УХВАЛА

31 травня 2024 року

м. Київ

cправа № 911/232/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Могил С.К.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Броварської міської ради Броварського району Київської області

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2024

у справі № 911/232/22

за позовом Броварської міської ради Броварського району Київської області

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Афіна групп"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Аналітично-прикладний центр "Інститут політичних технологій"

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Управ-Дом."

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Житлово-будівельного кооперативу "Діамант"

про скасування рішень про державну реєстрацію,

В С Т А Н О В И В:

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 15.05.2024 надійшла касаційна скарга Броварської міської ради Броварського району Київської області на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2024 (повний текст складено 18.04.2024) у справі № 911/232/22.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2024 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Могил С.К. - головуючий (доповідач), Случ О.В., Волковицька Н.О.

Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам ст.ст. 287 ? 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Суд дійшов висновку, що подана скарга їм не відповідає з огляду на таке.

За змістом п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був урахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Якщо касаційна скарга подається на підставі п. 2 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку визначення п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставою відкриття касаційного провадження скаржник повинен зазначити норму права, практику застосування якої необхідно сформувати та правовідносини, до яких ця норма має застосовуватись, а також вказати який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання і в чому полягає його неправильність.

Здійснюючи оскарження судового рішення на підставі п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, скаржник має зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

Процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок чітко визначити та зазначати у касаційній скарзі конкретну підставу (конкретні підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) ч. 2 ст. 287 ГПК України.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Дослідивши подану у цій справі касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам процесуального закону, Суд встановив, що у касаційній скарзі заявник посилається на ч. 2 ст. 287 ГПК України, повністю цитуючи її, а також викладає доводи щодо незгоди з оскаржуваним судовим рішенням та зазначає про допущені на його думку апеляційним судом порушення.

Проте скаржник не вказує конкретну, визначену відповідним пунктом ч. 2 ст. 287 ГПК України, підставу подання касаційної скарги.

Ураховуючи принципи диспозитивності, рівності, змагальності та межі касаційного перегляду закріплені у ст. 300 ГПК України, Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати підставу касаційного оскарження.

Відтак Суд дійшов висновку, що касаційна скарга оформлена з порушенням вимог ст. 290 ГПК України, оскільки не містить чіткого визначення підстав, передбачених відповідними пунктами ч. 2 ст. 287 ГПК України, на яких вона подається, та належного їх обґрунтування.

Способом усунення зазначеного недоліку є подання касаційної скарги в новій редакції з належним обґрунтуванням необхідності відкриття касаційного провадження відповідно до ст. 287 ГПК України та з чітким визначенням підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою цієї статті.

Суд зауважує, що касаційну скаргу у новій редакції, подану на виконання вимог цієї ухвали, необхідно також надіслати всім іншим учасникам справи, надавши Суду докази такого надіслання.

Відповідно до ч. 2 ст. 292 ГПК України, зокрема, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Частиною 2 ст. 174 ГПК України унормовано, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ураховуючи викладене, касаційна скарга Броварської міської ради Броварського району Київської області підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку на усунення недоліків поданої ним касаційної скарги, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме скаржнику необхідно викласти касаційну скаргу у новій редакції та зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 287 ГПК України підстави (підстав), належним чином обґрунтувати наявність цієї підстави (цих підстав).

Керуючись ст. ст. 174, 234, 290, 292 ГПК України, Суд,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Броварської міської ради Броварського району Київської області на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2024 у справі № 911/232/22 залишити без руху.

2. Надати скаржнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Могил С.К.