РІШЕННЯ

Іменем України

22 травня 2024 року м. Чернігівсправа № 927/186/24

Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Мігди Р.Ю., за правилами загального позовного провадження в відкритому судовому засіданні розглянув справу

за позовом: Керівника Козелецької окружної прокуратури Чернігівської області

вул. Є. Лоскота, 1, сел. Козелець, Чернігівський район, Чернігівська область, 17000;

в інтересах держави, в особі позивача: Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації, вул. Шевченка, 7, м. Чернігів, 14000;

до відповідача 1: Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області,

вул. Незалежності, 21, м. Остер, Чернігівський район, Чернігівська область, 17044;

до відповідача 2: Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства Колос,

вул. Незалежності, 103, м. Остер, Чернігівський район, Чернігівська область, 17044;

до відповідача 3: Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області,

вул. П`ятницька, 11-А, м. Чернігів, 14000,

предмет спору: про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: Дрозд А.С. представник, діє в порядку самопредстаництва юридичної особи, згідно з витягом з ЄДРПОУ;

від відповідача-1: не прибув;

від відповідача-2: Паламарчук О.М. адвокат, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1612454, виданий 15.05.2024;

від відповідача-3: не прибув;

від прокуратури: Шиленко М.В. прокурор відділу.

У судовому засіданні 22.05.2024, Господарський суд Чернігівської області, на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

22.02.2024, керівником Козелецької окружної прокуратури Чернігівської області в інтересах держави в особі позивача Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації поданий позов до відповідачів 1, 2, 3: Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області, Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства Колос та Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області з проханням усунути перешкоди власнику державі в особі Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га шляхом:

- зобов`язання Остерської міської ради повернути земельну ділянку за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, державі в особі Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації;

- визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 20.04.2021 між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством Колос;

- скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, за Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 220);

- скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га.

Позов мотивований тим, що земельна ділянка за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, в межах якої розташована пам`ятка археології місцевого значення - поселення Кошани в урочищі Церковище (Круг) (охоронний № 2265-Чр), є об`єктом історико-культурного призначення і може перебувати виключно в державній власності.

Підставою пред`явлення позову є передача в комунальну власність Остерської міської ради земельної ділянки історико-культурного призначення за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, на якій розташоване поселення Кошани, поза волею власника держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації.

До позовної заяви прокурором додана заява про вжиття заходів до забезпечення позову з проханням:

- накласти арешт на земельну ділянку площею 7,7015 га за кадастровим номером :33:120:0003 (спірна), розташовану в межах території Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області;

- заборонити органам, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки, в тому числі реєстрацію права комунальної власності на вказану земельну ділянку за територіальною громадою в особі Остерської міської ради.

Суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження в справі за правилами загального позовного провадження; зупинив провадження в справі № 927/186/24 до перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення в подібних правовідносинах у справі № 927/1206/21, про що постановив ухвалу від 26.02.2024.

Ухвала суду від 26.02.2024 доставлена учасникам справи до їх електронних кабінетів в ЄСІТС 26.02.2024 о 21:50, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Ухвалою суду від 26.02.2024 заяву керівника Козелецької окружної прокуратури Чернігівської області про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково; заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування / припинення реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі щодо територіальної громади в особі Остерської міської ради; реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі в володіння та користування третім особам та інше) щодо об`єкта нерухомого майна земельної ділянки площею 7,7015 га, за кадастровим номером :33:120:0003, розташованої в межах території Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області. В іншій частині заяви відмовлено.

Ухвала суду від 26.02.2024 доставлена учасникам справи до їх електронних кабінетів в ЄСІТС 26.02.2024 о 22:39, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

12.03.2024, Великою Палатою Верховного Суду, прийнята постанова в справі № 927/1206/21, повний текст якої оприлюднений в Єдиному державному реєстрі судових рішень 20.03.2024.

Суд поновив провадження в справі № 927/186/24; підготовче засідання призначив на 24.04.2024; установив учасникам справи строки для подання заяв по суті спору, в порядку статей 165 - 167, 178, 184 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) (ухвала від 01.04.2024, яка доставлена учасникам справи до їх електронних кабінетів в ЄСІТС 01.04.2024 о 16:20, що підтверджується довідками про доставку електронного листа).

11.04.2024, від відповідача 3, надійшов відзив на позов з проханням відмовити в задоволенні позову оскільки вважає, що технічна документація із землеустрою по встановленню меж пам`ятки археології «Кошани» як земель історико-культурного призначення не розроблялась, до Державного земельного кадастру межі пам`ятки не були внесені. Висновок про знаходження пам`ятки археології поселення «Кошани» в межах спірної земельної ділянки зроблені лише шляхом співставлення графічної частини плану до Проекту роздержавлення земель КСП «Авангард» та схематичного зображення місця розташування поселення «Кошани» в паспорті та обліковій картці археологічної пам`ятки, що на думку відповідача 3 не може бути належним доказом.

Відповідно до паспорта пам`ятки археології поселення «Кошани» площа поселення становить 3,5 га, проте в довідці Департаменту культури і туризму, національностей та релігій від 25.11.2019 №296-П зазначено, що на земельній ділянці за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, знаходиться пам`ятка археології поселення "Кошани", натомість площу, яку займає пам`ятка, не вказано. В той же час прокурор просить повернути державі в особі позивача спірну земельну ділянку загальною площею 7,7015 га. Умовами оскаржуваного договору встановлені обов`язки для орендаря земельної ділянки з метою недопущення порушень законодавства про охорону культурної спадщини під час використання спірної земельної ділянки.

На думку відповідача 3, в разі прийняття судом рішення про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та скасуванні речового права, вона перестане існувати як об`єкт цивільних прав, а тому повернути її державі в особі Чернігівської обласної державної адміністрації буде неможливо.

18.04.2024, від позивача надійшла відповідь на відзив із зазначенням, що головною умовою належності земельної ділянки за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, до земель історико-культурного призначення є розташування на ній пам`ятки археології (поселення «Кошани»). Нерозроблення документації із землеустрою щодо організації та встановлення меж територій історико-культурного призначення, невизначення меж пам`ятки та їх відсутність у Державному земельному кадастрі не впливають на правовий режим спірної земельної ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення. Державна реєстрація набуття або припинення речового права на земельну ділянку проводиться виключно на сформовану земельну ділянку, відомості щодо якої внесені до Державного земельного кадастру, а відтак неможливо скасувати як наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, так і рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права комунальної власності на спірну земельну ділянку лише в певній частині площі, яка накладається на земельну ділянку, на якій безпосередньо розташована пам`ятка археології, за відсутності її поділу в установленому законом порядку. Для виокремлення частини земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка археології, необхідно скласти відповідну технічну документацію з поділу спірної земельної ділянки; скасувати її кадастровий номер; присвоїти кожній земельній ділянці, що утвориться внаслідок поділу, нового кадастрового номеру. Саме тому відсутні підстави та необхідність точного визначення площі та меж пам`ятки археології на спірній земельній ділянці. Обраний прокурором спосіб захисту є ефективним.

18.04.2024, від Козелецької окружної прокуратури Чернігівської області, надійшла відповідь на відзив із зазначенням, що наявні в матеріалах справи докази беззаперечно підтверджують факт існування та розміщення на спірній земельній ділянці об`єкта культурної спадщини пам`ятки археології, взяття її на державний облік, визначення власника та створення йому перешкод у користуванні та розпорядженні пам`яткою. Доводи відповідача 3 не спростовують зазначених обставин. Відомості про цільове призначення спірної земельної ділянки суперечать правовому режиму ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення. Навіть часткове накладення земельної ділянки на пам?ятку археології уже свідчить про незаконність формування земельної ділянки як об`єкту цивільного права. В силу вимог частини 4 статті 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) відповідач 3 не наділений повноваженнями розпоряджатися землями історико-культурного призначення, так як розпорядником таких земель є Чернігівська обласна державна адміністрація. Проте спірну земельну ділянку відповідачем 3 передано в оренду. Обраний прокурором спосіб захисту забезпечить повне поновлення порушених прав власника ділянки, зокрема усуне стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки, форми власності та безпосередньо суб`єкта, якому належать речові права на ділянку.

У судове засідання 24.04.2024 прибули прокурор та повноважний представник позивача.

Відзив на позов відповідача 3, відповіді на відзив прокурора та позивача подані в установлений строк, залучені до матеріалів справи.

Суд постановив закрити підготовче провадження, призначив справу до розгляду по суті на 22.05.2024, про що прокурор та представник позивача повідомлені під розписку в судовому засіданні, а відповідачі 1, 2, 3 - ухвалою від 24.04.2024, яка доставлена до їх електронних кабінетів в ЄСІТС 24.04.2024 о 20:45, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

16.05.2024, на відповідь на відзив керівника Козелецької окружної прокуратури, через систему Електронний суд, від відповідача 2 надійшли заперечення з проханням відмовити в позові оскільки вважає, що Чернігівська обласна військова (державна) адміністрація не може мати прав та обов?язків позивача в цьому спорі, жодного доказу неналежного здійснення функцій позивачем не надано. Наголошує, що ним правомірно та в законний спосіб набуте право користування спірною земельною ділянкою, а прокурором не надано доказів про наявність рішень державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень про встановлення чи зміну цільового призначення щодо спірної земельної ділянки, які б засвідчували віднесення її до земель історико-культурного призначення.

Одночасно, 16.05.2024, через систему Електронний суд, відповідач 2 подав заяву про поновлення йому процесуального строку для подання заперечень на відповідь на відзив керівника Козелецької окружної прокуратури, з посиланням на запровадження воєнного стану, незначний пропуск строку, а також, дані заперечення подаються до початку розгляду справи по суті (22.05.2024), що дозволить учасникам справи детально ознайомитися з ними.

У судове засідання 22.05.2024 прибули прокурор та повноважні представники позивача, відповідача 2; відповідачі 1 та 3 в судове засідання не прибули, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідач 3 письмово клопотав розглянути спір за відсутності його представника в судовому засіданні, з урахуванням правової позиції, наведеної ним у відзиві на позов. Клопотання відповідача 3 судом задоволене.

Щодо поданої відповідачем 2 заяви про поновлення процесуального строку для подання заперечень на відповідь на відзив керівника Козелецької окружної прокуратури суд зазначає наступне.

За частинами 1, 4 статті 167 ГПК України в запереченні відповідач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів і мотиви їх визнання або відхилення. Заперечення подається в строк, установлений судом. Суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасниками справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

За приписами частини 1 статті 184 ГПК України у строк, установлений судом, відповідач має право подати заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 01.04.2024 відповідачам, відповідно до статей 167, 184 ГПК України, установлений строк протягом 7 календарних днів з дня отримання відповіді на відзив, запропоновано подати до суду заперечення (в разі наявності) з викладенням своєї позиції щодо наведених позивачем та прокурором у відповіді на відзив пояснень.

Відповідь на відзив прокурора відповідачем 2 отримана 22.04.2024, що підтверджується трекінгом Укрпошти, тобто останнім днем строку для подання ним заперечень на відповідь на відзив прокурора є 29.04.2024. Натомість заперечення на відповідь на відзив прокурора, надіслане ним через систему «Електронний суд» 16.05.2024, тобто з пропуском установленого судом строку.

Відповідно до частини 2 статті 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

У кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на його обґрунтування, робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Оцінивши доводи наведені в обґрунтування причин поважності пропуску вказаного строку, з метою повного та всебічного дослідження всіх обставин у даній справі, дотримання принципу верховенства права, рівності та змагальності сторін, суд вважає за необхідне за власною ініціативою продовжити встановлений строк для подання відповідачем 2 заперечень на відповідь на відзив прокурора та прийняти їх до розгляду.

У судовому засіданні 22.05.2024 суд розпочав розгляд справи по суті.

Суд заслухав: прокурора та повноважного представника позивача, які підтримали позов у повному обсязі; представник відповідача 2 проти позову заперечив.

Відповідач 1 правом на подання відзиву на позов не скористався, проти заявлених вимог не заперечив.

За частиною 2 статті 178 ГПК України в разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Господарський суд розглянув подані документи і матеріали, з`ясував фактичні обставини справи, дослідив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, та

ВСТАНОВИВ:

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів № 551 від 17.11.1980 (п. 1 рішення, п. 78 додатку № 4 до цього рішення) під державну охорону взято пам`ятку археології, історії та культури поселення Давньої Русі (с. Кошани Козелецького району).

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів № 75 від 19.02.1985, відповідно до Закону УРСР Про охорону і використання пам`яток історії та культури (п. 1 рішення, п. 52 додатку №2 до цього рішення) під державну охорону взято пам`ятку археології поселення ХІІ-ХІІІ ст. в урочищі Церковище (с. Кошани Козелецького району).

Пам`ятку археології паспортизовано 03.03.1988 (охоронний номер 2265). Відповідно до паспорту пам`ятки, поселення Кошани в урочищі Церковище (Круг) датоване ХІ-ХІІІ ст., місцезнаходження: Чернігівська обл., Козелецький район, Одинцівська сільська рада. с. Кошани, за 300 м від південної околиці села, в урочищі Церковище (Круг). Поселення займає похилі схили невеликої обводненої низовини, площа близько 3,5 га. До вказаного паспорту доданий схематичний план поселення, на якому графічно зображене розташування пам`ятки археології.

На підставі наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 21.02.2019 № 59 «Про проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності» (з наступними змінами) Київською обласною філією ДП "Центр Державного земельного кадастру" розроблено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Одинцівської сільської ради та Хрещатинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області.

Вказана технічна документація містить пропозиції щодо узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель з інформацією, що міститься в документах та посвідчує право на земельні ділянки в Державному земельному кадастрі, за підписом сертифікованого інженера-землевпорядника Яроша О.М., в яких зазначено, що відповідно до даних за результатами проведення польових робіт в натурі (на місцевості) встановлена наявність у межах об`єкта інвентаризації обмежень (обтяжень), які передбачені згідно з Класифікатором обмежень та обтяжень у використанні земельних ділянок, затвердженим наказом Держкомзему від 29.12.2008 № 643 відповідно до додатку 6 Порядку ведення ДЗК, затвердженого постановою КМУ № 1051 від 17.10.2012, зокрема: ділянка № 2 (Одинцівська сільська рада, площа 7,7015 га) охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини код 01.02.

Обмеження в використанні земельної ділянки № 2 за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, (охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини) також містяться в кадастровому плані земельної ділянки, який знаходиться в технічній документації (а.с. 95).

Також, в акті перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності від 19.07.2019 встановлено, що при складанні технічної документації через земельні ділянки, в тому числі через земельну ділянку № 2 (Одинцівська сільська рада, площею 7,7015 га) проходять межі охоронної зони навколо об`єкта культурної спадщини (а. с. 96).

Перелік земельних ділянок (земель) у розрізі за категоріями земель та угіддями містить земельну ділянку № 2 Одинцівської сільської ради, площею 7,7015 га, із зазначенням категорії земель землі сільськогосподарського призначення, угіддя рілля (а. с. 92 оборот).

Крім того, у перелік обмежень щодо використання земельних ділянок на території Одинцівської сільської ради від 19.07.2019 включено ділянку № 2 площею 7,7015 га, яка має охоронну зону навколо об`єкта культурної спадщини (а. с. 97).

За доводами прокурора, вказані відомості підтверджуються листом Чернігівського обласного історичного музею від 20.08,1993 № 234, адресованим Чернігівському філіалу інституту землеустрою, за яким на карту землекористування КСП «Авангард» нанесені пам?ятки археології із зазначенням їх площі, охоронної зони і номеру за державним обліком станом на 20.08.1993 (а. с. 36).

Технічна документація містить викопіювання з плану землекористування Одинцівської сільської ради про місце розташування земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності на території Одинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, яка підлягає інвентаризації (ділянка №2 площею 7,7015 га), погоджене начальником відділу у Козелецькому районі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, в якому зазначене місце розташування та орієнтовні межі цієї земельної ділянки, що підлягає інвентаризації (а. с. 85).

Прокурор у позові зазначає, що відомості стосовно розташування в межах земельної ділянки за кадастровим номером :33:120:0003 пам`ятки археології місцевого значення поселення «Кошани», охоронний № 2265-Чр, підтверджуються графічною частиною (плану) проекту роздержавлення земель КСП «Авангард» с. Волевачі Козелецького району Чернігівської області, де територія археологічної пам`ятки по контуру позначена червоними косими лініями. Під № 3 на карті позначена пам`ятка археології місцевого значення поселення «Кошани» (Церковище), загальною площею 7,7 га.

Зіставленням викопіювання з плану землекористування Одинцівської сільської ради про місце розташування земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності на території Одинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, яка підлягає інвентаризації (ділянка № 2 площею 7,7015 га) та схематичного відображення місця розташування поселення «Кошани» на проекті роздержавлення земель КСП «Авангард» за характерними умовними та топографічними позначеннями (територія поселення на обох картографічних матеріалах має ідентичний абрис її меж). Установлено, що саме викопіювання в технічній документації виконане за рахунок графічної частини плану роздержавлення земель та співпадає з ним.

За доводами прокурора, порівнявши опис місця розташування пам`ятки поселення «Кошани», яке зазначене в паспорті, обліковій картці археологічної пам`ятки, а також схематичне зображення земельної ділянки історико-культурного призначення, нанесене на графічній частині (плану) проекту роздержавлення КСП «Авангард», з`ясовано, що на цьому проекті, за 300 м від південної околиці села Кошани, схематично позначене саме поселення «Кошани», яке займає похилі схили невеликого обводненого пониззя. На графічній частині (плані) проекту роздержавлення земель пам`ятка позначена червоними косими лініями. Під № 3 на карті позначена пам`ятка археології місцевого значення поселення «Кошани» (Церковище).

Факт розміщення поселення «Кошани» на земельній ділянці за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, підтверджується також план-схемою, складеною інженером-землевпорядником Бойком Д.О. (кваліфікаційний сертифікат № 001323) (а. с. 122-123).

За доводами прокурора, зіставлення графічної частини (плану) проекту роздержавлення земель КСП «Авангард», на якому зазначена земельна ділянка за кадастровим номером :33:120:0003 та схематичного позначення місця розташування пам`ятки поселення «Кошани» на паспорті, обліковій картці археологічної пам?ятки встановлено, що спірна земельна ділянка площею 7,7015 га накладається на земельну ділянку, на якій розташована пам`ятка археології місцевого значення поселення «Кошани», що згідно зі статтею 53 ЗК України і статтею 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» означає про приналежність цієї земельної ділянки (під пам`яткою) за основним цільовим призначенням на день видання спірного наказу до земель історико-культурного призначення державної власності.

Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА у довідці № 296-П від 25.11.2019 до технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Одинцівської сільської ради та Хрещатинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, адресованій ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, зазначив, що на земельній ділянці, яка знаходиться на території Одинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області (ділянка № 2, площею 7,7015 га) розташована пам?ятка археології місцевого значення - поселення «Кошани» (Церковище, Круг), ХІ-ХІІІ ст. (охоронний номер 2265). Департамент погоджує зазначену технічну документацію за умов, зокрема, укладення охоронного договору на пам`ятку археології місцевого значення поселення «Кошани» (Церковище, Круг), (площа 7,7015 га) впродовж місяця з моменту отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а також повідомив, що відповідно до частин 2, 5 статті 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини», пункту 2 статті 83 ЗК України та роз?яснень центрального органу виконавчої влади в сфері охорони культурної спадщини, пам`ятки археології та земельні ділянки, на яких вони розташовані, є державною власністю і не підлягають передачі в комунальну чи приватну власність (а. с. 119).

Наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 04.11.2019 №25-8428/14-19-сг затверджена технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Одинцівської сільської ради, Хрещатинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, загальною площею 199,3996 га, в тому числі земельної ділянки за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га.

Наказом Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА № 287 від 28.08.2020 «Про впорядкування об?єктів культурної спадщини» затверджений Перелік пам?яток археології Чернігівської області незанесених до Державного реєстру нерухомих пам?яток України, відповідно до пункту 624 якого відноситься поселення «Кошани» (Церковище, Круг) ХІ-ХІІІ ст. (охоронний номер 2265-Чр) с. Кошани Одинцівська с/рада.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру з прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, державним реєстратором Черниської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області Углик Н.М. 01.03.2021 зареєстроване право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, за державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 220, номер відомостей про речове право 40814247) (а. с. 141).

За протоколом земельних торгів № 65026 від 20.04.2021 щодо продажу права оренди земельної ділянки площею 7,7015 га за кадастровим номером :33:120:0003 на території Одинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва переможцем земельних торгів стало Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Колос» (а. с. 103).

20.04.2021, між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області (орендодавець) та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Колос» (орендар) укладений договір оренди землі за умовами якого орендарю передана в строкове платне користування земельна ділянка за кадастровим номером :33:120:0003, загальною площею 7,7015 га, в тому числі рілля площею 7,7015 га, строком на 7 років (а. с. 111 - 113).

28.04.2021, державним реєстратором Кіптівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області Юрченком Р.О. зареєстроване право оренди земельної ділянки за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, за Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Колос» строком на 7 років до 20.04.2028 (номер відомостей про інше речове право 41775635).

Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 у Чернігівській області утворений Чернігівський район (з адміністративним центром у місті Чернігів) у складі територій, зокрема, Остерської міської територіальної громади.

За розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №730-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області» Одинцівська сільська рада увійшла до складу територіальної громади Остерської міської ради Чернігівського району.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 30.04.2021 № 132-ОТГ Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність Остерській міській раді Козелецького району Чернігівської області передана в комунальну власність Остерської територіальної громади земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 7,7015 га, розташована за межами населеного пункту на території Остерської територіальної громади Козелецького району Чернігівської області за актом приймання-передачі земельної ділянки (а. с. 116).

На підставі акту приймання-передачі від 30.04.2021, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, відповідно до наказу від 30.04.2021 № 132-ОТГ, передало із державної власності, а Остерська міська рада Козелецького району Чернігівської області прийняла в комунальну власність Остерської територіальної громади земельну ділянку за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, з обмеженням охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини 7,7015 га (а. с. 117).

Матеріали справи містять поземельну книгу земельної ділянки за кадастровим номером :33:120:0003, відкритої 30.10.2019 відділом Держгеокадастру у Козелецькому районі (а. с. 124 - 140).

У розділі 1 поземельної книги (запис № 001 від 30.10.2019) вказані наступні відомості про земельну ділянку: місце розташування: Чернігівська область, Козелецький район, Одинцівська сільська рада; цільове призначення: категорія земель землі сільськогосподарського призначення; вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель землі запасу; код цільового призначення 16.00. Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам); площа: 7,7015 га. Форма власності: інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня.

Записом №005 від 26.02.2021 у розділ 1 поземельної книги внесено наступну інформацію: вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; код цільового призначення 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У розділі 2 поземельної книги (запис № 002 від 30.10.2019, запис №004 від 21.02.2021, запис №006 від 26.02.2021) вказаний кадастровий план земельної ділянки, координати поворотних точок меж земельної ділянки та експлікація земельних угідь: площа земельної ділянки (рілля) 7,7015 га.

Розділом 3 поземельної книги (запис № 007 від 04.03.2021, запис №008 від 26.04.2021, запис №009 від 15.06.2021) закріплене право власності: держава в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, форма власності: державна; дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 01.03.2021, реєстраційний номер 40814247.

Розділом 4 поземельної книги (запис № 010 від 15.06.2021) внесені відомості про оренду: площа 7,7015 га; орендар: Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Колос»; дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 20.04.2021.

У розділі 5 поземельної книги (запис № 003 від 30.10.2019) зазначений запис про виникнення земельного сервітуту, емфітевзису, суперфіцію, обмеження в використанні земельної ділянки, зокрема, охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини площею 7,7015 га, зі строком дії постійний, дата документа 08.06.2000.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор зазначив, що пам`ятка археології місцевого значення поселення Кошани в урочищі Церковище (Круг) ХІ-ХІІІ ст., взяте під державну охорону рішеннями виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів № 551 від 17.11.1980, № 75 від 19.02.1985 (охоронний номер 2265-Чр), розташоване в межах земельної ділянки площею 7,7015 га за кадастровим номером :33:120:0003, що відноситься до земель історико-культурного призначення, які не можуть відчужуватись з державної в комунальну або приватну власність.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Підстави представництва прокурором інтересів держави в суді.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру №1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За частиною 4 цієї статті наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Відповідно до частини 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: в чому полягає порушення інтересів держави (1); необхідність їх захисту (2); визначені законом підстави для звернення до суду прокурора (3); а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах (4).

За статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вказаною нормою гарантований захист права на мирне володіння майном тільки тій особі, яка законним шляхом набула його в власність, у зв`язку з чим для оцінки додержання справедливого балансу в питаннях позбавлення особи майна мають значення обставини, за яких майно було набуте в власність.

Відтак виправданість втручання в право власності особи напряму корелюється із законністю набуття нею майна, поведінкою під час його придбання та наявності суспільного інтересу, з метою задоволення якого здійснюється втручання держави.

При цьому, Європейський суд з прав людини також дотримується позиції, що в демократичному суспільстві право на справедливий суд є основою правової держави, а гарантіями справедливого судочинства є доступ до суду (справи Delcourtv.Belgium, Belletv.France). Ураховуючи вказаний принцип, суди не повинні обмежувати право держави на доступ до суду.

У рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення в справах Спорронг і Льоннрот проти Швеції від 23.09.1982, Новоселецький проти України від 11.03.2003, Федоренко проти України від 01.06.2006).

У своїй практиці Європейський суд з прав людини зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення в справах Хендісайд проти Сполученого Королівства від 07.12.1976, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.01.1986).

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні в справі Трегубенко проти України від 02.11.2004 категорично ствердив: правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес.

Правовідносини, пов`язані з вибуттям із державної чи комунальної власності майна, становлять суспільний, публічний інтерес.

Випадки протиправного вибуття земель історико-культурного призначення з державної власності порушують інтереси держави, як власника, щодо реалізації, передбаченого частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися таким майном через уповноважений орган виконавчої влади і є підставою для застосування органами прокуратури заходів цивільно-правого характеру.

У постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що в судовому процесі, держава бере участь у справі, як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями в спірних правовідносинах.

Відповідно до частини 2 статті 84 ЗК України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною 5 статті 122 ЗК України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами 3, 4 і 8 цієї статті, в власність або в користування в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або в випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Керівник Козелецької окружної прокуратури Чернігівської області в позові зазначив, що спірна земельна ділянка перебуває за межами населеного пункту та належить до земель історико-культурного призначення, повноваженнями на розпорядження ділянкою, а також і на захист інтересів держави наділена Чернігівська обласна державна адміністрація (наразі Чернігівська обласна військова адміністрація), а тому є підставою для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі позивача - Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації.

Частина 4 статті 23 Закону України Про прокуратуру передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації на території України введений воєнний стан з 24.02.2022, термін якого продовжений указами Президента України до цього часу.

За частинами 1, 2 статті 4 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" на територіях, на яких введений воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи військові адміністрації, повноваження яких визначені статтею 15 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Повноваження військових адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Частиною 3 даної статті регламентовано, що районна, обласна військові адміністрації здійснюють на відповідній території повноваження, віднесені до їхньої компетенції цим Законом.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 68/2022 Про утворення військових адміністрацій для здійснення керівництва в сфері забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, серед інших утворено Чернігівську обласну військову адміністрацію.

З урахуванням наведеного, зазначену позовну заяву подано в інтересах Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації. Поряд з цим, при наявності порушень інтересів держави даний орган державної влади тривалий час бездіє в указаних спірних правовідносинах та не вживає дієвих заходів до їх усунення. Невжиття заходів до усунення наявних порушень може призвести до знищення лісу, відтак бездіяльність позивача зумовлює настання невідворотних негативних наслідків.

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган (1); у разі відсутності такого органу (2).

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду із позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом належних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Листом від 22.12.2023 № 50-75-5110вих-23 Козелецька окружна прокуратура повідомила Чернігівську обласну державну адміністрацію про встановлення незаконності вибуття з державної власності спірної земельної ділянки історико-культурного призначення, на якій розташована пам`ятка археології місцевого значення поселення Кошани (Церковище, Круг). У вказаному листі прокуратура, з урахуванням повноважень Чернігівської ОДА як законного власника спірної ділянки, просила повідомити про вжиті заходи до усунення виявлених порушень.

У відповідь на звернення прокурора Чернігівська обласна військова (державна) адміністрація, листом від 18.01.2024 № 01-01-32/968-вих повідомила, що відповідно до Закону України Про місцеві державні адміністрації облдержадміністрація не наділена повноваженнями здійснювати перевірку правомірності дій Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, а тому не вбачає підстав для вжиття заходів, вказаних у листі прокуратури.

Таким чином, Чернігівська ОВА, як орган державної влади уповноважений на захист інтересів держави в сфері використання спірної земельної ділянки, будучи належним чином поінформована про суть порушеного права, мала достатньо часу для вжиття будь-яких заходів з метою реагування на порушення інтересів держави, але не здійснила їх захисту в суді.

Такі дії позивача свідчать про його бездіяльність щодо захисту інтересів держави.

Козелецькою окружною прокуратурою на виконання вимог частини 4 статті 23 Закону України Про прокуратуру, повідомлено позивача про звернення з цим позовом до суду листом від 16.02.2024 № 50-77-754вих-24.

Приймаючи до уваги те, що представництво інтересів держави в суді є конституційною функцією органів прокуратури, а подача позову єдиним можливим заходом реагування, направленим на реальне поновлення порушених прав та інтересів держави, невжиття самостійно уповноваженим органом у спірних правовідносинах, ефективних заходів щодо усунення виявлених порушень, вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації та звернення до суду із вказаним позовом у цій справі.

За наведених обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведення прокурором прав та обов?язків позивача в цьому спорі та доказів неналежного здійснення ним своїх функцій в спірних правовідносинах, а відтак доводи відповідача 2 про відсутність таких підстав судом відхилені.

Щодо порушення виключного права державної власності на спірну земельну ділянку.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, ЗК України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

За частиною 1 статті 79 ЗК України земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За приписами статті 79-1 цього Кодексу формування земельної ділянки і набуття нею статусу об`єкта цивільних прав пов`язується законодавством з визначенням її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації в Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розроблення ДП Центр Державного земельного кадастру (Київська обласна філія) на замовлення ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області в 2019 році технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Одинцівської сільської ради, Хрещатинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області встановлено, що в межах земельної ділянки площею 7,7015 га (якій в подальшому присвоєний кадастровий номер) наявне обмеження в використанні в вигляді охоронної зони навколо об`єкта культурної спадщини (за кодом 01.02.).

Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА в довідці №296-П від 25.11.2019 звертав увагу, що на земельній ділянці, яка знаходиться на території Одинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області (ділянка № 2, площею 7,7015 га) розташована пам?ятка археології місцевого значення поселення «Кошани» (Церковище, Круг), ХІ-ХІІІ ст. (охоронний номер 2265-Чр), взята на облік рішенням виконкому Чернігівської обласної Ради народних депутатів від 17.11.1980 № 551, а тому погоджує зазначену технічну документацію за умов, зокрема, укладення охоронного договору на пам`ятку археології місцевого значення поселення «Кошани» (Церковище, Круг) (площа 7,7015 га) в продовж місяця з моменту отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Департамент указував, що відповідно до частин 2, 5 статті 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини», п. 2 статті 83 ЗК України та роз?яснень центрального органу виконавчої влади в сфері охорони культурної спадщини,пам`ятки археології та земельні ділянки, на яких вони розташовані, є державною власністю і не підлягають передачі в комунальну чи приватну власність.

До акту від 30.04.2021 приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної в комунальну власність, згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 30.04.2021 № 123-ОТГ, внесене застереження відносно земельної ділянки за кадастровим номером :33:120:0003 щодо обмеження в використанні земельної ділянки, а саме охоронної зони навколо об`єкту культурної спадщини площею 7,7015 га.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані в власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати в запасі.

За приписами статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Суб`єктом права на землі державної власності, за статтею 80 ЗК України, є держава, яка реалізує це право на землі державної власності через відповідні органи державної влади.

Виходячи зі змісту статей 53, 54 ЗК України (в редакції чинній на момент прийняття ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області наказу) до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Землі історико-культурного призначення можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності.

Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) установлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель.

Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини в сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини в суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь врегульовані положеннями Закону України Про охорону культурної спадщини від 08.06.2000 № 1805-ІІІ, яким закріплено, що охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

За дефініцією, наведеною у статті 1 Закону №1805-ІІІ, пам`ятка культурної спадщини (далі пам`ятка) об`єкт культурної спадщини, який занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взятий на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (не включення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

За частиною 2 статті 2 Закону України "Про охорону культурної спадщини" археологічний об`єкт культурної спадщини рештки життєдіяльності людини (нерухомі об`єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов`язані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації.

Судом установлено, що пам`ятка місцевого археології поселення Кошани (урочище Церковище (Круг), ХІ-ХІІІ ст., взята під державну охорону на підставі рішень виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів № 551 від 17.11.1980, № 75 від 19.02.1985; пам`ятку археології паспортизовано 03.03.1988 (охоронний номер 2265-Чр).

Відповідно до пункту 624 Переліку пам?яток археології Чернігівської області не занесених до Державного реєстру нерухомих пам?яток України, затвердженого наказом Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА №287 від 28.08.2020 «Про впорядкування об?єктів культурної спадщини», поселення «Кошани» (Церковище, Круг) ХІ-ХІІІ ст. (охоронний номер 2265-Чр) с. Кошани Одинцівська с/рада відноситься до нерухомих пам?яток України об?єктів культурної спадщини.

Спеціальною нормою, закріпленою в статті 17 Закону України Про охорону культурної спадщини №1805-ІІІ, передбачене виключення із загального правила, за змістом якої землі на яких розміщені пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, перебувають виключно в державній власності або вилучаються (викуповуються) в державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології поля давніх битв.

Отже, діюче законодавство безальтернативно визначає для пам`яток археології та земель, на яких вони розташовані, єдину форму власності державну, а в випадку, якщо така земельна ділянка не перебуває в державній власності, остання підлягає обов`язковому вилученню або викупу державою.

Статтею 34 Закону України Про охорону культурної спадщини унормовано, що території пам`яток, охоронних зон, заповідників, музеїв-заповідників, охоронювані археологічні території належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Землі історико-культурного призначення віднесені до особливо цінних земель (частина 1 статті 150 ЗК України).

За висновком суду, до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме положення спеціального нормативно-правового акту - Закону України Про охорону культурної спадщини від 08.06.2000 № 1805-ІІІ. Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21.

З огляду на викладене, земельна ділянка за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, на якій знаходиться пам`ятка археології, не підлягає передачі з державної до комунальної або приватної власності, належить до категорії земель історико-культурного призначення.

За таких обставин суд відхиляє доводи відповідача 2 про відсутність доказів, які підтверджують віднесення спірної земельної ділянки до земель історико-культурного призначення.

Вибуття земельної ділянки за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 30.04.2021 № 123-ОТГ та на підставі акту приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної в комунальну власність, є протиправним.

Відповідно до частини 1 статті 32 Закону України Про охорону культурної спадщини (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного наказу) з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають установлюватися зони охорони пам`яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару. Межі та режими використання зон охорони пам`яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини. Порядок визначення та затвердження меж і режимів використання зон охорони пам`яток та внесення змін до них установлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в сфері охорони культурної спадщини.

Водночас, відсутність затвердженої науково-проектної документації з встановлення цільового призначення за категорією земель історико-культурного призначення, визначення меж та режимів використання пам`ятки археології національного або місцевого значення та зон її охорони, за висновком суду, не спростовує факту розташування на спірній земельній ділянці вказаної пам`ятки, що знаходиться під охороною держави; невизначення меж пам`ятки та їх відсутність у Державному земельному кадастрі не впливають на правовий режим спірної земельної як такої, що належить до земель історико-культурного призначення, а тому доводи відповідача 3 в цій частині, викладені в відзиві, спростовуються вищевикладеним та судом до уваги не приймаються.

Щодо належності обраного прокурором способу захисту порушеного права держави.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

За частиною 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина 2 статті 4 ГПК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненими цими діяннями наслідкам.

Під способом захисту прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорених) прав і вплив на правопорушника.

Обраний спосіб захисту має забезпечити ефективне поновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів, або попередити їх порушення на майбутнє.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що визначені частиною 2 статті 16 ЦК України та частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), є відновлення становища, що існувало до порушення.

У спірних правовідносинах вимоги про скасування державної реєстрації прав власності та скасування державної реєстрації земельної ділянки є спорідненими способами захисту, відповідають змісту оспорюваного права чи інтересу та спрямовані на досягнення єдиної мети відновлення порушеного права держави шляхом відновлення становища, яке існувало до формування земельної ділянки.

Формування земельної ділянки полягає в визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема в порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Земельна ділянка, розташована в адміністративних межах Одинцівської сільської ради (увійшла до складу територіальної громади Остерської міської ради Чернігівського району) площею 7,7015 га є сформованою, їй присвоєний кадастровий номер :33:120:0003.

Натомість дана земельна ділянка є землею історико-культурного призначення, на ній розташована пам`ятка археології поселення Кошани ХІ-ХІІІ ст., взята на державний облік (охоронний № 2265-Чр).

З метою охорони культурної спадщини на використання земель у межах території пам`ятки культурної спадщини встановлюються обмеження відповідно до Закону України № 1805-ІІІ, які поширюються на усі розташовані в межах цих територій та об`єктів землі незалежно від їх цільового призначення. Відомості про зазначені обмеження в використанні земель вносяться до Державного земельного кадастру. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з п. 1 частини 1 статті 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи в випадку, передбаченому п. 1 частини 7 статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також в разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведена державна реєстрація прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені в зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені в зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявність у Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Отже, в розумінні положень наведеної норми судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав є належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи.

Відповідно до частини 13 статті 79-1 ЗК України та частини 10 статті 24 Закону України Про Державний земельний кадастр земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, зокрема, в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Як вбачається з матеріалів справи, технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Одинцівської сільської ради, Хрещатинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, загальною площею 199,3996 га (в тому числі земельної ділянки за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га) містить інформацію про охоронну зону навколо об`єкта культурної спадщини (ділянка № 2 площею 7,7015 га).

Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської ОДА в довідці № 296-П від 25.11.2019, адресованій ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, зазначив, що на земельній ділянці, яка знаходиться на території Одинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області (ділянка № 2, площею 7,7015 га) розташована пам?ятка археології місцевого значення поселення «Кошани» (Церковище, Круг), ХІ-ХІІІ ст. (охоронний номер 2265), а також повідомив, що пам`ятки археології та земельні ділянки, на яких вони розташовані, є державною власністю і не підлягають передачі в комунальну чи приватну власність.

У розділі 1 поземельної книги земельної ділянки за кадастровим номером :33:120:0003, відкритої 30.10.2019 відділом Держгеокадастру у Козелецькому районі (запис № 001 від 30.10.2019) зазначено: категорія земель землі сільськогосподарського призначення; вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель землі запасу. Записом №005 від 26.02.2021 у розділ 1 поземельної книги внесено наступну інформацію: вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За наявності законодавчих обмежень щодо використання земельних ділянок історико-культурного призначення реєстрація спірної земельної ділянки з визначенням її площі та цільовим призначенням як землі сільськогосподарського призначення, порушує встановлений законом порядок використання земельної ділянки та порушує право держави на використання земельної ділянки відповідно до її цільового призначення, а також принципи об`єктивності, достовірності та повноти відомостей, закріплених статтею 3 Закону України Про державний земельний кадастр, на яких базується Державний земельний кадастр.

Відомості про цільове призначення спірної земельної ділянки не впливають на правовий режим ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення, оскільки за законом такий правовий режим пов`язаний із фактом перебування на ділянці пам`ятки археології.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 31.07.2019 у справі № 813/4701/16, зазначивши, що земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення за фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури. Неприйняття міською радою рішення про зміну цільового призначення цієї земельної ділянки та приведення його в відповідність до дійсного призначення не впливає на правовий режим цієї земельної ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення, оскільки, за законом, такий правовий режим пов`язаний з фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури, а не рішенням органу місцевого самоврядування.

Водночас суд вважає за доцільне зазначити, що в чинному законодавстві України відсутні механізми щодо самостійного звернення позивача до органів Держгеокадастру із заявою про скасування протиправного запису, який порушує його права, виходячи з обставин, установлених у ході вирішення наявного спору.

Наявність державної реєстрації такої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі порушує права держави, оскільки унеможливлює розпорядження вказаною земельною ділянкою, з огляду на що, державна реєстрація земельної ділянки за кадастровим номером :33:120:0003 підлягає скасуванню в судовому порядку.

Відтак, єдиним можливим та ефективним засобом захисту прав позивача є саме скасування державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :33:120:0003 (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду в справі № 924/504/20 від 31.01.2023).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У справі East/West Alliance Limited проти України (№ 19336/04) суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту в спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією небезпідставної скарги та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як в теорії, так і на практиці (Kudla v. Poland № 30210/96).

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права.

За статтею 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Обов`язковість рішення суду, серед іншого закріплена в статті 129 Конституції України, статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Суд зазначає, що спірні правовідносини, крім іншого, регулюються Законом України Про Державний земельний кадастр та Порядком ведення Державного земельного кадастру (затвердженим постановою КМУ від 17.10.2012 № 1051, далі Порядок № 1051).

Відповідно до частини 10 статті 24 Закону України Про Державний земельний кадастр та пункту 114 Порядку державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію в разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Враховуючи викладене, для забезпечення державі реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки необхідно усунути перешкоди в користуванні нею шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та одночасним припиненням речового права Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (яке не є власником пам?ятки та земельної ділянки в її межах), зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що забезпечить ефективний спосіб захисту порушених прав держави, оскільки усуне стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення спірної ділянки.

За наведених обставин, скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :33:120:0003 та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :33:120:0003 за Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області є ефективними способами захисту, обраним прокурором у спірних правовідносинах, а тому суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Суд зазначає, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненими цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).

Заперечення відповідача 3 про неефективний спосіб захисту прокурором порушених прав держави судом відхилене, оскільки вимоги про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку забезпечують відновлення прав держави на земельну ділянку за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га.

Щодо вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку суд зазначає наступне.

Визнання недійсним правочину є одним із способів захисту порушених прав, передбачених статтею 16 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчиняться в формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини 1 - 5 цієї статті).

Нормами статті 215, частиною 1 статті 216 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, установлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною 1 статті 124 ЗК України (чинного на момент укладення спірного договору оренди) визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Суб`єктом права власності на землі державної власності за статтею 80 ЗК України є держава, яка реалізує це право на землі державної власності через відповідні органи державної влади.

Згідно з частинами 2, 3 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом визнання угоди недійсною.

Судом установлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :33:120:0003, загальною площею 7,7015 га, передана в оренду Приватно-орендному сільськогосподарському підприємству «Колос» на підставі укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області (орендодавцем) та ПОСП «Колос» (орендарем) договору оренди землі від 20.04.2021, у зв?язку з чим 28.04.2021 державним реєстратором Кіптівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області зареєстроване право оренди земельної ділянки за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, за Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Колос» строком на 7 років до 20.04.2028 (номер відомостей про інше речове право 41775635).

Відомості про оренду внесені в розділ 4 поземельної книги (запис № 010 від 15.06.2021): площа 7,7015 га; орендар: Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Колос»; дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 20.04.2021.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, на якій розташоване поселення «Кошани», і яка є земельною ділянкою історико-культурного призначення, вибула з державної власності в оренду поза волею власника Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації (розпорядника земель історико-культурного призначення, розташованих в межах Чернігівської області), а відтак договір оренди землі від 20.04.2021, укладений між ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області (відповідач 3) та ПОСП «Колос» (відповідач 2) підлягає визнанню судом недійсним.

За таких обставин доводи відповідача 2 про те, що ним правомірно та в законний спосіб набуте право користування спірною земельною ділянкою є безпідставними, спростовуються наведеними обставинами.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), критерії сумісності заходу втручання в право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод такі: 1) чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі; 2) чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті; 3) чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання в право.

Втручання держави в право власності повинно мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними.

Якщо можливість втручання в право власності передбачена законом, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або для контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися значною свободою (полем) розсуду. Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності в формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

У практиці ЄСПЛ, зокрема в рішеннях у справах Спорронґ і Льоннрот проти Швеції від 23.09.1982, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, Щокін проти України від 14.10.2010, Сєрков проти України від 07.07.2011, Колишній король Греції та інші проти Греції від 23.11.2000, Булвес АД проти Болгарії від 22.01.2009, Трегубенко проти України від 02.11.2004, East/West Alliance Limited проти України від 23.01.2014, виокремлено три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави в право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Лише факт того, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний.

Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Справедлива рівновага це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар. Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

У справах Рисовський проти України (рішення від 20.10.2011, заява № 29979/04), Кривенький проти України (рішення від 16.02.2017, заява № 43768/07), пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, установивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування в зв`язку з позбавленням права на землю.

Водночас висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але й самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого Протоколу, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою набувача майна.

Виходячи з предмету заявлених позовних вимог виникає необхідність з?ясування виправданого ймовірного втручання держави в приватне речове право на користування спірною земельною ділянкою відповідачем 2, з урахуванням критеріїв сумісності заходу втручання в право на мирне володіння майном та гарантій, визначених у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У спірних правовідносинах позов прокурора направлений на захист інтересів держави щодо використання земельної ділянки з особливим статусом як такої, що належить до земель історико-культурного призначення.

Суспільний інтерес у поверненні спірної земельної ділянки в власність держави спрямований на задоволення соціальної потреби в відновленні законності, становища, яке існувало до порушення права на землі історико-культурного призначення, недопущення зміни цільового призначення таких земель та їх передання в приватну власність. Повернення в власність держави спірної земельної ділянки має легітимну мету контролю за її використанням, виходячи із загально-державних інтересів цільового призначення та особливого статусу даної землі.

За таких обставин, суспільний та публічний інтерес буде превалювати над приватним правом відповідача 2 щодо користування спірною земельною ділянкою з метою ведення ним товарного сільськогосподарського виробництва, яка як встановлено судом, належить до земель історико-культурного призначення. Суд також зауважує на відсутності охоронного договору з користувачем земельної ділянки на пам`ятку археології місцевого значення.

З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в речове право відповідача 2 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ, а також порушення критерію пропорційності та справедливої рівноваги між інтересами держави та інтересами відповідача 2.

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За статтями 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти в галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Водночас перебування в комунальній власності земельної ділянки, на якій знаходиться пам`ятка археології, позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як земель державної власності. У цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель з державної власності, становлять суспільний, публічний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу державної влади, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Виходячи з приписів статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 30.04.2021 № 132-ОТГ Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність Остерській міській раді Козелецького району Чернігівської області передана в комунальну власність Остерської територіальної громади земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 7,7015 га, яка розташована за межами населеного пункту на території Остерської територіальної громади Козелецького району Чернігівської області за актом приймання-передачі земельної ділянки.

На підставі акту приймання-передачі від 30.04.2024, ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, відповідно до наказу від 30.04.2021 № 132-ОТГ передало із державної власності, а Остерська міська рада Козелецького району Чернігівської області прийняла в комунальну власність Остерської територіальної громади земельну ділянку за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, з обмеженням охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини 7,7015 га.

Крім того, земельна ділянка за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, була передана в оренду ПОСП «Колос» на підставі договору оренди землі від 20.04.2021, укладеного між ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області (орендодавцем) та ПОСП «Колос» (орендарем).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції в сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-ІХ, розділ X «Перехідні положення» ЗК України доповнені п. 24, за яким з дня набрання чинності цим пунктом (27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, несформовані в земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2022 у справі №130/1039/20).

В силу вищезазначеного припису п. 24 розділу X «Перехідні положення» ЗК України з 27.05.2021 земельна ділянка за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, перейшла в комунальну власність Остерської міської ради, натомість право комунальної власності на дану земельну ділянку Радою не зареєстроване.

Відповідно до п. 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Абзацом 5 п. 24 розділу X «Перехідні положення» ЗК України визначено, що з дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Отже, відсутність державної реєстрації речового права на земельну ділянку за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, за Остерською міською радою не впливає на обставини виникнення та наявність права комунальної власності на відповідну земельну ділянку.

Повернення в власність держави спірної земельної ділянки має легітимну мету контролю за використанням землі за цільовим призначенням виходячи із особливого статусу землі історико-культурного призначення, спрямовану на задоволення соціальної потреби в відновленні законності та становища, яке існувало до порушення такого права.

Враховуючи вищевикладене, спірна земельна ділянка за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, підлягає поверненню державі в особі Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації.

Скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації спірної земельної ділянки з припиненням речових прав на неї та припинення існування такого об`єкту цивільних прав, створить передумови для позивача для формування нового об`єкту цивільних прав земельної ділянки в межах території пам`ятки археології.

За приписами частин 2, 3 статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Обов`язок доказування і подання доказів установлені статтею 74 ГПК України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом.

За приписами частин 1, 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення в судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі Проніна проти України, в якому зазначив, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги прокурора ґрунтуються на належних, допустимих, достовірних доказах, у розумінні статей 76 - 78 ГПК України, як наслідок, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

При ухваленні рішення в справі, суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, до яких зокрема належить судовий збір.

За платіжною інструкцією від 19.02.2024 № 308 (наявна в матеріалах справи), прокуратурою, за розгляд даного спору, що об`єднує чотири вимоги немайнового характеру, сплачено до Державного бюджету України 12112,00 грн (3028 грн х 4) судового збору.

Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 9 цієї статті передбачено, що в випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області, як органу місцевого самоврядування, та Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, як органу владних повноважень, судовий збір в сумі 12112,00 грн покладається відповідно на відповідача 1 та відповідача 3 в рівних частинах, по 6056,00 грн на кожного.

Керуючись статтями 13, 14, 42, 53, 55, 73 - 80, 86, 129, 165 - 167, 178, 184, 202, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Задовольнити повністю позов керівника Козелецької окружної прокуратури Чернігівської області (вул. Є. Лоскота, 1, сел. Козелець, Чернігівський район, Чернігівська область, 17000; ) в інтересах держави, в особі позивача: Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації (вул. Шевченка, 7, м. Чернігів, 14000; ) до відповідачів 1, 2, 3 - Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області (вул. Незалежності, 21, м. Остер, Чернігівський район, Чернігівська область, 17044; ), Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства Колос (вул. Незалежності, 103, м. Остер, Чернігівський район, Чернігівська область, 17044; ), Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (вул. П`ятницька, 11-А, м. Чернігів, 14000; ) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

2. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, за Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області (вул. П`ятницька, 11-А, м. Чернігів, 14000; ) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 220).

3. Скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га.

4. Визнати недійсним договір оренди землі від 20.04.2021, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області () та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством Колос ().

5. Зобов?язати Остерську міську раду Чернігівського району Чернігівської області (вул. Незалежності, 21, м. Остер, Чернігівський район, Чернігівська область, 17044; ) повернути земельну ділянку за кадастровим номером :33:120:0003, площею 7,7015 га, державі в особі Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації (вул. Шевченка, 7, м. Чернігів, 14000; ).

6. Стягнути з Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області (вул. Незалежності, 21, м. Остер, Чернігівський район, Чернігівська область, 17044; ) на користь Чернігівської обласної прокуратури (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000; ) 6056,00 грн судового збору.

7. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (вул. П`ятницька, 11-А, м. Чернігів, 14000; ) на користь Чернігівської обласної прокуратури (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000; ) 6056,00 грн судового збору.

8. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні були оголошені лише вступна та резолютивна частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене та підписане 27.05.2024.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до приписів частин 5-8 статті 6 та частин 5, 6 статті 242 ГПК України, пунктів 5.6, 5.8, 10, 16, 17, 29, 37 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, учасникам справи (їх представникам), які є користувачами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, судові рішення в паперовій формі не надсилаються і не вручаються. Суд надсилає такі рішення в електронній формі до електронного кабінету таких осіб, і вони вважаються врученими в день отримання повідомлення про доставку копії судового рішення на офіційну електронну адресу учасника справи (його представника), з якого і починається перебіг процесуального строку, встановленого законом або судом. Обмін процесуальними документами в електронній формі між судом та/або особами, що є (повинні бути) користувачами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, мають здійснюватися виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://cn.arbitr.gov.ua/sud5028/.

Суддя А.В. Романенко