ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
"23" травня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/5722/23
Господарський суд Одеської області у складі: суддя Рога Н.В., секретар с/з Корчевський М.Ю., розглянув заяву Фізичної особи підприємця Сливка Віктора Петровича (вх.№2-812/24 від 14.03.2024р.) про розподіл судових витрат у справі №916/5722/23
До відповідача: Фізичної особи підприємця Сливка Віктора Петровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 )
Представники сторін:
Від позивача: не з`явився;
Від третьої особи: не з`явився;
Від відповідача: не з`явився.
Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи підприємця Сливка Віктора Петровича про стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 329 953 грн 44 коп. та пені у розмірі 36 076 грн 80 коп.
14 травня 2024р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення буде складено та підписано 24.05.2024р.
14 травня 2024р. до Господарського суду Одеської області надійшла заява Фізичної особи підприємця Сливка Віктора Петровича (вх.№2-812/24 від 14.03.2024р.) про розподіл судових витрат у справі №916/5722/23.
В обгрунтування заяви, заявник зазначає, що 12.07.2022р. між ОСОБА_1 (Клієнт) та адвокатом Глазовим Олексієм Олеговичем (Адвокат) укладено Договір про надання юридичних послуг та правової (правничої) допомоги №12/07/22/АО від 12.07.2022р.
Відповідно до 1.1. Договору визначено, що за цим Договором Виконавець приймає зобов`язання по наданню правової допомоги Замовнику. Замовник зобов`язується приймати та оплачувати надану правову допомогу на умовах та в строки, які передбачені умовами цього Договору.
Пунктом 1.2. Договору склад і обсяг надання правової допомоги визначаються на підставі додаткової угоди або акту приймання-передачі наданих послуг.
Заявник також зазначає, що 12.07.2022р. до Договору було укладено Додаткову угоду, в якій було визначено обсяг правничої допомоги, розмір та умови її оплати.
Згідно п.1 Додаткової угоди до Договору Адвокат зобов`язується надавати правову допомогу на умовах Договору №12/07/22/АО від 12.07.2022р. про надання правової допомоги та цього Додаткового погодження в наступному обсязі: здійснення захисту інтересів Клієнта з питань спірних правовідносин з Департаментом комунальної власності Одеської міської ради за договором оренди окремо визначеного майна №558 від 26.02.2018р., яким в строкове платне користування було передане окремо-визначене майно у вигляді майданчиків, загальною площею 1393,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, Гідропарк «Лузанівка» (КП «Узберіжжя Одеси»).
Пунктом 2 Додаткової угоди до Договору встановлено, що вартість наданих послуг , визначених цим Додатковим погодженням складає: за проведення збору доказів, листування з питань досудового врегулювання питань заборгованості за договором оренди окремо визначеного майна №558 від 26.02.2018р. 10 000 грн; здійснення представництва Клієнта в суді першої інстанції за позовом про стягнення заборгованості за Договором оренди окремо визначеного майна №558 від 26.02.2018р. 30 000 грн; здійснення представництва Клієнта в суді апеляційної інстанції за позовом про стягнення заборгованості за договором оренди окремо визначеного майна №558 від 26.02.2018р. 20 000 грн; здійснення представництва Клієнта в суді касаційної інстанції за позовом про стягнення заборгованості за договором оренди окремо визначеного майна №558 від 26.02.2018р. 20 000 грн.
Заявник зазначає, що 14.05.2024р. сторонами було складено акт приймання-передачі наданих послуг, яким було визначено, що Виконавець на виконання умов Договору про надання юридичних послуг та правової (правничої) допомоги №12/07/22/АО від 12.07.2022р. надав Замовнику послуги в наступному обсязі: проведення збору доказів, листування з питань досудового врегулювання питань заборгованості за договором оренди окремо визначеного майна №558 від 26.02.2018р.; представництво Клієнта в суді першої інстанції за позовом про стягнення заборгованості за договором оренди окремо визначеного майна № 558 від 26.02.2018р. по справі № 916/5722/23.
В обґрунтування заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат заявник також посилається на положення ст.ст.123, 126, 129 ГПК України.
Ухвалою суду від 15.05.2024р. прийнято заяву Фізичної особи підприємця Сливка Віктора Петровича (вх.№2-812/24 від 14.03.2024р.) про розподіл судових витрат у справі №916/5722/23 до розгляду та призначено судове засідання з розгляду заяви на 30.05.2024р.
Позивач у справі - Департамент комунальної власності Одеської міської ради , заперечує проти заявленого відповідача розміру витрат на правничу допомогу з підстав, викладених у запереченнях на заяву про розподіл судових витрат, що надійшли до суду 22.05.2024р.
Зокрема, позивач зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.5,7,9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
До того ж, позивач також зазначає, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Також, позивач зазначив, що представник відповідача до закінчення судових дебатів докази, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат не подав, як і не зробив заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.
За таких обставин, Департамент комунальної власності Одеської міської ради просить суд відмовити у задоволенні заяви Фізичної особи підприємця Сливка Віктора Петровича про стягнення з Департаменту витрат на правничу допомогу у розмірі 40 000 грн.
Розглянув матеріали справи, заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
За приписами ч.2 ст.244 ГПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Згідно з ч.1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч.3 зазначеної статті встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 ст. 124 ГПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Пред`являючи відзив на позовну заяву, відповідачем було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, розмір яких складав 40 000 грн.
При цьому, відповідач зазначив, що докази понесення таких витрат будуть надані протягом п`яти днів за днем проголошення вступної та резолютивної частини рішення або протягом п`яти днів з дня оприлюднення рішення в ЄСІТС.
У ст.126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.
Відповідно до ч.5 ст.240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, рішення у справі №916/5722/23 Господарським судом Одеської області було ухвалено 14.05.2024р., повний текст складено 24.05.2024р.
Відповідач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі №916/5722/23 від 14.05.2024р. та надав докази на підтвердження зазначених витрат.
Таким чином, позивачем дотримано вимоги ч.8 ст.129 ГПК України при зверненні до суду з заявою про розподіл судових витрат.
Виходячи з аналізу положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ст.28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017р., розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020р. у справі № 910/4201/19).
За положеннями п.4 ст.1, ч.ч. 3, 5 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
З матеріалів справи вбачається, що 12.07.2022р. між ОСОБА_1 (Клієнт) та адвокатом Глазовим Олексієм Олеговичем (далі Адвокат) укладено Договір про надання юридичних послуг та правової (правничої) допомоги №12/07/22/АО від 12.07.2022р., відповідно до п.1.1. якого Адвокат зобов`язується надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Клієнт зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами, а саме захист інтересів Клієнта у цивільних та господарських правовідносинах, кримінальних провадженнях.
Конкретний об`єм правової допомоги може встановлюватись в додатковому погодженні до цього Договору.
Згідно п.2.1. Договору цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до виконання доручення.
Відповідно до п.3.1. Договору сторони домовились, що вартість правової допомоги встановлюється у додатковому погоджені до цього Договору. Оплата наданої правової допомоги здійснюється на підставі акту виконаних робіт в продовж 10 банківських днів з дати підписання акту виконаних робіт обома сторонами, але не пізніше 10 робочих днів з дати отримання Клієнтом акту виконаних робіт для підписання.
Згідно п.1.1 Додаткового погодження до Договору визначено, що Адвокат зобов`язується надавати правову допомогу на умовах Договору №12/07/22/АО від 12.07.2022р. про надання правової допомоги та цього Додаткового погодження в наступному обсязі: здійснення захисту інтересів Клієнта з питань спірних правовідносин з Департаментом комунальної власності Одеської міської ради за договором оренди окремо визначеного майна №558 від 26.02.2018р., яким в строкове платне користування було передане окремо-визначене майно у вигляді майданчиків, загальною площею 1393,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, Гідропарк «Лузанівка» (КП «Узберіжжя Одеси»).
Пунктом 1.2 Додаткового погодження до Договору встановлено, що вартість наданих послуг, визначених цим Додатковим погодженням складає: за проведення збору доказів, листування з питань досудового врегулювання питань заборгованості за договором оренди окремо визначеного майна №558 від 26.02.2018р. 10 000 грн; здійснення представництва Клієнта в суді першої інстанції за позовом про стягнення заборгованості за Договором оренди окремо визначеного майна №558 від 26.02.2018р. 30 000 грн; здійснення представництва Клієнта в суді апеляційної інстанції за позовом про стягнення заборгованості за договором оренди окремо визначеного майна №558 від 26.02.2018р. 20 000 грн; здійснення представництва Клієнта в суді касаційної інстанції за позовом про стягнення заборгованості за договором оренди окремо визначеного майна №558 від 26.02.2018р. 20 000 грн.
Судом встановлено, що 14.05.2024р. між сторонами було складено акт приймання-передачі наданих послуг, яким було визначено, що Адвокат надав Клієнту послуги в наступному обсязі: проведення збору доказів, листування з питань досудового врегулювання питань заборгованості за договором оренди окремо визначеного майна №558 від 26.02.2018р.; представництво Клієнта в суді першої інстанції за позовом про стягнення заборгованості за договором оренди окремо визначеного майна № 558 від 26.02.2018р. по справі № 916/5722/23.
Як вбачається з Акту від 14.05.2024р. виконаних робіт надані послуги були прийняті в повному обсязі та акт підписаний обома сторона без зауважень.
Виходячи з аналізу положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.
Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями ст. 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц звернула увагу не те, що: 1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін; 2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу; 3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони
Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 26.02.2015 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Суд враховує, що 12.05.2020р. Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), в якій підтвердила свій висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19)), та зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч.ч.5-7, 9 ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд також зауважує, що враховуючи складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду відповідачем заяв та матеріалів, їх значення для справи, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої фактичності та неминучості) та розумності їх розміру, витрати на правову допомогу у розмірі 40 000 грн не відповідають принципам розумності в цих правовідносинах, не є обґрунтованими та пропорційними до предмета спірних правовідносин.
На думку суду, розумним, співмірним та справедливим, у даному випадку, буде стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.
Суд зазначає, що в рішенні ЄСПЛ «Кузнєцов та інші проти Росії» від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.
ЄСПЛ у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України»).
Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Керуючись ст.ст. 123 - 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Заяву Фізичної особи підприємця Сливка Віктора Петровича (вх.№2-812/24 від 14.03.2024р.) про розподіл судових витрат у справі №916/5722/23 задовольнити частково.
2. Ухвалити у справі №916/5722/23 додаткове рішення.
4. У частині стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст додаткового рішення складено 31.05.2024р.

Суддя Н.В. Рога