, що наданий позивачем висновок експерта не може прийматись судом до уваги під час вирішення справи по суті, через те, що він є неповним, оскільки не містить жодного посилання на дослідження цілого позначення з усіма його елементами, як єдине ціле. Натомість, з тексту висновку вбачається, що експертом обрано на дослідження саме частину досліджуваного об`єкта, яка має найбільшу подібність до знаку позивача.

Відповідач також вважає, що місцевий господарський суд в повній мірі врахував доводи позивача та надав їм належну оцінку. При цьому, як вважає відповідач, апелянт безпідставно ігнорує позначення на взутті відповідача в цілому, тобто без виокремлених деяких елементів, а також наполягає на необхідності аналізу сприйняття першого зорового враження саме окремих ліній та смуг, а не загального зображення.

У судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2023 у цій справі було оголошено перерву до 30.11.2023.

Ухвалою суду від 30.11.2023, серед іншого, призначено у справі №916/1689/23 судову експертизу об`єктів інтелектуальної власності проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституті судових експертиз Міністерства юстиції України та зупинено апеляційне провадження у справі №916/1689/23 за апеляційною скаргою ПУМА СЕ (PUMA SE) на рішення Господарського суду Одеської області від 04.09.2023 до закінчення проведення судової експертизи та/або повернення матеріалів справи до Південно-західного апеляційного господарського суду.

З огляду на отримання матеріалів справи разом із висновком експерта, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.03.2024 було поновлено апеляційне провадження у справі №916/1689/23 за апеляційною скаргою ПУМА СЕ (PUMA SE) на рішення Господарського суду Одеської області від 04.09.2023 та призначено справу до розгляду на 22.05.2024.

Під час судового засідання від 22.05.2024 представник відповідача надав пояснення у відповідності до яких не погоджується із доводами та вимогами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

В обґрунтування названого клопотання позивач зазначив, що його представник ОСОБА_1 не зможе прийняти участь у судовому засіданні, призначеному на 22.05.2024, оскільки, в цей період, оновлює особисті дані в територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, а також проходить військово-лікарську комісію.

Розглянувши під час судового засідання таке клопотання, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ст. 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 202 ГПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").

Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").

За приписами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 74 ГПК України).

Так посилаючись на неможливість прибуття представника позивача у судове засідання, оскільки останній оновлює особисті дані в територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, а також проходить військово-лікарську комісію, позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що позивач у відповідності до вимог чинного процесуального законодавства не обмежений у кількості представників, які можуть представляти його інтереси у суді, а тому не був позбавлений можливості забезпечити явку у судове засідання іншого представника. При цьому судова колегія звертає увагу на наявну у справі довіреність, якою апелянт уповноважив представляти його інтереси у судах окрім ОСОБА_1 , інших десятьох осіб й відповідне клопотання не містить обґрунтувань неможливості забезпечення явки цих осіб у судове засідання.

До того ж, судом апеляційної інстанції явка представників сторін у судове засідання, призначене на 22.05.2024 не визнавалась обов`язковою, а в клопотання про відкладення розгляду справи позивач не посилається на нові обставини, докази тощо які мають бути надані та досліджені судом.

Звертається увага судовою колегією й на те, що після надходження з експертної установи до суду матеріалів справи та висновку експертів, а також поновлення провадження у справі, такий висновок експертів був розміщений завчасно в електронному кабінеті ЄСІТС, натомість, позивач не скористався своїм правом на подання пояснень, заперечень, тощо з приводу даного висновку.

З огляду на таке, судова колегія вирішила відхилити клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, ПУМА СЕ (PUMA SE) володіє правами інтелектуальної власності на цілий ряд торговельних марок, зареєстрованих відповідно до Мадридської угоди про міжнародну реєстрацію знаків, дія яких поширена на Україну, зокрема за номерами міжнародної реєстрації 426712, 439162, 1250838, 1138941, 925647, 599703.

З метою захисту прав інтелектуальної власності, позивачем в порядку ст. 398 Митного кодексу України було подано заяву про сприяння захисту майнових прав на об`єкт права інтелектуальної власності знаку для товарів та послуг, що охороняється відповідно до чинної міжнародної реєстрації на знаки для товарів і послуг № 426712 відповідно, щодо включення їх до митного реєстру об`єктів права інтелектуальної власності. За такою заявою Правовласника Пума СЕ, зазначені вище знаки для товарів та послуг були включені до митного реєстру та діють на цей час.

22.03.2023 Одеською митницею прийнято Рішення № 2023/006 про призупинення митного оформлення товарів Взуття жіноче типу кросівки, халявки яких нижче щиколотки, при цьому заготівка верху закриває всю тильну поверхню стопи напівчеревики. Металевого підноску напівчеревики не мають. Верх взуття виготовлено з синтетичного полімерного матеріалу. Підошва взуття виготовлена з синтетичного полімерного матеріалу полівінілхлориду. Не відносяться до спеціального спортивного взуття. Внутрішня деталь верху з текстильного синтетичного матеріалу, неутеплені арт.: BL21-* р.36 - 200 пар.; Товар № 2. Взуття жіноче типу "кросівки", халявки яких нижче щиколотки, при цьому заготівка верху закриває всю тильну поверхню стопи - напівчеревики. Металевого підноску напівчеревики не мають. Верх взуття виготовлено з синтетичного полімерного матеріалу. Підошва взуття виготовлена з синтетичного полімерного матеріалу полівінілхлориду. Не відносяться до спеціального спортивного взуття. Внутрішня деталь верху з текстильного синтетичного матеріалу, неутеплені арт.:BL21-* р.37-40 - 1400 пар., всього: 1600 пар., строком на 10 робочих днів, як таких, що підозрюються у порушенні прав інтелектуальної власності на зображувальну торговельну марку, зареєстровану в митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності за номером 229, майнові права на яку належать компанії PUMA SE, заявлених за митною декларацією типу ІМ40ДЕ (далі - МД) від 21.03.2023 № UA500500/2023/009288 (т.1 а.с.105-108).

Засобами електронної пошти, відповідно до вимог статті 399 Кодексу, повноважному представнику компанії PUMA SE в Україні Одеською митницею направлено Повідомлення від 22.03.2023 № 2023/006/П01 (т.1 а.с.112-18) із інформацією про факт пред`явлення вказаних товарів до митного оформлення, причини та строки призупинення, найменування та адресу власника/декларанта товарів, а також іншою необхідною інформацією, зокрема, фотозображенням вказаних товарів, пред`явлених до митного контролю та митного оформлення за вказаною МД.

Декларанту повідомленням від 22.03.2023 № 2023/006/П01 (т.1 а.с.109-11) надано інформацію, пов`язану із призупиненням митного оформлення товарів, а також повідомлено про призупинення на строк десять робочих днів (до 04.04.2023 включно) митного оформлення товарів, що підозрюються у порушенні прав інтелектуальної власності.

У квітні 2023 позивач звернувся до судового експерта К.А. Сопової з заявою про проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності та на вирішення експерта було поставлене наступне питання: «Чи є позначення, використані на бокових частинах зразка взуття за митною декларацією UA500500/2023/009288 MRN23UA88U0 від 21.03.2023 схожими настільки, що їх можна сплутати зі знаками за міжнародними реєстраціями №№ 426712, 439162, 1250838, права на які належать компанії PUMA SE?».

У висновку №203-04/23 від 10.04.2024, складеному на замовлення позивача, експерт дійшов висновку, що позначення, використані на зразках взуття за митною декларацією UA500500/2023/009288 MRN23UA88U0 від 21.03.2023 р., є схожими настільки, що їх можна сплутати зі знаками за міжнародними реєстраціями №№ 426712, 439162, 1250838, права на які належать компанії PUMA SE.

Звертаючись із даним позовом до суду ПУМА СЕ (PUMA SE) зазначила, що не надавала ТОВ "Стіллі" права на використання своїх торговельних марок за міжнародними реєстраціями знаків для товарів і послуг та позначень, схожих із згаданими торговельними марками настільки, що їх можна сплутати, у будь-який спосіб, в т.ч. нанесення її на будь-який товар, для якого торговельні марки зареєстровані, упаковку, в якій міститься такий товар, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням марки з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення).

Також, за твердженням позивача, між сторонами не має жодних комерційних зв`язків, а використання наявних на товарі позначок може ввести в оману споживачів.

Позивач стверджує, що відповідач, незважаючи на встановлену законодавством заборону використання в своїй діяльності об`єктів права інтелектуальної власності без дозволу правовласника, здійснюючи ввезення товарів на митну територію України, не дотримався встановлених законодавством вимог щодо отримання такого дозволу від позивача, чим порушив вимоги ст. 495 ЦК України, а також ст. 16 Закону "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг".

З огляду на вищевикладене, компанія ПУМА СЕ просило суд відновити її порушені права у спосіб припинення порушення ТОВ "Стіллі" прав інтелектуальної власності та вилучення з цивільного обороту товарів, виготовлених з порушенням права інтелектуальної власності.

В свою чергу, відповідач заперечуючи проти заявлених позовних вимог надав до суду першої інстанції висновок судового експерта Петренка С.А. №147-01 від 02.05.2023, виготовлений на замовлення відповідача, за висновками якого позначення у вигляді смуг, що розміщені на бічній поверхні товару - взуття жіноче типу кросівки, халявки яких нижче щиколотки, при цьому заготівка верху закриває всю тильну поверхню стопи - напівчеревики. Металевого підноску напівчеревики не мають. Верх взуття виготовлено з синтетичного полімерного матеріалу. Підошва взуття виготовлена з синтетичного полімерного матеріалу полівінілхлориду. Не відноситься до спеціального спортивного взуття. Внутрішня деталь верху з текстильного синтетичного матеріалу, не утеплені арт.: BL21-* - не є схожим настільки, що його можна сплутати зі знаками, зареєстрованими за міжнародною реєстрацією за №426712, №439162 та №1250838, правовласником яких є ПУМА СЕ (PUMA SE).

Відтак, оскільки використані ТОВ "Стіллі" позначення не є схожими до ступеню сплутування зі знаками, правовласником яких є позивач, на переконання відповідача, відсутній й факт порушення прав інтелектуальної власності позивача.

Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмовив у їх задоволенні у повному обсязі з мотивів, що були наведені вище.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 Господарського кодексу України відносини, пов`язані з використанням у господарській діяльності та охороною прав інтелектуальної власності, регулюються Господарським кодексом України та іншими законами (надалі - ГК України).

До відносин, пов`язаних з використанням у господарській діяльності прав інтелектуальної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України та іншими законами (ч. 2 ст. 154 ГК України).

До об`єктів права інтелектуальної власності, відповідно до ч. 1 ст. 155 ГК України та ч. 1 ст. 420 ЦК України, зокрема, належать торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 418 Цивільного кодексу України визначено, що право інтелектуальної власності це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та /або/ майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст.420 Цивільного кодексу України до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб; використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом; умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об`єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону (ч.ч. 2-3 ст. 426 ЦК України).

Відповідно до статті 432 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу. Суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про:

1) застосування негайних заходів щодо запобігання порушенню права інтелектуальної власності та збереження відповідних доказів;

2) зупинення пропуску через митний кордон України товарів, імпорт чи експорт яких здійснюється з порушенням права інтелектуальної власності;

3) вилучення з цивільного обороту товарів, виготовлених або введених у цивільний оборот з порушенням права інтелектуальної власності та знищення таких товарів;

4) вилучення з цивільного обороту матеріалів та знарядь, які використовувалися переважно для виготовлення товарів з порушенням права інтелектуальної власності або вилучення та знищення таких матеріалів та знарядь;

5) застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об`єкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення;

6) опублікування в засобах масової інформації відомостей про порушення права інтелектуальної власності та зміст судового рішення щодо такого порушення.

Торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів. Суб`єктами права інтелектуальної власності на торговельну марку є фізичні та юридичні особи (ч. 1 ст. 492, ч. 1 ст. 493 ЦК України).

Частиною 1 статті 494 Цивільного кодексу встановлено, що набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом.

Згідно ст. 495 Цивільного кодексу України майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: 1) право на використання торговельної марки; 2) виключне право дозволяти використання торговельної марки; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 496 Цивільного кодексу України майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку є чинними протягом десяти років з дати, наступної за датою подання заявки на торговельну марку в установленому законом порядку, якщо інше не встановлено законом. Зазначений строк може бути продовженим щоразу на десять років у порядку, встановленому законом.

Згідно ст.ст. 3, 3ter, 4 Мадридської Угоди про міжнародну реєстрацію знаків від 14.04.1891, яка набула чинності для України 25.12.1991, заява про поширення охорони, що виникає внаслідок міжнародної реєстрації, на країну, яка скористалася можливістю, що надається статтею 3bis, повинна бути спеціально зроблена в заявці, передбаченій у пункті (1) статті 3. Заява про територіальне поширення, зроблена після міжнародної реєстрації, повинна бути представлена при посередництві відомства країни походження на бланку, встановленому Інструкцією. Міжнародне бюро негайно реєструє таку заяву і повідомляє про це зацікавлене або зацікавлені відомства. Зареєстровані знаки публікуються у періодичному журналі, що видається Міжнародним бюро. Територіальне поширення набуває чинності від дати внесення запису про нього до Міжнародного реєстру; воно припиняє свою дію по закінченні строку дії міжнародної реєстрації знаку, до якого воно відноситься. З дати реєстрації, зробленої таким чином в Міжнародному бюро відповідно до положень статей 3 та 3ter, у кожній зацікавленій Договірній країні знаку надається така сама охорона, як і у випадку, коли б він був заявлений там безпосередньо.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про міжнародне приватне прав» до правовідносин у сфері захисту прав інтелектуальної власності застосовується право держави, у якій вимагається захист цих прав.

Статтею 17 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» встановлено, що в Україні забороняється експорт та імпорт товарів, які здійснюються з порушенням прав інтелектуальної власності.

Відповідно до ст.ст. 1, 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» торговельна марка - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб; зареєстрована торговельна марка - торговельна марка, на яку видано свідоцтво або яка має міжнародну реєстрацію, що діє на території України; міжнародна реєстрація - міжнародна реєстрація торговельної марки, здійснена відповідно до Мадридської угоди про міжнародну реєстрацію знаків та/або Протоколу до Мадридської угоди про міжнародну реєстрацію знаків.

Об`єктом торговельної марки може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори, форма товарів або їх пакування, звуки, за умови що такі позначення придатні для відрізнення товарів або послуг одних осіб від товарів або послуг інших осіб, придатні для відображення їх у Реєстрі таким чином, що дає змогу визначити чіткий і точний обсяг правової охорони, що надається. Набуття права на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Строк дії свідоцтва становить 10 років від дати подання заявки до НОІВ і продовжується НОІВ за клопотанням власника свідоцтва щоразу на 10 років, за умови сплати збору в порядку, встановленому пунктом 2 статті 18 цього Закону. Порядок продовження строку дії свідоцтва встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності.

Відповідно до п. 4 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» використанням торговельної марки визнається: нанесення її на будь-який товар, для якого торговельну марку зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням торговельної марки з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення);.застосування її під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої торговельну марку зареєстровано; застосування її в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

Торговельна марка визнається використаною, якщо її застосовано у формі зареєстрованої торговельної марки, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованої торговельної марки лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності торговельної марки.

Пунктом 5 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» передбачено, що свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом: позначення, тотожне із зареєстрованою торговельною маркою, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг; позначення, тотожне із зареєстрованою торговельною маркою, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання це позначення і торговельну марку можна сплутати, зокрема, якщо може виникнути асоціація такого позначення з торговельною маркою; позначення, схоже із зареєстрованою торговельною маркою, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення можна сплутати, зокрема, якщо може виникнути асоціація такого позначення з торговельною маркою; позначення, схоже із зареєстрованою торговельною маркою, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання ці позначення можна сплутати, зокрема, якщо може виникнути асоціація такого позначення з торговельною маркою.

В ст. 20 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» зазначено, що будь-яке посягання на права власника свідоцтва, передбачені статтею 16 цього Закону, в тому числі вчинення без згоди власника свідоцтва дій, що потребують його згоди, та готування до вчинення таких дій, вважається порушенням прав власника свідоцтва, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України. На вимогу власника свідоцтва таке порушення повинно бути припинено, а порушник зобов`язаний відшкодувати власнику свідоцтва завдану майнову шкоду шляхом відшкодування збитків чи виплати компенсації та/або завдану немайнову (моральну) шкоду.

Дійсно, як вбачається з наявних матеріалів справи та не заперечується відповідачем, компанії ПУМА СЕ належить право інтелектуальної власності на торгівельну марку - знаки для товарів і послуг з міжнародними реєстраціями № 426712, 439162, 1250838, що підтверджується зокрема листом ДП "Український інститут інтелектуальної власності" з доданими до нього копіями відповідних міжнародних реєстрацій (т.1 а.с.53-62).

Згідно вказаного листа міжнародна реєстрація за №426712 діє на території України у повному обсязі з 19.11.1976р., міжнародна реєстрація №439162 діє на території України у повному обсязі з 11.07.1978р., міжнародна реєстрація № 1250838 діє на території Україні з 12.11.2014.

Отже з урахуванням наведених положень закону, порушенням права інтелектуальної власності на торговельну марку вважається використання позначення, схожого із зареєстрованою торговельною маркою, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення можна сплутати, зокрема, якщо може виникнути асоціація такого позначення з торговельною маркою.

Тобто предметом доведення в рамках даної справи є схожість позначення, розміщеного на взутті, із торговельною маркою, права на яку належать позивачу, настільки, що їх можна сплутати.

Згідно з ч.3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів.

Відповідно до статті 86 ГГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

В даному випадку, суд апеляційної інстанції, враховуючи те, що експертні висновки надані сторонами є протилежними за змістом, ухвалою від 30.11.2023 призначив у справі №916/1689/23 судову експертизу об`єктів інтелектуальної власності проведення якої доручив Львівському науково-дослідному інституті судових експертиз Міністерства юстиції України.

На вирішення експерта було поставлено питання:

- Чи є позначення у вигляді смуг, що розміщені на бічній поверхні товару - взуття жіноче типу «кросівки» заявленого за митною декларацією №UA500500/2023/009288, за артикулом BL21-*, схожим настільки, що їх можна сплутати зі знаками за міжнародними реєстраціями №426712, №439162, №1250838, права на які належать ПУМА СЕ (PUMA SE)?

Судом апеляційної інстанції було отримано висновок експертів Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення судової комісійної експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 04.03.2024 №5315-Е.

У відповідності до висновку експертів - позначення, що розміщені на бічній поверхні товару взуття жіноче типу «кросівки» заявленого за митною декларацією №UA500500/2023/009288, за артикулом BL21-*, не є схожим настільки, що їх можна сплутати зі знаками за міжнародними реєстраціями №426712, №439162, №1250838, права на які належать ПУМА СЕ (PUMA SE) щодо однорідних товарів.

Так за результатами порівняльного зіставлення ознак торговельних марок за міжнародними реєстраціями №426712, №439162, №1250838, права на які належать ПУМА СЕ (PUMA SE) та позначення на товарі наданому на дослідження експертами було встановлено, що розбіжність ознак позначення на наданому на дослідження товарі і торговельних марках за міжнародними реєстраціями №426712, №439162, №1250838 свідчить про не схожість досліджуваних позначень, а у разі використання для однорідних товарів є не схожим настільки, що його можна сплутати з торговельними марками за міжнародними реєстраціями №426712, №439162, №1250838.

Відповідне порівняльне співставлення відображено експертами у таблицях наведених у відповідному висновку.

З урахуванням проведених досліджень експертами встановлено:

- товари, для яких використовуються торговельні марки за міжнародними реєстраціями №426712, №439162, №1250838 та товар, для якого використовується позначення у вигляді смуг, що розміщені на бічній поверхні є спорідненими та використовуються для класу 25 МКТП;

- торговельні марки за міжнародними реєстраціями №426712, №439162, №1250838 та позначення розміщене на бічній поверхні товару, наданого на дослідження не є схожими;

- позначення, що розміщені на бічній поверхні товару - взуття жіноче типу «кросівки» заявленого за митною декларацією №UA500500/2023/009288, за артикулом BL21-*, не є схожими настільки, що їх можна сплутати із торговельними марками, зареєстрованими за міжнародними реєстраціями за №426712, №439162, №1250838, права на які належать Компанії PUMA SE (ПУМА СЕ, Німеччина) щодо однорідних товарів.

Оцінюючи вказаний висновок експертів, колегією суддів встановлено, що вказаний висновок підготовлений кваліфікованими судовими експертами.

Зазначений висновок складено відповідно до вимог законодавства, будь-яких порушень положень законодавства та методології при його складенні судом не встановлено.

Відтак, вказаний висновок судової експертизи визнається судом апеляційної інстанції належним та допустимим доказом у справі, який узгоджується з іншими долученими до справи доказами як окремо, так і у їх сукупності.

Крім того, висновок містить докладний опис проведених експертами досліджень, зроблені у результаті нього висновки та відповіді на питання, поставлені експертам, обґрунтовані. Судовими експертами при проведенні дослідження використано правильну нормативну та методологічну базу з питання схожості/несхожості ознак знаків, нормативну та методологічну базу з питання спорідненості товарів/послуг, зроблено ґрунтовний і детальний опис дослідження знаків, повно досліджено встановлення і спорідненості (однорідності) товарів, визначено домінуючі елементи знаків, зроблено порівняльні дослідження домінуючих елементів, зроблено порівняльне дослідження графічних (візуальних) ознак домінуючих елементів (композицій) досліджуваних об`єктів, зроблено порівняльне дослідження графічних (візуальних) ознак досліджуваних знаків в цілому.

Колегія суддів при цьому зауважує, що у відповідності до приписів ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі у тому разі, зокрема якщо з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Так у даному випадку спір між сторонами спрямований на захист об`єкту права інтелектуальної власності знаків для товарів та послуг на підставі міжнародної реєстрації, право інтелектуальної власності на які належить ПУМА СЕ.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

У відповідності до з п.п. 1.2.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (далі - Інструкція) основними видами (підвидами) експертизи є, зокрема, експертиза у сфері інтелектуальної власності: літературних та художніх творів; фонограм, відеограм, програм (передач) організації мовлення; винаходів і корисних моделей; промислових зразків; сортів рослин і порід тварин; комерційних (фірмових) найменувань, торговельних марок (знаків для товарів і послуг), географічних зазначень; топографій інтегральних мікросхем; комерційної таємниці (ноу-хау) і раціоналізаторських пропозицій; економічна у сфері інтелектуальної власності.

Основним завданням експертизи об`єктів інтелектуальної власності є визначення властивостей цих об`єктів, до яких належать об`єкти промислової власності, об`єкти авторського права і суміжних прав (Розділ V Інструкції).

При дослідженні об`єктів промислової власності вирішуються питання щодо властивостей цих об`єктів, а саме: знаків для товарів і послуг (торговельних марок); комерційних найменувань; географічних зазначень; промислових зразків; винаходів і корисних моделей; комерційної таємниці і ноу-хау; раціоналізаторських пропозицій; топографії інтегральних мікросхем; сортів рослин; порід тварин тощо.

Отже у даному випадку для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо та якими суд не володіє.

З огляду на таке, судова колегія у даному випадку приймає до уваги висновок експертів виготовлений на вимогу ухвали суду, яким встановлено, що позначення, що розміщені на бічній поверхні товару взуття жіноче типу «кросівки» заявленого за митною декларацією №UA500500/2023/009288, за артикулом BL21-*, не є схожим настільки, що їх можна сплутати зі знаками за міжнародними реєстраціями №426712, №439162, №1250838, права на які належать ПУМА СЕ (PUMA SE) щодо однорідних товарів.

Разом з цим, колегія суддів не приймає до уваги висновок експерта №203-04/23 від 10.04.2024, складений на замовлення позивача, оскільки як вбачається зі змісту даного висновку, експерт Сопова К.А. не досліджувала зображення, нанесене на товарі відповідача вцілому, натомість при порівнянні торговельних марок і зображень експерт фактично досліджував лише частину позначення, що нанесене на взутті відповідача. У зв`язку з зазначеним висновок експерта Солової К. А. не можна назвати таким, що надано в результаті повного та об`єктивного дослідження наданих зразків.

Враховуючи наведене у сукупності, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено обставини використання відповідачем такого позначення, яке можна сплутати із зареєстрованими торговельними марками за міжнародними реєстраціями №№ 426712, 439162, 1250838, що відповідно виключає задоволення заявлених позовних вимог.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 04.09.2023 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення та витрати ТОВ «Стіллі» у сумі 32184,40 за проведену судову експертизу покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 04.09.2023 у справі №916/1689/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Стягнути з ПУМА СЕ (PUMA SE) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стіллі" витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 32184,40 грн.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.05.2024.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Філінюк І.Г.