ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2024 року м.Дніпро Справа № 904/4301/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Мороз В.Ф.

секретар судового засідання: Манець О.В.

представники сторін:

від позивача: Риженко М.С. - самопредставництво, витяг з ЄДР

від відповідача: Рибіна І.В. - адвокат, посвідчення адвоката № 0775 від 13.03.2003 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Дніпровської міської ради

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2023 р.

( суддя Панна С.П., м. Дніпро, повний текст складено 26.10.2023 р.)

у справі

за позовом

Дніпровської міської ради,

м. Дніпро

до

Релігійної організації

"Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії українськї православної церкви

Київського патріархату в місті Дніпрі",

м. Дніпро

про припинення права постійного користування земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Дніпровська міська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Релігійної організації "Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії українськї православної церкви Київського патріархату в місті Дніпрі", про припинення права постійного користування на земельну ділянку з кадастровим номером :01:550:0010, площею 1,9837 ГА, яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Марії Лисиченко, 2д за Релігійною організацією "Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української православної церкви Київського патріархату в місті Дніпрі" ( номер запису про право постійного користування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 29725276 ).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2023 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась Дніпровська міська рада, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2023 р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Дніпровська міська рада вважає, що рішення є незаконним, необгрунтованим таким, що ухвалено з порушенням норм процесуального права та з неповним дослідженням доказів.

Водночас, на думку Скаржника, у Відповідача відсутні будь-які правові підстави для проведення будівельних робіт на земельній ділянці по вул. Марії Личиченко, 2Д у місті Дніпрі: земельна ділянка з кадастровим номером :01:550:0010 надавалась виключно по фактичному розміщенню будівлі храму, також відсутні звернення від Відповідача та наявність наданих дозволів ( погоджень ) від компетентних органів стосовно надання дозволу на здійснення будівельних робіт на зазначеній земельній ділянці.

При цьому Скаржник зазначає, що спірні правовідносини у даній справі, що розглядається виникли щодо земельної ділянки з кадастровим номером: :01:550:0010, розташованої на території міста Дніпро по вул. Марії Лисиченко (колишня назва - Героїв Громадянської війни), 2д. Предметом спору є вимога про визнання припиненим права постійного користування земельною ділянкою.

Скаржник наголошує на тому, що на адресу Дніпровської міської ради надійшли звернення від містян з інформацією, що працівниками храму по вулиці Марії Лисиченко, буд. 2д у м. Дніпрі здійснюються будівельні роботи щодо встановлення паркану з захопленням території прилеглого скверу та з проханням здійснити відповідні дії стосовно перевірки наявності відповідної дозвільної документації на здійснення відповідних будівельних робіт. При перевірці вказаного у зверненнях об`єкту будівництва, було виявлено, що за вказаною адресою здійснюються роботи щодо будівництва паркану з залізобетонних плит з фундаментом без отримання Відповідачем відповідних дозвільних документів та/або погодження такого будівництва з землевласником. Натомість, при огляді земельної ділянки з кадастровим номером: :01:550:0010 стало відомо, що на території земельної ділянки належної до комунальної власності здійснено самочинне будівництво наступних об`єктів нерухомого майна: сторожка (тимчасова) Б, церковна лавка (тимчасова) В, торгівельний, павільйон (тимчасовий) Г, недільна школа (тимчасова) Д, господарська будівля (тимчасова) Е, майстерня (тимчасова), навіси (тимчасові)- И,К,Л, вбиральня (тимчасова) 3, № 1-11, І,І ІІ, ІІ-споруди.

Скаржник зазначає, що Відповідачем отримано земельну ділянку з кадастровим номером: :01:550:0010 по фактичному розміщенню будівлі храму, проте без жодних на те підстав здійснено самочинне будівництво, використовуються об`єкти нерухомого майна без введення його в експлуатацію, без оформлення правовстановлюючих документів та у повній мірі нехтують пунктами 5.6 та 5.7 рішення Дніпровської міської ради від 19.12.2018 № 107/39 «Про передачу земельної ділянки по вул. Марії Лисиченко, 2 Д (Амур-Нижньодніпровський район) у постійне користування Релігійній організації «Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі», , по фактичному розміщенню будівлі храму».

Відтак, на думку Скаржника, з огляду на те, що порушення законних прав та інтересів територіальної громади міста в особі органу місцевого самоврядування Дніпровської міської ради полягає у тому, що землекористувачем використовується земельна ділянка не за цільовим призначенням та не задля мети відповідно до якої її було отримано на праві постійного користування, своїми діями Відповідач порушує права та інтереси мешканців міста Дніпро, призводить до загрози спричинення аварійних ситуацій, які мають вірогідність пошкодити життя, здоров`я та майно мешканців міста, не дотримується приписів рішення Дніпровської міської ради, яким було передано спірну земельну ділянку на праві постійного користування (відсутні укладені сервітути, здійснює будівництво в зоні охоронних мереж тощо) та порушують законодавство України шляхом здійснення самочинного будівництва без дозвільних документів та погодження з землевласником. Зазначені дії Відповідача призвели до необхідності звернення Дніпровської міської ради, як представника Дніпровської територіальної громади за захистом своїх прав та інтересів до Господарського суду Дніпропетровської області.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Від Релігійної організації "Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії українськї православної церкви Київського патріархату в місті Дніпрі" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Релігійна організація не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою. Просить залишити судове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2023 р. по справі № 904/4301/23 без змін, а апеляційну скаргу Дніпровської міської ради без задоволення.

Зокрема, Відповідач посилається на те, що на підставі рішення Дніпровської міської ради від 19.12.2018 р. № 107/39 передано Релігійній організації земельну ділянку у постійне користування по фактичному розміщенню будівлі храму, код виду цільового призначення земель (КВЦПЗ) (для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій). В рішенні відсутня передача «парку» або «зелену зону» або «скверу».

Крім того, у відзиві Відповідач посилається на те, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених ст. 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Примусове позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у статті 141 названого Кодексу, безумовно є порушенням набутого особою права користування земельною ділянкою.

Відповідач також вказує на те, що доводи Позивача не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам чинного законодавства зводиться до суб`єктивного тлумачення норм чинного законодавства.

Крім того, Відповідач зазначає про те, що Дніпровська міська рада звернулась з позовною заявою до Релігійної організації про припинення права постійного користування на земельну ділянку. Такий підхід до вчинення таких дій суб`єктом владних повноважень є неприйнятним у демократичному суспільстві. Визначені Конституцією та законами України вимоги до дій і рішень суб`єктів владних повноважень, які є важливими гарантіями дотримання прав особи, не були дотримані. Позивач не довів наявності у нього порушеного права.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2023 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Чус О.В., Мороз В.Ф..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.11.2023 р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 904/4301/23. Розгляд питання про залишення апеляційної скарги без руху, про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті апеляційного провадження або про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2023 р. у справі № 904/4301/23 відкласти до надходження матеріалів оскарження до суду апеляційної інстанції.

22.11.2023 р. матеріали справи № 904/4301/23 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.11.2023 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 13.03.2024 р..

В судовому засіданні 13.03.2024 р. по справі оголошено перерву до 22.05.2024 р.

Від Скаржника надійшло клопотання про зупинення провадження по справі № 904/4301/23 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 904/1820/24 за позовом Дніпровської міської ради до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Кучеренко Євгена Анатолійовича, Релігійної організації "Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії українськї православної церкви Київського патріархату в місті Дніпрі".

Клопотання обгрунтоване тим, нерухоме майно державна реєстрація стосовно якого здійснена на підставі оскаржуваного у справі № 904/1820/24 рішення державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Кучеренко Є.А. від 10.08.2023 р. № 68814905 та котре побудоване на земельній ділянці комунальної власності, на яке відсутні правовстановлюючі документи та дозвільні документи на проведення будівельних робіт, існує необхідність зупинити провадження по справі № 160/26550/23 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 904/1820/24.

Присутній у судовомо засіданні представник Відповідача заперечив проти задоволення клопотання Позивача, з посиланням на його безпідставність.

Колегія суддів дослідила зміст клопотання і прийшла до висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі, беручи до уваги наступне.

Суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, зокрема, у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду (пункт 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України).

Разом з цим, під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі ( аналогічний висновок викладений в постановах Касаційного господарського суду складі Верховного Суду від 17.04.2019 р. у справі № 910/23396/16 та від 20.12.2019 р. у справі № 910/759/19 ).

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарського суду слід у кожному конкретному випадку з`ясувати, як пов`язана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, та чим обумовлюється неможливість розгляду справи. При цьому, наявність одночасно двох цих обставин є необхідною процесуальною підставою для застосування пункту 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

У своєму клопотанні Позивач не навів переконливих обставин, за яких апеляційна скарга у цій справі не може бути розглянута до вирішення іншої справи № 904/1820/24.

В даній справі суд не позбавлений можливості з`ясувати всі обставини, що мають важливе значення для розгляду апеляційної скарги Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2023 р. у справі № 904/4301/23.

Зупинення провадження у справі за відсутності належних підстав для цього мало б наслідком невиправдане затягування судового процесу та порушення вимог щодо розумної тривалості розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла до висновку про те, що правові підстави для зупинення провадження у справі № 904/4301/23 на стадії апеляційного провадження відсутні, у зв`язку з чим протокольною ухвалою відмовила в задоволенні клопотання.

В судовому засіданні 22.05.2024 р. оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

7. Встановлені судом обставини справи

Рішенням Дніпровської міської ради від 19.12.2018 № 107/39 передано Релігійній організації Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі, , земельну ділянку (план земельної ділянки додається), площею 1,9837 га (кадастровий номер :01:550:0010), у постійне користування по фактичному розміщенню будівлі храму по вул. Марії Лисиченко, 2 Д за рахунок земель, не наданих у власність або користування, код виду цільового призначення земель (КВЦПЗ) 03.04 (для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій).

Згідно інформації (доданої до позовної заяви) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.08.2023 р. за номером запису про інше речове право 29725276 зареєстровано право постійного користування земельної ділянкою кадастровий номер :01:550:0010 площею 1,9837 га на підставі рішення Дніпровської міської ради від 19.12.2018 р. № 107/39 за Релігійної організації Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру № НВ- 018 від 29.05.2018 р. року земельна ділянка кадастровий номер :01:550:0010 площею 1,9837 га від використання - по фактичному розміщенню будівлі храму.

В позовній заяві наведене, що на адресу Дніпровської міської ради надійшли звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з інформацією, що працівниками храму по вулиці Марії Лисиченко, буд.2д у м.Дніпрі здійснюються будівельні роботи з встановлення паркану з захопленням території прилеглого скверу та з проханням здійснити відповідні дії стосовно перевірки наявності відповідної дозвільної документації на здійснення відповідних будівельних робіт.

Позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що інспектором КП Управління контролю за благоустроєм міста ДМР на виконання покладених на нього обов`язків було надано Релігійній організації "Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі припис № 007242 від 30.03.2023 з проханням надати дозвільні документи та зупинити роботи стосовно огородження спірної земельної ділянки. Проте відповідачем було проігноровано зазначений припис, не виконано вимоги припису та не надано дозвільних документів на здійснення будівельних робіт, будівельні роботи не зупинено.

Рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 27.06.2023 р. № 13-27/6 Про вжиття заходів щодо усунення порушень Правил благоустрою території міста Дніпра ухвалено, що забудовнику земельної ділянки з кадастровим номером: :01:550:0010, розташована на території міста Дніпро по вул. Марії Лисиченко, 2д необхідно вжити заходи щодо усунення порушень Правил благоустрою території міста Дніпра, затверджених рішенням міської ради від 27.11.2013 № 44/43 (зі змінами), стосовно самовільно встановлених на території міста огорож згідно з переліком (додаток), а саме, зобов`язано власників зазначеного об`єкту демонтувати їх власними силами негайно з дня прийняття цього рішення та привести земельну ділянку на місцях демонтованих об`єктів до попереднього стану.

Визначено, що у разі невиконання вимог інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради, Комунальному підприємству Управління контролю за благоустроєм міста Дніпровської міської ради власними силами або із залученням інших комунальних підприємств та сторонніх організацій буде вжито заходів щодо усунення наслідків порушень Правил шляхом демонтажу об`єктів (пункт 1 цього рішення), забезпечено їх транспортування, зберігання та складання акта, який підписується представниками інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради, КП Управління контролю за благоустроєм міста та залученими особами, що були присутні під час його проведення.

29.06.2023 р. інспектором КП Управління контролю за благоустроєм міста ДМР було проведено повторну перевірку щодо дотриманням відповідачем законодавства та складено приписи від 29.06.2023 № № 1120, 1121, 1122, 1123 відповідно до яких, на підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 27.06.2023 р. №13-27/6 Про вжиття заходів щодо усунення порушень Правил благоустрою території міста Дніпра повідомлено, що забудовнику необхідно вжити заходів щодо усунення порушень Правил благоустрою території міста Дніпра, затверджених рішенням міської ради від 27.11.2013 № 44/43 (зі змінами), стосовно самовільно встановленого паркану та зобов`язано власників зазначеного об`єкту демонтувати їх власними силами негайно з дня прийняття рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради та привести земельну ділянку на місцях демонтованих об`єктів до попереднього стану.

Позивач вважає, що земельна ділянка передана міською радою у постійне користування виключно по фактичному розміщенню будівлі храму та жодного дозволу на здійснення нового будівництва на ній не надано, а отже зазначені будівельні роботи забороняються, а їх проведення свідчать про використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Про використання спірної земельної ділянки не за цільовим призначенням, а саме, (КВЦПЗ) 03:04: для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій свідчить те, що на земельній ділянці розташованій за адресою: м. Дніпро, вул. Марії Лисиченко, буд. 2д здійснюється виробництво та торгівля ритуальними виробами, а саме: пам`ятники, вінки, труни тощо. Земельна ділянка з вищезазначеним видом цільового призначення надана відповідачу по фактичному розміщенню храму, проте використовується для торгівлі та з метою отримання прибутку, що використанням земельної ділянки не за цільовим призначенням та систематичним та грубим порушенням законодавство, що регулює земельні відносини. При перевірці вказаного у зверненнях об`єкту будівництва, було виявлено, що за вказаною адресою здійснюються будівельні роботи щодо будівництва паркану з залізобетонних плит з фундаментом без отримання відповідачем відповідних дозвільних документів та/або погодження такого будівництва з землевласником.

Як стверджує Позивач, земельна ділянка з кадастровим номером: :01:550:0010, розташована на території міста Дніпро по вул. Марії Лисиченко, 2д не надавалась Відповідачу під будівництво, а надана у постійне користування виключно по фактичному розміщенню будівлі храму.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Предметом спору є вимоги про визнання припиненим права постійного користування земельною ділянкою. Правовою підставою визначено факт використання спірною земельною ділянкою не за цільовим призначенням.

Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України ( далі - ЗК України) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

За статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як встановлено судами, земельна ділянка була надана Відповідачу на підставі рішення Дніпровської міської ради від 19.12.2018 р. № 107/39 у постійне користування по фактичному розміщенню будівлі храму за рахунок земель, не наданих у власність або користування, код виду цільового призначення земель (КВЦПЗ) 03.04 (для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій).

Згідно інформації (доданої до позовної заяви) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.08.2023 р. за номером запису про інше речове право 29725276 зареєстровано право постійного користування земельної ділянкою кадастровий номер :01:550:0010 площею 1,9837 га за Релігійної організації Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій.

Право постійного землекористування є безстроковим і на відміну від права оренди може бути припинене лише з підстав, передбачених ст. 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним.

Ст. 141 ЗК України передбачено вичерпний перелік підстав припинення права користування землею, до яких належать: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки ( частина 3 ст. 142 ЗК України ).

Ст. 143 ЗК України визначено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру № НВ- 018 від 29.05.2018 р., лист 52 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який вказане в рішенні Дніпровської міської ради від 19.12.2018 р. № 107/39 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розроблений ФОП Шапкою А. В., та умови передачі земельної ділянки. Цільове призначення: 03.04 (для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій, категорія земель Землі житлової та громадської забудови вид використання земельної ділянки Фактичне розміщення будівлі храму.

Підстави припинення Позивач пов`язує з використанням Відповідачем спірною земельною ділянкою не за цільовим призначенням, а саме - будівництва паркану з залізобетонних плит з фундаментом та здійснення на території земельної ділянки самочинне будівництво тимчасові споруди.

Згідно з частини першої ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Ст. 38 ЗК України визначено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Згідно з частиною другою ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої ст. 20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Отже, з положень Земельного кодексу України слідує, що наміри щодо використання земельної ділянки в межах певної категорії земель мають відповідати містобудівній документації та документації із землеустрою.

Водночас, забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства, що визначено ст. 24 Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 р. № 548 затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель.

Згідно з пунктами 1.1 та 1.2 Класифікації видів цільового призначення земель, встановлено, що класифікація видів цільового призначення земель (далі - КВЦПЗ) розроблена відповідно до Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій» та Положення про Державний комітет України із земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.2008 р. № 224.

Код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі.

Пунктом 1.3 КВЦПЗ застосовується для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів.

Пунктом 1.4 КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

Розділом II Класифікації видів цільового призначення земель визначено класифікацію видів цільового призначення земель, серед яких у секції В зазначено, що землі житлової забудови - це землі, які використовуються для розміщення житлової забудови (житлові будинки, гуртожитки, господарські будівлі та інше); землі, які використовуються для розміщення гаражного будівництва)), а землі громадської забудови - це землі, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд (готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів), інших об`єктів загального користування).

Як слідує із Розділом II Класифікації видів цільового призначення земель у секції В за кодом 03.04 ( для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій ).

Доказів добровільної відмови Відповідача від права постійного користування земельної ділянки, Позивачем не надано, як і не надано доказів на підтвердження інших підстав, визначених у ст. 143 ЗК України, припинення права користування землею.

Так, Позивачем не надано доказів зміни Відповідачем цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер :01:550:0010 площею 1,9837 га, а зазначені в позові обставини пов`язані з обслуговуванням будівель релігійної організації.

Щодо огорожі № 1-5, то як слушно зауважив суд першої інстанції - до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки був доданий технічний паспорт у якому перелічена характеристика господарських будівель а саме : Церква А-1, навіс а-1,сторожка Б, огорожа № 1-5, замощення 1,11, зливна яма з/я та на дату 19.12.2018 р. прийняття рішення Дніпровської міської ради від 19.12.2018 р. № 107/39 Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розроблений ФОП Шапкою А. В., та умови передачі земельної ділянки, визначені під час його погодження, і передати Релігійній організації Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі, , земельну ділянку, площею 1,9837 га (кадастровий номер :01:550:0010), у постійне користування по фактичному розміщенню будівлі храму по вул. Марії Лисиченко, 2 Д за рахунок земель, не наданих у власність або користування, код виду цільового призначення земель (КВЦПЗ) 03.04 (для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій).

До проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки доданий технічний паспорт у якому перелічена характеристика господарських будівель а саме : Церква А-1, навіс а-1, сторожка Б, огорожа № 1-5, замощення 1,11, зливна яма з/я.

Тобто, станом на 19.12.2018 р. Дніпровська міська рада при прийнятті рішення від 19.12.2018 р. № 107/39 Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розроблений ФОП Шапкою А. В., та умови передачі земельної ділянки, визначені під час його погодження, і передати Релігійній організації Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі, , земельну ділянку, площею 1,9837 га ( кадастровий номер :01:550:0010), у постійне користування по фактичному розміщенню будівлі храму по вул. Марії Лисиченко, 2 Д за рахунок земель, не наданих у власність або користування, код виду цільового призначення земель (КВЦПЗ) 03.04 ( для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій ) була обізнана про існування огорожи № 1-5 ( паркану ).

На підставі викладеного вище, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Позивача.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Дніпровської міської ради.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2023 р. у справі № 904/4301/23 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.05.2024 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя В.Ф. Мороз