СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року м. Харків Справа № 922/255/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А. , суддя Тарасова І.В.

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тодис" (вх.№766 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 05.03.2024 у справі №922/255/24 (прийняте у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Кухар Н.М., повний текст рішення складено та підписано 11.03.2024)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тодис" , м.Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Новаагро", м.Харків,

про стягнення 287 851,37 грн,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Тодис" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Новаагро" вартості сплачених послуг за зберігання у сумі 287851,37 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, в порушення умов договору складського зберігання зерна № 05/09-ГЕ/21 від 10.09.2021 та приписів чинного законодавства, утримує у себе зерно позивача попри законодавчо встановлений обов`язок повернути його та нараховує за весь цей період вартість послуг за зберігання, що підтверджується актами виконання робіт (надання виробничих послуг) № ГЕ517 від 11.04.2023, № ГЕ712 від 13.07.2023, та вимагає їх оплати.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.03.2024 у справі №922/255/24 у позові відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що позивачем не доведено порушення відповідачем умов договору складського зберігання, всі аргументи позивача побудовані лише на посиланні на певні загальні обставини, які жодним чином не доводять неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за конкретними актами наданих послуг. Чинне законодавство не містить зобов`язання зберігача повертати кошти за фактично надані послуги, якщо поклажодавець вважає, що зберігач в певний час нібито не міг надавати послуги належним чином. У даному випадку, як зазначено в рішенні, права та інтереси ТОВ "Тодис" порушені не були, підприємство не зазнало жодних збитків, оскільки отримало зі зберігання продукцію відповідної якості та кількості. При цьому, позивач звернувся до суду майже через шість місяців після припинення виконанням зобов`язання щодо зберігання і оплати зерна. Жодних заперечень з приводу якості або повноти наданих послуг, або своєчасності повернення зерна зі зберігання, позивач до подання даного позову не висловлював.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тодис" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 05.03.2024 у справі № 922/255/24 у частині 161 467,27 грн та винести нове рішення, яким позов задовольнити у частині 161 467,27 грн.

Скарга обґрунтована тим, що судом необґрунтовано відмовлено в частині позову в сумі 161 467, 27 грн вартості послуг за зберігання, вказану в акті № ГЕ517 від 11.04.2023 за період з 01.02.2022 по 31.08.2022. Зазначає, що відповідач не повернув та не зберіг продукцію у обсязі 134, 469 тон, про що він зазначив у листі № 288 від 01.08.2023. Звертає увагу, що вказаний лист з повідомленням відповідач направив позивачу після підписання акту № ГЕ517 від 11.04.2023, хоча відповідачу було відомо, що на час підписання акту зерно було знищено, але останній свідомо приховав цей факт. Цей доказ взагалі не досліджено судом, але він містить показання відповідача, де останній чітко вказав, що «…зерно кукурудзи 3 класу у кількості 134 469 кг було повністю знищено, тому зазначена продукція не може бути повернута.».

Зазначає, що судом також невірно зроблено висновок, що позивачем факт повернення зерна не оспорюється, оскільки станом на момент подачі апеляційної скарги мається рішення Господарського суду Харківської області від 21.12.2023 у справі № 922/4087/23 за позовом ТОВ Тодис до ТОВ АПК Новаагро про зобов`язання повернути зерно, яким позов задоволено у повному обсязі.

Відповідно до абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Тодис" (вх. № 766 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 05.03.2024 у справі №922/255/24 та ухвалено здійснити її розгляд у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи. Встановлено відповідачу строк до 22.04.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання апелянту. Встановлено учасникам справи строк до 22.04.2024 для подання заяв, клопотань, тощо.

22.04.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№5705), в якому останній просить відмовити у повному обсязі у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що всього за договором складського зберігання зерна № 05/09-ГЕ/21 від 10.09.2021 ТОВ "Тодис" передало на зберігання ТОВ "Агропромислова компанія "Новаагро" 376,02 тон кукурудзи, що було встановлено судом першої інстанції. За актом № ГЕ517 від 11.04.2023 відповідач повернув позивачу зерно кукурудзи в кількості 186 тон. При цьому, позивач жодним чином не доводить, як зазначення про знищення 134 469 кг зерна вплинуло на якість і повноту надання відповідачем послуг зі зберігання 186 000 кг зерна. Таким чином, як зазначає відповідач, позивачем не спростовано ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі, що послуги за актом № ГЕ517 від 11.04.2023 щодо зберігання і повернення саме 186 тон кукурудзи буди надані в повному обсязі і належним чином. В скарзі жодним чином не обґрунтовано зв`язок між зазначенням в листі про знищення зерна в кількості 134 469 кг, і належним поверненням іншої частини зерна в кількості 186 000 кг, яка зберігалася на елеваторі і була належним чином повернута поклажодавцю, на підтвердження чого останній підписав акт наданих послуг № ГЕ517 від 11.04.2023. Також відповідач звертає увагу суду на те, що вартість послуг в розмірі 161 467,27 грн згідно акту № ГЕ517 від 11.04.2023, яка є предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, нарахована за період з 01.02.2022 по 31.08.2022. Однак, позивачем не обґрунтовано, чому він вимагає стягнення коштів за зберігання саме за період з 01.02.2022, тобто з дати, коли елеватор не перебував в окупації, і в країні не було введено воєнний стан. Також просить надати можливість протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення довести розмір фактично понесених судових витрат відповідачем у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції та залучити до матеріалів справи докази таких витрат.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 10.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тодис" (поклажодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Новаагро" (зерновий склад) було укладено договір складського зберігання зерна № 05/09-ГЕ/21, а саме кукурудзи у кількості 700 тон з кінцевим строком зберігання до 30.05.2022.

Приймання зерна на зберігання здійснюється за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с-ще Залізничне, пров.Перемоги, 1 (п.1.4 договору).

Пунктом 6.5. договору встановлено, що відвантаження (переоформлення) зерна здійснюється зерновим складом тільки після повного розрахунку поклажодавцем за всі надані зерновим складом послуги, включаючи передплату за відвантаження зерна, а також після надання всіх документів згідно п.6.6 договору.

Відповідно до п. 7.9 договору зерновий склад зобов`язаний до 5-го числа кожного місяця направляти акти виконаних робіт поклажодавцю. Поклажодавець повинен підписати та повернути акти до 10-го числа того ж місяця. В разі непідписання та неповернення акту виконаних робіт, або ненадходження обґрунтованих заперечень щодо його оформлення, акт виконаних робіт вважається узгодженим поклажодавцем, а роботи, виконані зерновим складом, прийнятими без зауважень.

Умовами п.9.2 договору передбачено, що строк зберігання зерна за цим договором до подання поклажодавцем вимоги про його повернення, але не пізніше граничного строку зберігання, визначеного згідно додатку №1 до договору.

Згідно з п.13.1 договору договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 30.06.2022.

До договору між сторонами підписано специфікацію №1 щодо погодження вартості послуг відповідача та орієнтовний обсяг зерна, що передається на зберігання, і яка є невід`ємною частиною договору.

28.02.2023 між сторонами укладено додаткову угоду №7 до договору, в якій сторони продовжили строк дії договору до 30.04.2023, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов`язків та погодили вартість послуг відповідача і вартість додаткових послуг.

Протягом строку дії договору (з 15.09.2021 по 01.10.2021) позивач передав на зберігання відповідачу зерно - кукурудзу 3 кл. у загальній кількості 376,020 тон, на підтвердження чого надано реєстри товарно-транспортних накладних на прийняте зерно і насіння з проведенням лабораторних досліджень якості за середньодобовим зразком, а саме: № ГЕ210000828 від 15.09.2021 у кількості 23,100 тон, № ГЕ210000849 від 16.09.2021 у кількості 25,520 тон, № ГЕ210000853 від 17.09.2021 у кількості 131,140 тон, № ГЕ210000880 від 18.09.2021 у кількості 24,300 тон, № ГЕ210000905 від 19.09.2021 у кількості 33,600 тон, № ГЕ210000941 від 23.09.2021 у кількості 37,060 тон, № ГЕ210000955 від 24.09.2021 у кількості 55,600 тон, № ГЕ210000984 від 30.09.2021 у кількості 22,420 тон, № ГЕ210000988 від 01.10.2021 у кількості 23,280 тон.

На підтвердження отримання від позивача зерна на зберігання відповідач виписав складські квитанції.

Надання послуг зі зберігання зерна підтверджується актами виконання робіт (надання виробничих послуг), а саме: № 328 від 15.09.2021 на суму 248,49 грн, № 357 від 30.09.2021 на суму 8 726,76 грн, № 410 від 15.10.2021 на суму 11 236,61 грн, № 447 від 31.10.2021 на суму 8 900,09 грн, № 490 від 15.11.2021 на суму 11 424,57 грн, № 530 від 30.11.2021 на суму 11 424,57 грн, № ГЕ576 від 15.12.2021 на суму 11 424,57 грн, № 603 від 31.12.2021 на суму 12 186,21 грн, № 21 від 15.01.2022 на суму 11 424,57 грн, № 52 від 31.01.2022 на суму 12 186,21 грн, № ГЕ517 від 11.04.2023 на суму 314 336,95 грн, № ГЕ712 від 13.07.2023 на суму 19 762,84 грн.

Вартість послуг позивачем була сплачена у повному обсязі, що підтверджується наступними платіжними інструкціями: № 1776 від 08.10.2021 на суму 248,49 грн, № 1816 від 26.10.2021 на суму 8 726,36 грн, № 1842 від 04.11.2021 на суму 11 236,61 грн, № 1886 від 29.11.2021 на суму 8 900,09 грн, № 1899 від 14.12.2021 на суму 11 424,57 грн, № 1968 від 15.02.2022 на суму 11 424,57 грн, № 1971 від 15.02.2022 на суму 11 424,57 грн, № 1974 від 15.02.2022 на суму 11 424,57 грн, № 1969 від 15.02.2022 на суму 12 186,21 грн, № 1970 від 15.02.2022 на суму 12 186,21 грн, № 23 від 23.03.2023 на суму 285 792,94 грн, № 83 від 13.07.2023 на суму 28 544,01 грн, № 84 від 13.07.2023 на суму 50 869,42 грн.

Позивач вказує, що останні два акти, а саме № ГЕ517 від 11.04.2023 на суму 314 336,95 грн та № ГЕ712 від 13.07.2023 на суму 19 762,84 грн ним не погоджені та не підписані, але оплачені з наступних причин:

1. Вартість сплачених послуг за період з 01.02.2022 по 31.08.2022 на суму 161 467,27 грн та зазначена в акті виконання робіт (надання виробничих послуг) №ГЕ517 від 11.04.2023 підлягає поверненню, оскільки це був період окупації території, на якій знаходився елеватор та зберігання зерна було не підконтрольне відповідачу.

24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" затверджено відповідний Перелік громад, що розташовані в районах проведення бойових дій або які є тимчасово окупованими.

Згідно з п.9 Розділу ІІ вищезгаданого наказу, с. Залізничне було тимчасово окуповане з 24.02.2022 по 10.09.2022.

Як вказує позивач, оскільки територія елеватора була непідконтрольна Україні, відповідач не міг виконувати умови договору № 05/09-ГЕ/21 від 10.09.2021 належним чином, а саме проводити періодичну сушку, очистку зерна, заходи з попередження псування зерна та інші послуги зі зберігання зерна, в тому числі відвантажити зерно на першу вимогу позивача. За весь період окупації відповідач не надіслав жодного листа або повідомлення позивачу про неможливість виконувати свої обов`язки через обставини непереборної сили або відстрочку виконання обов`язків за цей період, чим порушив приписи ч. 2 ст. 226 ГК України, згідно з якою сторона, яка порушила своє зобов`язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів щодо запобігання збиткам та вимагати відповідного зменшення розміру збитків.

2. Вартість сплачених ним послуг за період з 01.09.2022 по 31.12.2022 в сумі 46291,68 грн та зазначена в акті виконання робіт (надання виробничих послуг) №ГЕ517 від 11.04.2023, у сумі 6 266,80 грн та зазначена в акті виконання робіт (надання виробничих послуг) № ГЕ712 від 13.07.2023 підлягає поверненню, оскільки в цей період елеватор був пошкоджений та відповідач не міг надавати належним чином послуги зі зберігання зерна, передбачені договором складського зберігання зерна.

01.08.2023 відповідач звернувся до позивача з листом № 288, в якому зазначив, що 21.09.2022 комісією у складі зберігача, власника майнового комплексу, поклажодавців та ДСНС встановлено, що наразі експлуатація елеватора неможлива у зв`язку зі значними пошкодженнями та відсутністю електропостачання. Також відповідач вказав, що технічною інвентаризацією елеватора встановлено, що ємність, в якій зберігалося зерно кукурудзи була сильно пошкоджена через ворожі обстріли. В результаті пошкодження ємності для зберігання була повністю знищена кукурудза, яка в ній зберігалася, в тому числі і продукція, належна ТОВ "Тодис". За результатами інвентаризації зерна на Граковському елеваторі встановлено нестачу кукурудзи 3 кл., яка належала ТОВ "Тодис" 135153 кг, в тому числі знищено в результаті збройної агресії рф 134 469 кг.

Позивач вказує, що жодного доказу про настання викладених обставин у своєму листі відповідач не надав. Таким чином, неможливо встановити коли саме відбулося пошкодження елеватору, чи під час періоду окупації або після, та, як наслідок, чи зберігалося зерно належним чином у цей строк. Також відповідач не надав доказів вжиття додаткових заходів щодо запобіганню псуванню або знищенню зерна, що залишилось на елеваторі.

Повідомлення про настання форс-мажорних обставин (лист № 288 від 01.08.2023) відповідач надіслав позивачу після спливу 10 місяців з моменту їх настання по версії відповідача. Увесь цей час позивач не здогадувався про вплив форс-мажорних обставин на обов`язки відповідача по зберіганню зерна, оскільки він виставляв позивачу рахунки за надані послуги зі зберігання всього об`єму переданого на зберігання зерна та позивач їх сплачував, що підтверджується актами виконання робіт (надання виробничих послуг) № ГЕ517 від 11.04.2023 на суму 314 336, 95 грн, № ГЕ712 від 13.07.2023 на суму 19 762, 84 грн, а також платіжними інструкціями № 23 від 23.03.2023 на суму 285 792, 94 грн, № 83 від 13.07.2023 на суму 28 544, 01 грн, № 84 від 13.07.2023 на суму 50 869,42 грн.

Позивач також вказує, що відповідачем з вищезазначеним листом не надано сертифікат, виданий торгово-промисловою палатою про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) ТОВ "АПК "Новаагро".

Разом з тим, повідомлення відповідача у листі № 288 від 01.08.2023 про настання форс-мажорних обставин здійснено у порушення порядку, визначеному договором, який передбачає письмове повідомлення іншій стороні про початок та припинення форс-мажорних обставин негайно, але не пізніше 10 днів з моменту їх виникнення чи припинення.

3. Позивач також вважає, що вартість сплачених послуг за період з 01.01.2023 по 12.07.2023 в сумі 65 844,00 грн та зазначена в акті виконання робіт (надання виробничих послуг) № ГЕ517 від 11.04.2023, в сумі 7 981, 62 грн та зазначена в акті виконання робіт (надання виробничих послуг) № ГЕ712 від 13.07.2023 підлягає поверненню, оскільки відповідач не міг відвантажити зерно у зв`язку з пошкодженням елеватора, проведенням інвентаризації та утриманням у себе зерна попри отриману вимогу позивача про повернення його зі зберігання.

У період з 24.03.2023 по 11.04.2023 позивач частково забрав зі зберігання зерно у кількості 186,000 тон, на підтвердження чого надано Журнал вагаря-відвантаження відповідача. Відповідач виставив акт виконання робіт (надання виробничих послуг) № ГЕ517 від 11.04.2023 та, який позивач оплатив.

12.04.2023 засобами електронного зв`язку позивач отримав листа від відповідача, в особі начальника комерційної служби Митрохіна О.В. про неможливість відвантажити зерно у зв`язку із проведенням інвентаризації на складі.

19.04.2023 позивач звернувся до відповідача з вимогою про відвантаження залишків зерна у кількості 186,000 тон, що знаходилися на зберіганні (заявка № 9 від 19.04.2023).

30.04.2023 термін зберігання зерна сплинув, сторони не уклали додаткової угоди про подовження терміну дії договору.

05.06.2023 позивач надіслав відповідачу вимогу кредитора, в якій вимагав повернути зі зберігання залишки зерна у кількості 186,000 тон та не нараховувати вартість послуг за зберігання (лист № 14 від 05.06.2023), яка була отримана відповідачем 13.06.2023, що підтверджується трекінгом АТ "Укрпошта".

Позивач зазначає, що відповіді відповідач не надав, зерно зі зберігання не повернув.

12.07.2023 позивач надіслав відповідачу вимогу на відвантаження залишків зерна, що знаходилися на зберіганні (заявка № 18 від 12.07.2023).

Відповідач частково вимогу виконав, повернув зі зберігання зерно у кількості 25,180 тон, що підтверджується Журналом вагаря-відвантаження відповідача, та виставив акт виконання робіт (надання виробничих послуг) № ГЕ712 від 13.07.2023, який позивач оплатив.

14.07.2023 позивач надіслав відповідачу вимогу на відвантаження залишків зерна, що знаходилися на зберіганні (заява № 18 від 14.07.2023), яка була отримана відповідачем 19.07.2023, що підтверджується трекінгом АТ "Укрпошта".

Відповіді відповідач не надав, зерно зі зберігання не повернув до теперішнього часу.

Посилаючись на приписи ст. 530, 938, 953 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", позивач вказує, що відповідач утримує у себе зерно позивача попри законодавчо встановлений обов`язок повернути його та нараховує за весь цей період вартість послуг за зберігання, що підтверджується актами виконання робіт (надання виробничих послуг) № ГЕ517 від 11.04.2023, ГЕ712 від 13.07.2023 та вимагає їх оплати.

При цьому позивач вказує, що він не міг не сплатити вартість спірних послуг, оскільки за умовами укладеного договору складського зберігання зерна № 05/09-ГЕ/21 від 10.09.2021 відвантаження зерна на зерновому складі відбувається після повного розрахунку з відповідачем за всі надані ним послуги включаючи передплату за відвантаження зерна (п. 6.5 договору). Тож отримати зерно зі зберігання без сплати послуг було неможливо.

Наведені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в частині відмови у задоволенні позову в сумі 161 467, 27 грн вартості послуг за зберігання, вказану в акті № ГЕ517 від 11.04.2023 за період з 01.02.2022 по 31.08.2022, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.509 ЦК України, ст.173 Господарського кодексу України (надалі ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України, яка кореспондується з ч.1 ст.193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

За змістом ст.953 ЦК України зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Відповідно до ч.1 ст.961 ЦК України товарний склад на підтвердження прийняття товару видає один із таких складських документів: складську квитанцію; просте складське свідоцтво; подвійне складське свідоцтво.

Згідно з ч.1 ст.957 ЦК України за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Відповідно до ст.27 Закону України Про зерно та ринок зерна в Україні зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно протягом строку, встановленого у договорі складського зберігання зерна.

Якщо строк зберігання зерна договором складського зберігання зерна не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно до подання поклажодавцем вимоги про його повернення.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що в період з 15.09.2021 по 01.10.2021 позивач передав на зберігання зерно кукурудзи 3 кл. у загальній кількості 376,020 тон, що підтверджується реєстрами товарно-транспортних накладних, наявними в матеріалах справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом необґрунтовано відмовлено в частині позову в сумі 161 467, 27 грн вартості послуг за зберігання 79 150,624 тон кукурудзи, вказану в акті № ГЕ517 від 11.04.2023, за період з 01.02.2022 по 31.08.2022.

Зі змісту акту виконання робіт (надання виробничих послуг) №ГЕ517 від 11.04.2023 вбачається, що за даним актом надані наступні послуги:

зберігання кукурудзи 3 кл. з 01.02. по 31.08.2022 у кількості 79 150,624 т на суму 161 467,27 грн;

зберігання кукурудзи 3 кл. з 01.09. по 31.12.2022 у кількості 22 692 т на суму 46 291,68 грн;

зберігання кукурудзи 3 кл. з 01.01. по 10.04.2023 у кількості 18 600 т на суму 65 844,00 грн;

відвантаження (авто) кукурудза 3 кл. у кількості 186 т на суму 40 734,00 грн.

Всього за актом 314 336,95 грн.

Як свідчать матеріали справи, зерно кукурудзи 3 кл. в кількості 186 тон було відвантажено позивачу в період з 24.03.2023 по 11.04.2023, що підтверджується Журналом вагаря-відвантаження та не заперечується позивачем.

За результатами зберігання і відвантаження зазначеної кількості продукції було складено акт № ГЕ517 від 11.04.2023 на суму 314 336, 95 грн, який підписано представниками обох сторін та скріплено печатками товариств.

При прийманні продукції зі зберігання і підписанні акту, позивачем не було висловлено заперечень з приводу повноти і якості наданих послуг, а також підстав і розміру нарахування плати за зберігання.

Позивач стверджує, що вартість сплачених послуг за період з 01.02.2022 по 31.08.2022 на суму 161 467,27 грн підлягає поверненню, оскільки це був період окупації території, на якій знаходився елеватор та зберігання зерна не було підконтрольне відповідачу. Останній не міг виконувати умови договору № 05/09-ГЕ/21 від 10.09.2021 належним чином, а саме проводити періодичну сушку, очистку зерна, заходи по попередженню псування зерна та інші послуги зі зберігання зерна, в тому числі відвантажити зерно на першу вимогу позивача, як це передбачено не тільки договором, а й ст. 953 ЦК України.

Однак, як правильно зазначено судом першої інстанції, позивачем не обґрунтовано, чому він вимагає повернення коштів за зберігання за період з 01.02.2022, тобто з дати, коли елеватор не перебував в окупації, і в країні не було введено воєнний стан. Оскільки в період з 01.02.2022 по 24.02.2022 не існувало обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог щодо повернення коштів, ці вимоги є необґрунтованими.

Колегія суддів також вважає необґрунтованими твердження позивача про те, що повідомлення про настання форс-мажорних обставин (лист №288 від 01.08.2023) відповідач надіслав позивачу після спливу 10 місяців з моменту їх настання по версії відповідача. Увесь цей час позивач і не здогадувався про вплив форс-мажорних обставин на обов`язки відповідача по зберіганню зерна, оскільки він виставляв позивачу рахунки за надані послуги зі зберігання всього об`єму переданого на зберігання зерна та позивач їх сплачував, що підтверджується актами виконання робіт, з огляду на те, що зазначені відповідачем обставини є загальновідомими.

Так, 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" затверджено відповідний Перелік громад, що розташовані в районах проведення бойових дій або які є тимчасово окупованими.

Згідно з п.9 Розділу ІІ вищезгаданого наказу, с. Залізничне було тимчасово окуповане з 24.02.2022 по 10.09.2022.

З урахуванням наведеного, тимчасова окупація с. Залізничне є загальновідомою обставиною.

В матеріалах справи також відсутні докази звернення позивача до відповідача з вимогою про повернення зерна під час його зберігання в період з 01.02.2022 по 31.08.2022.

За таких обставин, відповідачем в повному обсязі виконані взяті на себе зобов`язання під час зберігання зерна в період з 01.02.2022 по 31.08.2022 та повернуто поклажодавцю зерно належної якості в кількості 186 тон, що не оспорюється позивачем.

При цьому, суд апеляційної інстанції відхиляє твердження апелянта про те, що позивач вимушений був оплати вартість послуг згідно з атом № ГЕ517 від 11.04.2023, з огляду на те, що порядок і умови здійснення оплати за надані послуги чітко визначено договором складського зберігання зерна № 05/09-ГЕ/21 від 10.09.2021 та є кореспондуючим обов`язком поклажодавця по відношенню до обов`язку зернового складу зберігати продукцію.

Колегія суддів також вважає необґрунтованими посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції листа відповідача № 288 від 01.08.2023, в якому останній зазначає про те, що він не зберіг продукцію у обсязі 134, 469 тон, з огляду на те, що попри пошкодження елеватора, зерно кукурудзи 3 кл. в кількості 186 тон було збережено і повернуто поклажодавцю в належній якості, що підтверджується прийняттям позивачем послуг без зауважень та претензій, про що свідчить акт № ГЕ517 від 11.04.2023.

Щодо посилання скаржника на неврахування судом рішення Господарського суду Харківської області від 21.12.2023 у справі № 922/4087/23 за позовом ТОВ Тодис до ТОВ АПК Новаагро про зобов`язання повернути зерно, яким позов задоволено у повному обсязі, колегія суддів зазначає наступне.

Предметом розгляду справи №922/4087/23 є зобов`язання відповідача ТОВ "Агропромислова компанія "Новаагро" повернути зерно кукурудзи 3 класу у кількості 164,840 тони за договором складського зберігання зерна №05/09-ГЕ/21 від 10.09.2021.

Предметом розгляду апеляційної скарги у даній справі є повернення вартості сплачених послуг за період з 01.02.2022 по 31.08.2022 в сумі 161 467,27 грн відповідно до акту № ГЕ517 від 11.04.2023, за яким зерно кукурудзи 3 кл. в кількості 186 тон було збережено і повернуто поклажодавцю у повному обсязі.

Таким чином, позивачем не доведено яким чином справа № 922/4087/23 та лист відповідача № 288 від 01.08.2023 щодо незбереження продукції у обсязі 134,469 тон, пов`язана з неналежним виконанням відповідачем свого зобов`язання щодо зберігання вже поверненого зерна в кількості 186 тон відповідно до акту № ГЕ517 від 11.04.2023.

За таких обставин, позивачем не доведено підстав для повернення відповідачем 161 467, 27 грн вартості послуг за зберігання 79 150,624 тон кукурудзи, вказану в акті № ГЕ517 від 11.04.2023, за період з 01.02.2022 по 31.08.2022, в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Тодис" у зв`язку з недоведеністю належними доказами порушення умов договору складського зберігання зерна № 05/09-ГЕ/21 від 10.09.2021.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційного суду вважає висновки Господарського суду Харківської області законними та обґрунтованими. При цьому, доводи скаржника в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 05.03.2024 у справі №922/255/24 в частині відмови у задоволенні позову в сумі 161 467, 27 грн вартості послуг за зберігання, вказану в акті № ГЕ517 від 11.04.2023 за період з 01.02.2022 по 31.08.2022, без змін як такого, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1 ч.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тодис" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 05.03.2024 у справі №922/255/24 в частині відмови у задоволенні позову в сумі 161 467, 27 грн, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктами а)-г) частини 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03.06.2024

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль

Суддя І.В. Тарасова