ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/4873/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ОРЛОВСЬКИЙ 2012

на рішення Господарського суду Одеської області від 18.01.2024 (суддя Ю.С. Бездоля, м.Одеса, повний текст складено 02.02.2024)

у справі №916/4873/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРДЖІ-АГЕНТ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ОРЛОВСЬКИЙ 2012

про стягнення 194 051,70 грн,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) ЕНЕРДЖІ-АГЕНТ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) ОРЛОВСЬКИЙ 2012 про стягнення з останнього 194 051,70 грн, з яких: 147 518,58 грн заборгованості за спожиту електричну енергію, 7 639,67 грн 3% річних та 38 893,45 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги ТОВ ЕНЕРДЖІ-АГЕНТ обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу №299 від 02.02.2021, зокрема в частині повної оплати спожитої ним у січні-лютому 2022 року електричної енергії.

У відзиві на позовну заяву відповідач заявив клопотання про зменшення належних до стягнення сум заборгованості 3% річних та інфляційних втрат на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.01.2024 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ ОРЛОВСЬКИЙ 2012 на користь ТОВ ЕНЕРДЖІ-АГЕНТ 147 518,58 грн основного боргу, 7 639,67 грн - 3% річних, 38 893,45 грн інфляційних втрат та 1 804,38 грн судового збору. У зв`язку з частковим визнанням відповідачем позову, повернуто з Державного бюджету України на користь ТОВ ЕНЕРДЖІ-АГЕНТ 1 106,38 грн судового збору, сплаченого за платіжною інструкцією №1771 від 06.11.2023 на загальну суму 2 910,76 грн.

Господарським судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повної оплати спожитої ним у січні-лютому 2022 року електричної енергії, у зв`язку з чим задоволено позовну вимогу ТОВ ЕНЕРДЖІ-АГЕНТ про стягнення з відповідача основного боргу у зазначеному позивачем розмірі. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 7 639,67 грн та інфляційних втрат у розмірі 38 893,45 грн, та про відсутність підстав для зменшення їх розміру, враховуючи, що позивачем заявлено вказані суми в порядку статті 625 Цивільного кодексу України.

Частково не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ТОВ ОРЛОВСЬКИЙ 2012 звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (з урахуванням уточнень до неї), в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення з нього 3% річних у розмірі 7639,67 грн та інфляційних втрат у розмірі 38 893,40 грн та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Скаржник, заперечуючи проти задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, у апеляційній скарзі посилається на наявність підстав для зменшення розміру вказаних нарахувань, враховуючи відсутність доказів понесення позивачем збитків, а також те, що розмір інфляційних втрат становить значну частину від розміру основного боргу за укладеним між сторонами договором, який частково ним був погашений, та правову позицію, викладену у низці постанов Верховного Суду щодо можливості зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій.

Позивач надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що суд першої інстанції правомірно, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, беручи до уваги засади справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права, зважаючи на правову природу 3% річних та інфляційних втрат, та їх основного призначення, реалізовуючи свої повноваження постановив законне та обґрунтоване рішення у даній справі.

Апеляційна скарга зареєстрована судом 01.03.2024 за вх.№768/24 та одночасно скаржником було заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження (вх.№771/24 від 01.03.2024).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду апеляційної скарги та клопотання визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2024 та протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 01.03.2024.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.03.2024 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ ОРЛОВСЬКИЙ 2012 на рішення Господарського суду Одеської області від 18.01.2024 у справі №916/4873/23 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Одеської області надіслати матеріали справи №916/4873/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

11.03.2024 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.

У зв`язку з перебуванням судді-учасника колегії С.В. Таран з 11.03.2024 по 15.03.2024 та 18.03.2024 у відпустці відповідно до наказів голови суду №38-в від 26.02.2024 та №42-в від 04.03.2024, питання щодо апеляційної скарги вирішувалося 19.03.2024.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 апеляційну скаргу ТОВ ОРЛОВСЬКИЙ 2012 на рішення Господарського суду Одеської області від 18.01.2024 у справі №916/4873/23 залишено без руху. Встановлено скаржнику строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги, протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 поновлено ТОВ ОРЛОВСЬКИЙ 2012 пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 18.01.2024 у справі №916/4873/23. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ ОРЛОВСЬКИЙ 2012 на рішення Господарського суду Одеської області від 18.01.2024 у справі №916/4873/23 та визначено розгляд відповідної апеляційної скарги здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено позивачу строк до 17.04.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Станом на час прийняття даної постанови до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку без проведення судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши законність і обґрунтованість оскарженого рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №103 від 14.01.2020 позивачу ТОВ ЕНЕРДЖІ-АГЕНТ видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.

02.02.2021 між ТОВ ЕНЕРДЖІ-АГЕНТ (постачальник, позивач) та ТОВ ОРЛОВСЬКИЙ 2012 (споживач, відповідач) укладений договір про постачання електричної енергії споживачу №299.

Відповідно до п.1.1 договору цей договір про постачання електричної енергії споживачу (далі - договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу (далі - споживач) постачальником електричної енергії (далі - постачальник) та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору.

Згідно з пунктом 2.1 договору за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

За пунктами 5.1-5.9 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору; спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника; для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії; ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни; розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць; розрахунки споживача за цим договором здійснюються на рахунок постачальника; оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника; оплата вважається здійсненою після того, як на рахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору; рахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни; оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 робочих днів від дати, зазначеної в комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем; всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки; якщо споживач не здійснив оплату за цим договором у строки, передбачені комерційною пропозицією, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ; споживач має право обрати на розрахунковий період іншого постачальника в установленому ПРРЕЕ порядку, за умов, що в нього є укладений договір про розподіл електричної енергії з оператором системи та відсутнє припинення постачання електричної енергії внаслідок наявної заборгованості за постачання електричної енергії перед діючим постачальником; порядок звіряння фактичного обсягу спожитої електричної енергії на певну дату чи протягом відповідного періоду визначається відповідно до комерційної пропозиції, обраної споживачем; комерційна пропозиція, яка є додатком 2 до цього договору, має містити наступну інформацію: ціну (тариф) електричної енергії; спосіб оплати; термін надання рахунку для остаточного розрахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати; визначення способу оплати послуг з розподілу напряму з оператором системи; розмір пені за порушення строку оплати або штраф; розмір компенсації споживачу за недодержання постачальником якості надання комерційних послуг; розмір штрафу за дострокове розірвання договору у випадках, не передбачених умовами договору; термін дії договору та умови пролонгації; дата та підпис споживача; після прийняття споживачем комерційних пропозицій постачальника внесення змін до них можливе лише за згодою сторін або в порядку, встановленому чинним законодавством.

Пунктом 6.2 договору передбачено, зокрема, що споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору; за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію припинити власне електроспоживання відповідно до умов договору, письмового попередження (вимоги) постачальника про припинення або обмеження постачання електроенергії.

У відповідності до пункту 9.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

Згідно з пунктом 13.1 договору цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору, та/або сплаченого рахунку (квитанції) постачальника.

Додатком №1 до договору є заява-приєднання ТОВ ОРЛОВСЬКИЙ 2012 до умов договору про постачання електричної енергії споживачу, в якій зокрема, вказано, що датою приєднання вважається дата оплати споживачем першого рахунку, наданого постачальником; договір вважається укладеним з дати підписання споживачем цієї заяви-приєднання до договору, яка повертається споживачем на адресу електропостачальника; початок постачання з 20.02.2021.

Додатком №2 до договору є публічна комерційна пропозиція, відповідно до якої:

- оплата здійснюється на рахунок із спеціальним режимом використання; споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за договором через: банківську платіжну систему; в інший не заборонений чинним законодавством спосіб; розрахунковим періодом є календарний місяць, який встановлюється з 1 числа місяця до такого ж числа наступного місяця; оплата електричної енергії здійснюється споживачем у формі попередньої оплати плановими платежами остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; оплата за замовлений обсяг електроенергії за договором має здійснюватися споживачем з 1 по 5 число за поточний місяць, у розмірі 100% вартості заявленого обсягу споживання електричної енергії на відповідний розрахунковий період (додаток №3); остаточний розрахунок споживача за електричну енергію за розрахунковий період здійснюється в строк до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим (місяцем поставки), відповідно до фактичного обсягу електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом, у передбачених законом випадках), на підставі отриманого споживачем від постачальника рахунка, в якому зазначаються суми до сплати за використану електричну енергію;

- термін дії дійсної комерційної пропозиції: початок - 20.02.2021; кінець - 31.12.2021; договір набирає чинності з дня підписання заяви-приєднання та діє до 31.12.2021; договір вважається автоматично продовженим на один календарний рік, якщо жодна із сторін не направила другій стороні письмове повідомлення про розірвання договору за 21 день до дня його закінчення;

- інформування споживача, з яким укладено договір, про зміни в умовах договору, про закінчення терміну дії, зміну тарифів, суми до сплати по рахунках, виставлених згідно з умовами договору, строки їх оплати, про відключення, іншу інформацію, яка стосується взаємовідносин сторін або може бути корисною для споживача, може здійснюватися шляхом направлення відповідної інформації: засобами електронного зв`язку на електронну адресу вказану у договорі; СМС-повідомленням на номер, який зазначений у договорі, тощо.

Додаток №3 до договору визначає обсяги очікуваного споживання (постання) електричної енергії споживачу за період січня 2021 року - грудня 2021 року у розмірі 304641 кВт*год.

Додаток №4 до договору визначає відомості про розрахункові засоби обліку активної електричної енергії споживача ТОВ ОРЛОВСЬКИЙ 2012.

В матеріалах справи наявні:

- договір №185 електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії;

- рахунок №299220119 від 07.02.2022 за спожиту електричну енергію за січень 2022 року на суму 124137,54 грн. із визначенням терміну оплати до 14.02.2022;

- рахунок №299220219 від 04.03.2022 за спожиту електричну енергію за лютий 2022 року на суму 233122,36 грн. із визначенням терміну оплати до 11.03.2022;

- платіжні інструкції про сплату відповідачем по рахунку №299220119 на загальну суму 85 603,78 грн. (№61 від 11.08.2022 на суму 25603,78 грн., №39 від 25.04.2022 на суму 30 000 грн.; №38 від 14.04.2022 на суму 30 000 грн.).

У листі від 05.10.2023 АТ ДТЕК Одеські електромережі щодо обсягів споживання по споживачу ТОВ ОРЛОВСЬКИЙ 2012 повідомило, що обсяг розподіленої електричної енергії за січень 2022 року склав 24212 кВт*год, за лютий 2022 року - 25280 кВт*год.

В матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості ТОВ ОРЛОВСЬКИЙ 2012 за договором №299, відповідно до якого: залишок основного боргу з урахуванням часткових сплат складає 147 518,58 грн., нараховані 3% річних за період з 15.02.2022 по 03.11.2023 складають 7 639,67 грн., нараховані інфляційні втрати за період з 15.02.2022 по 03.11.2023 складають 38 893,45 грн. Доказів сплати заявлених до стягнення сум матеріали справи не містять.

Несплата відповідачем решти вартості спожитої електричної енергії за період січня-лютого 2022 року стала підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом про стягнення основного боргу у розмірі 147 518,58 грн, 3% річних у розмірі 7 639,67 грн та інфляційних втрат у розмірі 38 893,45 грн.

Судом першої інстанції за результатами розгляду зазначеного позову встановлено, що позовні вимоги про стягнення основного боргу є законними та обґрунтованими, і це не оскаржується апелянтом. Предметом оскарження є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 7 639,67 грн та інфляційних втрат у розмірі 38 893,45 грн.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У відповідності до пункту 9.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

Відтак, суд першої інстанції, встановивши факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу №299, вірно застосував положення вищезазначених правових норм та умов укладеного між сторонами договору та дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 7639,67 грн та інфляційних втрат у розмірі 38 893,45 грн. При цьому слід зазначити, що скаржник в апеляційній скарзі не заперечує встановлений їх розмір, контррозрахунок не надає.

Доводи скаржника про те, що господарським судом не було зменшено розмір 3% річних та інфляційних, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Як зазначалося, частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойка це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4400/17.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас, за змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.19 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).

Передбачене частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України нарахування трьох відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18). Визначені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Отже, проценти та інфляційні нарахування, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями.

При цьому Південно-західний апеляційний господарський суд враховує, що у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Із цього випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу, процентів річних є правом суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення. Велика Палата Верховного Суду також вказала, що відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.

В частині зменшення нарахованих процентів річних апеляційний суд зауважує, що позивачем заявлено до стягнення 3 % річних, тобто у передбаченому законодавством розмірі (частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України), а тому відсутні підстави для зменшення розміру 3 % річних з урахуванням критеріїв розумності, справедливості та пропорційності, адже обставини очевидної неспівмірності, несправедливості та непропорційності заявленої до стягнення суми процентів річних відсутні, розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом.

Інфляційні втрати (індекс споживчих цін) - це показник, який характеризує зміни загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничого споживання (постанова Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №341/915/16-ц).

Відтак, оскільки стягнення втрат від інфляції спрямоване на те, щоб боржник сплачував кредитору грошові кошти тієї ж цінності на момент, коли такі кошти мали були сплачені, апеляційний суд не вбачає правових підстав для зменшення розміру втрат від інфляції.

Викладені у апеляційній скарзі ТОВ ОРЛОВСЬКИЙ 2012 аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи скаржника не спростовують висновків Господарського суду Одеської області про наявність підстав для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат у визначених позивачем сумах, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в зазначеній частині колегія суддів не вбачає, а тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Одеської області від 18.01.2024 у справі №916/4873/23 залишити без змін.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ОРЛОВСЬКИЙ 2012 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 18.01.2024 у справі №916/4873/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 30.05.2024.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран