ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2024 р. Справа№ 920/904/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Вовка І.В.

суддів: Сибіги О.М.

Палія В.В.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

позивача -Сахнов Д.А.

відповідача -Грицина В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради

на рішення Господарського суду Сумської області від 05.02.2024

(повний текст складено 12.02.2024)

у справі № 920/904/23 (суддя Резніченко О.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Суми"

до Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради

про стягнення 589 321,85 грн, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» (ТОВ «Енера Суми») звернулось до Господарський суд Сумської області з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради (КП «Міськводоканал» СМР) пені у сумі 117 112,87 грн., 389 157,54 грн. інфляційних втрат та 83 051,44 грн. 3% річних, а всього - 589 321,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, в порушення умов договору постачання електричної енергії споживачу № 30113 від 22.03.2019, до якого КП «Міськводоканал» СМР приєднався згідно із заявою від 22.03.2019, несвоєчасно здійснено оплату за спожиту у липні 2019 р. активну електричну енергію (рахунки №30113/134910/1 від 31.07.2019) на суму 4 688 396,35 грн. та вказана сума сплачена за період 2019 року та 2023 року, а тому позивачем нараховано пеню, згідно п.5.8 зазначеного договору, інфляційні втрати та 3 % річних, з урахуванням ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 05.02.2024 у справі № 920/904/23 позов задоволено повністю.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 117 112 грн 87 коп. пені, 389 157 грн 54 коп. інфляційних втрат, 83 051 грн 44 коп. - 3% річних, 8 839 грн 85 коп. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 05.02.2024 у справі № 920/904/23 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні вимог, з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції без з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Так, в апеляційній скарзі скаржник посилається на неврахування судом таких обставин, які стосуються періодів виникнення заборгованості, предмету даної заборгованості, а також щодо факту сплати відповідачем попередньої оплати за електроенергію за спірний період, та тих обставин, що рахунок за електричну енергію (за липень 2019) не міг надсилатися позивачем раніше (09.09.2019), ніж була укладена між сторонами додаткова угода від 09.09.2019 № 1 до основного договору.

Крім того, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не враховано строки позовної давності, майновий стан відповідача та відсутність заподіяних позивачу збитків, виконання зобов`язань перед позивачем за результатами касаційного розгляду справи № 920/116/21.

У відзиві позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 05.02.2024 у справі № 920/904/23 залишити без змін, як таке що прийняте з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм процесуального і матеріального права.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2024, матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради у судовій справі № 920/904/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Вовк І.В., судді: Сибіга О.М., Палій В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 витребувано з Господарського суду Сумської області матеріали господарської справи № 920/904/23.

11.03.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали господарської справи № 920/904/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2024 відкрито апеляційне провадження у справі № 920/904/23 за апеляційною скаргою КП "Міськводоканал" Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 05.02.2024 та призначено судове засідання на 03.04.2024 о 10 год. 00 хв. в режимі відео конференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 у справі № 920/904/23 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги КП "Міськводоканал" Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 05.02.2024 у справі № 920/904/23 до 24.04.2024 об 11 год. 00 хв.

У судове засідання, яке відбувалось в режимі відео конференції, 24.04.2024 з`явилися представники сторін у даній справі та надали пояснення по справі, зокрема, представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, а представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Апеляційний господарський суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та надані учасниками справи пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду першої інстанції, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 22.03.2019 між сторонами, шляхом приєднання КП "Міськводоканал" Сумської міської ради, був укладений договір № 30113, за умовами якого ТОВ «Енера Суми» (постачальник) продає електричну енергію КП "Міськводоканал" Сумської міської ради (споживач) для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п. 2.1 цього договору).

Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією (п. 5.1 договору).

Відповідно до п. 5.4 та п. 5.5 зазначеного договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць. Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника.

Згідно з п. 5.6 та Комерційної пропозиції («Термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та термін його оплати») оплата рахунку постачальника за договором за фактично спожиту електричну енергію має бути здійснена споживачем у строки, визначені у рахунку, але не більше 5 робочих днів від дати його отримання споживачем.

Пунктом 5.8 цього договору визначено, що у разі несвоєчасної оплати платежів, передбачених цим договором, постачальник проводить споживачу нарахування за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання пені, 3% річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань.

За п.п. 1 п. 6.2 вказаного договору передбачено, що споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.

Комерційною пропозицією до Договору («Розмір пені за порушення строку оплати та/або штраф») встановлено: за внесення платежів, передбачених умовами Договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, Постачальник проводить нарахування Споживачу пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, 3% річних з простроченої суми. При цьому сума боргу повинна бути сплачена з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Із наявних у справі матеріалів вбачається та як встановлено судом, у додатку №2 до зазначеного договору №30113 сторонами визначено, що фактична ціна купованої споживачем електричної енергії становить 2,02 грн з ПДВ за 1 кВт/год та діє до 01.07.2019.

В подальшому, 09.09.2019 між сторонами була укладена додаткова угода №1 до вказаного договору, за умовами якої додаток №2 до договору був викладений в новій редакції, а саме фактична ціна купованої споживачем електричної енергії на липень 2019, без урахування тарифу на послуги з передачі електричної енергії, становить 1,9671 грн, а тариф на послугу з передачі електричної енергії складає 347,43 грн /МВт*год (без ПДВ).

За п. 4 зазначеної вище додаткової угоди передбачено, що додаткова угода набирає чинності з дня її підписання сторонами та скріплення печатками сторін, застосовується до правовідносин, що виникли між сторонами з 01.07.2019 та діє протягом строку дії договору.

Судом першої інстанції встановлено, що умови розділу «Ціна» комерційної пропозиції №1-ВС (30113) у редакції додаткової угоди №1 від 09.09.2019 були предметом дослідження у судовій справі № 920/116/21.

Так, за рішенням Господарського суду Сумської області від 18.10.2021 у справі № 920/116/21, яке було залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2022 та постановою Верховного Суду від 14.02.2023, позов ТОВ «Енера Суми» до КП «Міськводоканал» Сумської міської ради задоволено повністю.

Визнано недійсними положення Розділу Ціна Комерційної пропозиції №1-ВС(30113), в редакції додаткової угоди №1 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №30113 від 22.03.2019, укладеної між ТОВ «Енера Суми» та КП «Міськводоканал» Сумської міської ради, в частині:

"У зв`язку із зупиненням 27.06.2019 р. по справі №640/11330/19 Окружним адміністративним судом м. Києва дії постанови НКРЕКП від 07.06.2019 №954, сторони дійшли згоди про наступне:

У разі визнання адміністративним судом постанови НКРЕКП від 07.06.2019 р. №954 Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ДП НЕК Укренерго на II півріччя 2019 року" правомірною, сторони домовилися, що Постачальник проводить донарахування Споживачу за послугу з передачі електричної енергії за липень 2019 р. згідно з тарифом, встановленим постановою НКРЕКП від 07.06.2019 р. №954. До прийняття адміністративним судом рішення по суті показник (Т) при визначенні прогнозованої ціни та розрахунку фактичної ціни купованої Споживачем електроенергії за липень 2019 р. Постачальником не застосовується."

Розглядаючи справу № 920/116/21, суди дійшли висновку, що оспорювана умова додаткової угоди суперечить вимогам цивільного законодавства, оскільки судами встановлено чинність для споживача положень постанови НКРЕКП № 954 з відповідним тарифом за липень 2019 та його обов`язок з оплати спожитої в липні 2019 електричної енергії за ціною, яка є регульованою відповідно до чинного законодавства.

З урахуванням вище наведеного, вирішуючи спір у даній справі, місцевий господарський суд дійшов висновку, що складові рахунку за липень 2019, в тому числі ціна (тариф) і вартість спожитої електроенергії, не суперечать умовам договору та чинному законодавству, при цьому факт чинності для споживача- КП «Міськводоканал» Сумської міської ради тарифу на послугу з передачі електроенергії (347,43 грн/МВт*год без ПДВ) в липні 2019, є преюдиційним і не підлягає доказуванню у даній справі, в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що відповідач отримав рахунок № 30113/134910/1 від 31.07.2019 на суму 4 688 396,35 грн на оплату за спожиту у липні 2019 активну електричну енергію, без заперечень та в подальшому споживач оплатив вартість спожитої електроенергії за липень 2019 року, зокрема, 31.07.2019, 08.08.2019, тобто вже після отримання цього рахунку.

Враховуючи зазначене вище, суд першої інстанції дійшов висновку що відповідач сплативши вартість спожитої ним у липні 2019 електроенергії на суму 4 688 396,35 грн, тим самим усвідомлював ціну (тариф), за якою йому було нарахована електрична енергія за спірний період, і це ним в судовому порядку не оскаржувалось.

Так, суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач в порушення умов договору № 30113 від 22.03.2019 зазначений вище рахунок оплатив частинами за період 2019 рік та 2023 рік.

За таких обставин, коли відповідачем належним чином не виконано свої зобов`язання щодо вчасної оплати спожитої електроенергії у липні 2019, що підтверджується належними та допустимими доказами, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний господарський суд, дійшов правильного висновку про те, що позивач вправі вимагати сплати інфляційних втрат та 3 % річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а становлять спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу належить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вище наведене та те, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання щодо постачання електричної енергії, а відповідач порушив умови договору та вчасно не оплатив вартість поставленої електроенергії у липні 2019, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 389 157,54 грн інфляційних втрат нарахованих за період з 08.08.2019 по 27.04.2023 та 83 051,44 грн 3% річних - за період з 08.08.2019 по 27.04.2023, нарахованих з урахуванням умов договору п. 5.8 та ч. 2 ст. 625 ЦК України., з таким висновком погоджується і апеляційний господарський суд.

За ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування в цій частині не вбачається.

Разом з тим, в частині позову про стягнення з відповідача на користь позивача 117 112,87 грн пені, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Пунктом 5.8 зазначеного договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати платежів, передбачених цим договором, постачальник проводить споживачу нарахування за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання пені, 3% річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань.

Пеня, 3 % річних та інфляційні нарахування сплачуються на поточний рахунок постачальника, який вказується в рахунку.

Споживач, сплачує постачальнику пеню у розмірі, що зазначається в комерційній пропозиції.

За комерційною пропозицією № 1 ВС (30113) розділ «розмір пені за порушення строку оплати та/або штраф» визначено, що за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, постачальник проводить нарахування споживачу пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день його прострочення платежу враховуючи день фактичної оплати (додаток №2 до договору про постачання електричної енергії споживачу).

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Ч. 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за вказаним договором та допустив порушення строків оплати вартості спожитої ним електроенергії за липень 2019 року, а тому позивачем правомірно нарахована відповідачу пеня, з урахуванням умов договору на залишок заборгованості на загальну суму 117 112, 87 грн за період з 08.08.2019 (початок прострочення визначено відповідно до п. 5.6. договору та комерційної пропозиції) по 09.09.2020. При цьому місцевий господарський суд виходив з того, що наданий розрахунок пені арифметично правильний, а відповідачем контррозрахунок розміру пені та заяв про зменшення розміру пені суду не подавались.

З огляду на вище зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 117 112, 87 грн, а тому задовольнив позов в цій частині в повному обсязі.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, за положенням частини першої статті 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна важливість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19, 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Реалізуючи своє право на зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до положень частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, суди повинні виходити з фактичних обставин, встановлених у кожній справі на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, яким повинна надаватися оцінка згідно з вимогами статті 86 ГПК України, тобто судами повинні досліджуватися конкретні обставини справи щодо ступеня виконання умов договорів, розміру заборгованості, майнового стану сторін тощо.

Застосоване у статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Натомість, вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (постанови Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №916/2259/18, від 24.02.2020 у справі №917/686/19, від 26.02.2020 у справі №922/1608/19, від 15.04.2020 у справі №922/1607/19).

З огляду на наведене вище та враховуючи ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № 30113 від 22.03.2019 про постачання електричної енергії споживачу, а саме погашення відповідачем значної сума основного боргу на момент звернення з даним позовом, відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем грошових зобов`язань, фінансовий стан відповідача, а також враховуючи те, що відповідач надає послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в місті Суми і відносяться до підприємств критичної інфраструктури та зобов`язаний виконувати свої функції за будь-яких умов, зокрема і в умовах воєнного стану, апеляційний господарський суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 50 % від заявленої суми 117 112,87 грн, отже суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню 58 556,44 грн пені.

За таких обставин, з урахуванням вище наведеного, апеляційний господарський суд вважає за можливе змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені, виклавши в цій частині в наступній редакції: «стягнути з КП «Міськводоканал» на користь ТОВ «Енера Суми» 58 556,44 грн пені».

Разом з тим, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про те, що суд мав відмовити у позові у зв`язку зі спливом позовної давності, оскільки відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX набрав чинності 02.04.2020, а з 24.02.2022 на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, таким чином в даному випадку позовна давність щодо вимог про стягнення втрат внаслідок інфляції, 3 % річних та пені почала свій перебіг з 08.08.2019, при цьому станом на момент введення карантину не збігла, отже звернення позивача до суду першої інстанції з вимогами до відповідача про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені відбулося без пропуску позовної давності.

Усі інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, з огляду на наведене, рішення Господарського суду Сумської області від 05.02.2024 у даній справі в частині позову про стягнення пені підлягає зміні, а в решті судове рішення першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Враховуючи та керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 05.02.2024 у справі № 920/904/23 в частині стягнення з Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» 117 112 грн 87 коп. пені змінити, виклавши в цій частині в наступній редакції:

«Стягнути з Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради (вул. Білопільський шлях, 9, м. Суми, 40000, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» (вул. Реміснича, 35, м. Суми, 40004, ) 58 556 грн 44 коп. пені».

3. В решті рішення Господарського суду Сумської області від 05.02.2024 у справі № 920/904/23 - залишити без змін.

4.Матеріали справи № 920/904/23 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з перебуванням судді Вовка І.В. на лікарняному, повний текст постанови складено та підписано 30.05.2024.

Головуючий суддя І.В. Вовк

Судді О.М. Сибіга

В.В. Палій