ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2024 р. Cправа № 902/87/24

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни,

за участю секретаря судового засідання Макогін О.І.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремтехналадка", 36000, Полтавська область, місто Полтава, вулиця Кириченко Раїси, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 25155206

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива "Місто Буд", 21034, Вінницька область, Вінницький район, місто Вінниця, вулиця Волошкова, будинок 51а, ідентифікаційний код юридичної особи 41654425

про стягнення 5 708 319,68 гривень

за участю представників:

від позивача адвокат Ющенко А.І., згідно довіреності

від відповідача адвокат Романюк І.М., згідно довіреності

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду Вінницької області 19.01.2024 року надійшла позовна заява № б/н від 19.01.2024 (вх. № 88/24 від 19.01.2024) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремтехналадка" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива "Місто Буд" про стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за укладеним між сторонами договором поставки № 29/07/21 від 29.07.2021 року у розмірі 5 708 319,68 гривень, у тому числі: 3 717 000,00 гривень (основний борг) передплати за непоставлений товар, 1 393 153,13 гривень інфляційних втрат, 274 023,78 гривень 3% річних, 324 142,77 гривень пені.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2024 справу розподілено судді Шамшуріній М.В.

Ухвалою суду від 24.01.2024 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №902/87/24 за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання у справі призначено на 22 лютого 2024 року об 11:30 год.

Ухвалою від 22.02.2024 судом закрито підготовче провадження у справі № 902/87/24, призначено справу № 902/87/24 до судового розгляду по суті у судовому засіданні 21.03.2024 о 10:00.

21.03.2024 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 01-34/3068/24).

За результатами судового засідання 21.03.2024 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про відкладення судового засідання з розгляду справи № 902/87/24 по суті на 09.04.2024 об 11:00, яку занесено до протоколу судового засідання.

09.04.2024 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення № б/н від 09.04.2024 (вх. № 01-34/3754/24) у яких відповідач клопотав про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія СітіГрад", 10003, Житомирська область, місто Житомир, вулиця Покровська, будинок 54, ідентифікаційний код юридичної особи 43065841 та про відкладення розгляду справи на іншу дату.

У судовому засіданні 09.04.2024 суд постановив ухвали про відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, про відкладення розгляду клопотання відповідача про залучення третьої особи та про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи № 902/87/24 по суті на 14:00 19.04.2024, які занесено до протоколу судового засідання.

11.04.2024 до суду від позивача надійшли заперечення на відповідь на відзив № б/н від 11.04.2024 (вх. № 01-34/3867/24), у яких позивачем також викладено свою позицію щодо клопотання відповідача про залучення третьої особи ТОВ "Будівельна компанія СітіГрад".

19.04.2024 до суду від відповідача надійшло клопотання № б/н від 19.04.2024 (вх. № 01-34/4200/24), у якому відповідач виклав свою позицію щодо раніше заявленого клопотання про залучення третьої особи ТОВ "Будівельна компанія СітіГрад" та просив вказане клопотання задовольнити.

За результатами судового засідання 19.04.2024 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про задоволення клопотання представника позивача про оголошення перерви у судовому засіданні для документального обґрунтування своєї позиції щодо клопотання відповідача про залучення третьої особи до 10:00 год. 10.05.2024, яку занесено до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні 10.05.2024 суд постановив ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи № 902/87/24 по суті до 14.05.2024 о 15:00, яку занесено до протоколу судового засідання.

На визначену судом дату у судове засідання з`явились представники обох сторін.

У судовому засіданні 14.05.2024 суд постановив ухвалу про відмову у задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива "Місто Буд" № б/н від 09.04.2024 (вх. № 01-34/3754/24 від 09.04.2024) про залучення до участі у справі в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія СітіГрад (10003, Житомирська область, місто Житомир, вулиця Покровська, будинок 54, ідентифікаційний код юридичної особи 43065841).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, у задоволенні позову просив відмовити.

За наслідками розгляду справи, у судовому засіданні суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у справі та орієнтовний час повернення.

Після виходу суду з нарадчої кімнати судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ремтехналадка" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива "Місто Буд" про стягнення заборгованості у розмірі 5 708 319,68 гривень, з яких 3 717 000,00 гривень (основний борг) передплати за непоставлений товар, 1 393 153,13 гривень інфляційних втрат, 274 023,78 гривень 3% річних, 324 142,77 гривень пені.

На обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 29.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремтехналадка" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Перспектива "Місто Буд" (покупець) було укладено договір поставки № 29/07/21 за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця будівельні матеріали, а покупець прийняти і оплатити цей товар.

Позивач зазначає, що за результатами перемовин між постачальником та покупцем, усно узгоджено кількість та асортимент товару, на підставі чого постачальником виставлено покупцю рахунок на оплату № 66 від 29.07.2021, відповідно до якого сторони узгодили поставку товару - "Плити ПДН 6000х2000х140" в кількості 295 штук на загальну суму 3 717 000,00 гривень.

Надалі ТОВ "Ремтехналадка" 02.08.2021 здійснило переказ передоплати за договором на банківський рахунок ТОВ "Перспектива "Місто Буд" на суму 3 717 000,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 02.08.2021 за № 35.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань з поставки будівельних матеріалів позивач листом від 25.10.2021 за вих. № 267 звернувся до відповідача з вимогою повернути перераховані за платіжним дорученням № 35 від 02.02.2021 кошти у розмірі 3 717 000,00 гривень та повідомив реквізити для перерахування коштів. Також щодо повернення коштів позивачем було зазначено у надісланих відповідачу претензіях.

Відповідач відповіді на вказані лист, претензії не надав, товар не поставив, кошти не повернув.

З огляду на викладене позивач звернувся до суду про стягнення 3 717 000,00 гривень (основний борг) передплати за непоставлений товар, 1 393 153,13 гривень інфляційних втрат, 274 023,78 гривень 3% річних, 324 142,77 гривень пені у примусовому порядку.

Відповідач у поданих до суду 09.04.2024 додаткових поясненнях зазначив, що ТОВ "Перспектива "Місто Буд" заперечує проти заявлених позовних вимог з огляду на те, що будівельні матеріали на вказану суму були поставлені ще в липні 2021 року, однак в подальшому після внесення оплати ТОВ "Ремтехналадка" відмовилось від підписання акту на підтвердження поставки. Поставка здійснювалась від ТОВ "Будівельна компанія СітіГрад" , на підтвердження чого представником відповідача до пояснень додано копії податкових накладних ТОВ "Будівельна компанія СітіГрад" та заявлено клопотання про залучення останнього до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Позивач у запереченнях від 11.04.2024 зазначив, що відповідно до наданих відповідачем податкових накладних виписаних ТОВ "Будівельна компанія СітіГрад" вказана компанія здійснювала позивачу поставку арматури, ця поставка не має ніякого відношення до договірних відносин між позивачем і відповідачем. Відповідно до рахунку №66 від 29.07.2021 року відповідач мав поставити позивачу плити ПДН 6000x2000x140 у кількості 295 шт. на загальну суму 3 717 000,00 гривень, вказаний товар згідно платіжного доручення №35 від 02.08.2021 року був оплачений позивачем, проте плити ПДН 6000х2000х140 не були поставлені відповідачем.

Також позивач зазначив, що такі товари як плити та арматура не можуть бути взаємозамінними. Послався на пункт 9.3. укладеного між сторонами договору поставки №29/07/21 від 29.07.2021, за умовами якого жодна із сторін не може передавати свої права та обов`язки по цьому договору третім особам без письмової згоди другої сторони та зазначив, що від ТОВ "Перспектива "Місто Буд" не надходило жодної пропозиції замінити сторону в зобов`язанні, відповідно ТОВ "Ремтехналадка" не надавало згоду передати права і обов`язки по цьому договору третій особі.

Позивач зазначив, що відповідач не виконав своє зобов`язання за договором, водночас надав документи, які не стосуються справи № 902/87/24 (інший постачальник та інший товар). З огляду на викладене позивач клопотав пояснення відповідача, надані документи не брати до уваги, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у клопотанні від 19.04.2024 зазначив, що позивач посилається на те, що поставка товару згідно долучених податкових накладних від ТОВ "Будівельна компанія СітіГрад" не має ніякого відношення до договірних відносин між позивачем і відповідачем, однак договору з ТОВ "Будівельна компанія СітіГрад" не надав, натомість, як зазначає представник відповідача згідно отриманої інформації від ТОВ "Будівельна компанія СітіГрад" ця поставка здійснювалась на виконання вимог договору поставки №29/07/21 від 29.07.2021, який був укладений пізніше, однак врегулював питання оплати поставки, яка вже відбулась.

Представник позивача у поясненнях від 09.05.2024 зазначив, що договір поставки між ТОВ "Будівельна компанія СітіГрад" та ТОВ "Ремтехналадка" №01/07/21-01 від 01.07.2021 і поставка по ньому відбулася значно раніше ніж укладання договору між ТОВ "Перспектива "Місто Буд" та ТОВ "Ремтехналадка" №29/07/21 від 29.07.2021. По договору №01/07/21-01 було здійснено поставку арматури на відміну від договору №29/07/21, згідно якого відповідач мав поставити позивачу плити. Зазначені товари не є взаємозамінними. Надані відповідачем податкові накладні щодо поставки арматури за період з 01 по 15 липня 2021 не стосуються справи № 902/87/24 з огляду на зазначення у них іншого постачальника, іншого товару, іншого договору, суми та іншого періоду.

У поясненнях від 09.05.2024 представник відповідача зазначив, що згідно отриманої від ТОВ "Будівельна компанія СітіГрад" інформації поставка товару здійснювалася на виконання вимог договору поставки № 29/07/21 від 29.07.2021, який був укладений пізніше, однак врегулював питання оплати поставки, яка вже відбулася, що підтверджується змістом договору поступки права вимоги від 06.05.2024, ТОВ "Будівельна компанія СітіГрад" здійснило поставку будівельних матеріалів ТОВ "Ремтехналадка", однак договір на відповідну поставку між ними не було укладено. Зарахування оплати було здійснено в рахунок оплати від ТОВ "Ремтехналадка" на користь ТОВ "Перспектива "Місто Буд".

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

29 липня 2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремтехналадка" (далі - покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Перспектива "Місто Буд" (далі - постачальник, відповідач) було укладено договір поставки № 29/07/21 (далі - договір) (т. 1 а.с. 11, 12).

За умовами пункту 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця будівельні матеріали (далі товар), а покупець прийняти й оплатити цей товар.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. договору сума договору складається з суми вартості партій товару, поставлених постачальником на протязі строку дії цього договору та орієнтовно становить 20 000 000,00 (двадцять мільйонів) грн. в т.ч. ПДВ. Форма розрахунків - безготівкова, шляхом переказу коштів на банківський рахунок постачальника.

Згідно з пунктом 2.3. договору сторони домовились, що ціна на поставлений товар встановлюється шляхом переговорів.

Відповідно до пункту 2.4. розрахунок за цим договором між постачальником і покупцем здійснюється на підставі рахунку на оплату, у національній валюті України - гривні, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника в термін визначений рахунком.

Пунктом 3.1. договору сторони визначили, що поставка товару відбувається на основі замовлення, форма якого визначена постачальником, складеного покупцем і відправленого постачальнику.

За умовами пункту 3.2. договору постачальник зобов`язаний протягом 1 робочого дня після отримання замовлення виставити покупцю рахунок, який одночасно є підтвердженням та узгодженням замовлення.

Згідно з пунктом 3.3. договору замовлення та виставлений покупцю рахунок визнаються сторонами додатками до цього договору та є його невід`ємною частиною.

Відповідно до пункту 3.5. договору постачальник зобов`язується протягом 3 робочих днів з моменту отримання заявки приготувати (упакувати, промаркувати) товар до відправки згідно замовлення та поставити його покупцю.

Згідно з пунктом 3.6. договору приймання-передача товару за кількістю, якістю та асортиментом здійснюється повноважними представниками сторін. Факт отримання товару підтверджується підписами повноважних представників сторін на товаросупровідних документах з одночасною передачею виписаної покупцем у встановленому законодавством порядку довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей від постачальника. Наявність паспорта (чи іншого документа, що засвідчує особу) повноважного представника покупця, який отримує товар, є обов`язковою.

Пунктом 5.1. договору визначено, що постачальник та покупець у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань по даному договору несуть матеріальну та іншу відповідальність в обсязі і в порядку згідно з умовами даного договору та чинним законодавством України.

Договір спільно підписано уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками ТОВ "Ремтехналадка" та ТОВ "Перспектива "Місто Буд".

Позивач зазначає, що сторонами усно погоджено кількість та асортимент товару, на підставі чого постачальником відповідно до пункту 3.2. договору виставлено покупцю рахунок на оплату № 66 від 29.07.2021, відповідно до якого сторони узгодили поставку товару - "Плити ПДН 6000х2000х140" в кількості та на суму зазначену у рахунку.

Як вбачається із матеріалів справи 29.07.2021 постачальником - ТОВ "Перспектива "Місто Буд" виставлено покупцю - ТОВ "Ремтехналадка" рахунок на оплату № 66. Підстава виставлення рахунку - договір № 27/07/21 від 29.07.2021, товар - Плити ПДН 6000х2000х140, кількість - 295 шт, всього сума до сплати - 3 717 000,00 гривень (т. 1 а.с. 13).

Згідно платіжного доручення № 35 від 02.08.2021 ТОВ "Ремтехналадка" сплатило на користь ТОВ "Перспектива "Місто Буд" 3 717 000,00 гривень із зазначенням у графі призначення платежу: "Поп. опл .буд. мат. (плити ПДН) об`єкт "Буд. буд. на тер. військ. міст. № 7, с. Тетерівка, Д№362/7/20335 31.12.20, р№29/07/21 29.07.21" (т. 1 а.с. 14).

У позовній заяві та поясненнях наданих під час розгляду справи позивачем зазначено, що кошти було перераховано відповідачу на підставі рахунку згідно пункту 2.4. договору в якості передоплати до поставки відповідачем товару.

Позивач зазначив, що у строк передбачений договором відповідач взяті на себе зобов`язання з поставки товару не виконав.

Із матеріалів справи вбачається, що 26.10.2021 у зв`язку із невиконанням постачальником взятих на себе зобов`язань за договором з поставки товару, позивачем на адресу відповідача направлено лист № 267 від 25.10.2021 із вимогою повернення перерахованих коштів у розмірі 3 717 000,00 гривень на зазначені позивачем реквізити для оплати (т.1 а.с. 15).

Обставина направлення вказаного повідомлення на адресу відповідача підтверджується описом вкладення у цінний лист, накладною Укрпошти № 788 від 26.10.2021 (т.1 а.с.15, 16 (зворотна сторона).

Відповідно до трекінгу відстеження вручення поштового відправлення № 788, повідомлення про вручення поштового відправлення №788 лист № 267 від 25.10.2021 із вимогою повернення перерахованих коштів у розмірі 3 717 000,00 гривень отримано відповідачем 09.11.2021 (т.1 а.с. 17).

У подальшому на адресу відповідача позивачем було направлено також претензії № 322 від 26.11.2021 та № 194 від 12.09.2023 із вимогою щодо сплати на користь позивача 3 717 000,00 гривень боргу, а також пені, інфляційних втрат та 3% річних (т. 1 а.с. 18-24).

У позовній заяві позивач стверджує, що відповідач товар за договором не поставив, отриману за договором суму попередньої оплати не повернув, що стало підставою для звернення позивача до суду із позовом про стягнення 3 717 000,00 гривень передплати за непоставлений товар, 1 393 153,13 гривень інфляційних втрат, 274 023,78 гривень 3% річних, 324 142,77 гривень пені.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Предметом позову у цій справі є матеріально - правова вимога позивача до відповідача про стягнення заборгованості за договором поставки № 29/07/21 від 29.07.2021 у розмірі 5 708 319,68 гривень, з яких: 3 717 000,00 гривень (основний борг) передоплати за непоставлений товар, 1 393 153,13 гривень інфляційних втрат, 274 023,78 гривень 3% річних, 324 142,77 гривень пені.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, що склалися між сторонами суд враховує таке.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом частини 1 статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно частини 1 статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно положень статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 цього Кодексу).

За своєю правовою природою укладений між cторонами договір є договором поставки, правовідносини за яким врегульовано відповідними положеннями ЦК України та ГК України.

За змістом частини 1статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 ЦК.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (стаття 632 ЦК України).

Частинами 1, 2 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Частиною 1 статті 693 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Судом встановлено, що сторонами відповідно до пункту 2.4. договору передбачено, що розрахунок за цим договором між постачальником і покупцем здійснюється на підставі рахунку на оплату, у національній валюті України - гривні, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника в термін визначений рахунком.

Пунктом 3.2. договору сторони визначили, що постачальник зобов`язаний протягом 1 робочого дня після отримання замовлення виставити покупцю рахунок, який одночасно є підтвердженням та узгодженням замовлення.

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Ремтехналадка" згідно платіжного доручення № 35 від 02.08.2021 сплатило на користь ТОВ "Перспектива "Місто Буд" 3 717 000,00 гривень із зазначенням у графі призначення платежу: "Поп. опл .буд. мат. (плити ПДН) об`єкт "Буд. буд. на тер. військ. міст. № 7, с. Тетерівка, Д№362/7/20335 31.12.20, р№29/07/21 29.07.21".

Отже у платіжному дорученні № 35 від 02.08.2021 позивач зазначив, що перераховує попередню оплату згідно рахунку за договором поставки № 29/07/21 від 29.07.2021.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 зазначено, що попередня оплата - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані.

Відповідачем грошові кошти за договором отримано до передачі покупцю товару за договором, тому за своєю правовою природою кошти отримані відповідачем наперед у рахунок оплати за товар, який мав бути поставлений, але є ще не поставленим на момент здійснення оплати є попередньою оплатою (авансом) за договором.

Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу бере на себе обов`язок здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Згідно з пунктом 3.3. договору замовлення та виставлений покупцю рахунок визнаються сторонами додатками до цього договору та є його невід`ємною частиною.

Як вбачається із рахунку № 66 від 29.07.2021 відповідачем, зважаючи на пункти 2.4., 3.2., 3.3. договору 29.07.2021 прийнято та узгоджено замовлення позивача щодо поставки ним позивачу будівельних матеріалів, а саме - Плити ПДН 6000х2000х140 у кількості - 295 шт, всього на суму - 3 717 000,00 гривень.

Відповідно до пункту 3.5. договору постачальник зобов`язується протягом 3 робочих днів з моменту отримання заявки приготувати (упакувати, промаркувати) товар до відправки згідно замовлення та поставити його покупцю.

Таким чином, відповідач зобов`язаний був здійснити поставку погодженого товару до 03.08.2021 включно.

Приписами статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно частини 1 статті 530 цього Кодексу, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом статі 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із матеріалів справи вбачається, що у строк передбачений договором поставки зобов`язання з поставки товару відповідачем виконані не були.

Твердження відповідача, що на виконання умов договору поставки № 29/07/21 від 29.07.2021 поставка товару була здійснена Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія СітіГрад" в рахунок погашення зобов`язань відповідача судом відхиляються, оскільки податкові накладні №1 від 05.07.2021, №2 від 06.07.2021, №3 від 07.07.2021, №4 від 08.07.2021, №5 від 09.07.2021, №6 від 12.07.2021, №7 від 14.07.2021, що надані відповідачем складені Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія СітіГрад" до дня укладення договору поставки № 29/07/21 від 29.07.2021 між сторонами цього спору (т. 1 а.с. 68-83).

Надані відповідачем податкові накладні складені не відповідачем, а Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія СітіГрад" за фактом вчинення господарських операцій з поставки на користь позивача товарів, визначених у цих податкових накладних у період до 29.07.2021.

Постачальником за вказаними податковими накладними є ТОВ "Будівельна компанія СітіГрад" та отримавач (покупець) - ТОВ "Ремтехналадка". У графі "опис (номенклатура) товарів/послуг продавця зазначено у податковій накладній № 1 - Арматура 12мм А500С міра, № 2 - Арматура 14мм А500С міра, № 3 - Арматура 16мм А500С міра, № 4 - Арматура 20мм А500С міра, Арматура 22мм А500С міра, № 5 - Арматура 28мм А500С міра, № 6 - Арматура 25мм А500С міра, Круг 10 мм 3 ПС 6 м, № 7 - Арматура 25мм А500С міра, Круг 10 мм 3 ПС 6 м, № 8 - Арматура 10мм А500С міра.

Водночас, відповідно до рахунку від 29.07.2021 № 66 виставленого відповідачем позивачу, сторони узгодили поставку товару - "Плити ПДН 6000х2000х140" в кількості 295 штук на загальну суму 3717000,00 (три мільйони сімсот сімнадцять тисяч) гривень, в т.ч. ПДВ 20% - 619 500,00 гривень.

Окрім того суд зауважує, що сторонами згідно з пунктом 9.3. договору було визначено, що жодна із сторін не може передавати свої права та обов`язки по цьому договору третім особам без письмової згоди другої сторони.

Відповідно до пункту 9.4. договору всі зміни і доповнення до цього договору повинні бути зроблені в письмовій формі і підписані повноважними представниками сторін.

За умовами пункту 9.5. договору сторони не можуть в односторонньому порядку змінити, або відмовитися від виконання умов цього договору.

Відповідно до вимог статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що письмового погодження на зарахування здійсненої з боку ТОВ "Будівельна компанія СітіГрад" поставки товару за іншим договором в рахунок виконання зобов`язання ТОВ "Перспектива "Місто Буд" з поставки товару за договором поставки № 29/07/21 від 29.07.2021 з боку ТОВ "Ремтехналадка" як покупця за договором не надавалось.

Умовами договору, укладеного між позивачем та відповідачем не передбачено поширення його дії на правовідносини сторін, які виникли між ними до його укладення, а тим більше не передбачено поширення його дії на іншу особу, що не є стороною цього договору.

Як встановлено судом вище, позивачем здійснено попередню оплату товару в розмірі 100 % його вартості.

Частиною 2 статті 693 ЦК України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 15.02.2024 у справі № 910/3611/23, від 09.02.2023 у справі № 910/5041/22, від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17, від 19.03.2024 року у cправі № 910/3016/23 умовою застосування частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 910/3611/23, від 09.02.2023 у справі № 910/5041/22, від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17).

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар.

Враховуючи, що станом на 03.08.2021 (кінцевий термін поставки товару за договором) відповідачем не виконано зобов`язання з поставки товару в частині сплаченої позивачем суми 3 717 000,00 гривень, позивачем правомірно реалізоване надане йому право вимоги щодо повернення суми попередньої оплати у зв`язку з чим позивачем направлено до відповідача лист-вимогу № 267 від 25.10.2021.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове зобов`язання повернути кошти.

Частиною 3 статті 538 ЦК України визначено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 665 ЦК України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором щодо поставки позивачу будівельних матеріалів, а саме - Плити ПДН 6000х2000х140 у кількості - 295 шт, всього на суму - 3 717 000,00 гривень, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору поставки № № 29/07/21 від 29.07.2021 в частині повної та своєчасної передачі покупцю оплаченого ним товару, а тому позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення передоплати за поставлений товар у розмірі 3 717 000,00 гривень.

Згідно вимог стаття 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки матеріали справи не містять.

Доказів припинення зобов`язання відповідача з повернення передоплати шляхом її повернення позивачу або доказів припинення зобов`язання з інших передбачених чинним законодавством підстав відповідачем суду не надано.

Здійснивши перевірку заявленої позивачем до стягнення суми основного боргу за договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу є обгрунтованими та підлягають задоволенню у розмірі 3 717 000,00 гривень.

Позивачем заявлено також позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 393 153,13 гривень інфляційних втрат, 274 023,78 гривень 3% річних, 324 142,77 гривень пені.

Щодо позовних вимог про стягнення пені суд враховує таке.

Позивачем нарахована пеня за період з 06.08.2021 по 05.02.2022 у розмірі 324 142,77 гривень за прострочення виконання зобов`язання з поставки товару.

Відповідно до положень статей 546, 548 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

У свою чергу, статтею 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно частини четвертої статті 231 ГК України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 5.3. договору сторонами погоджено, що у випадку порушення постачальником строку щодо підготовки та завантаження товару, передбаченого п. 3.5. цього договору, постачальник виплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожний день затримки відвантаження товару від суми замовлення.

Приймаючи до уваги, що пунктом 3.5. договору сторони визначили, що постачальник зобов`язаний поставити товар покупцю протягом 3 робочих днів з моменту отримання заявки то прострочення у виконанні зобов`язання з поставки товару за договором виникло з 04.08.2021. Водночас станом на 04.08.2021 зобов`язання з поставки товару відповідачем не були виконані.

Враховуючи встановлене судом прострочення виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару, вимога про стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожний день затримки відвантаження товару від суми замовлення відповідає чинному законодавству, положенням договору та заявлена правомірно.

Позивачем здійснено нарахування пені за прострочення поставки товару за період з 06.08.2021 по 05.02.2022 від суми вартості непоставленого (неотриманого) товару. Розмір пені згідно розрахунку позивача складає 324 142,77 гривень.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що при нарахуванні пені позивачем не враховано, що зобов`язання з поставки (відвантаження) товару припинились внаслідок пред`явлення позивачем вимоги відповідачу щодо повернення 3 717 000,00 гривень передоплати.

Зважаючи, що вказану вимогу отримано відповідачем 09.11.2021, правомірним є нарахування пені відповідно до умов договору за період з 04.08.2021 по 09.11.2021. За розрахунком суду розмір пені становить 165 890,22 гривень.

Таким чином, вимога про стягнення пені є обгрунтованою та підлягає задоволенню у розмірі 165 890,22 гривень, у задоволенні вимог в частині стягнення 158 252,55 гривень пені слід відмовити у зв`язку із безпідставністю заявлених вимог у цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних суд враховує таке.

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Як уже було зазначено, відповідно до частини 2 статті 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Вимогу про повернення суми попередньої оплати отримано відповідачем 09.11.2021. Таким чином, зважаючи на вимоги статті 693 ЦК України прострочення з виконання грошового зобов`язання з повернення попередньої оплати виникло з 11.11.2021, тоді як позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних з 06.08.2021 по 19.01.2024. Заборгованість зі сплати 3 717 000,00 гривень відповідачем не погашена.

Враховуючи встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, нараховані позивачем до стягнення інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми заборгованості відповідають вимогам чинного законодавства та заявлені правомірно.

Позивач просив стягнути з відповідача 1 393 153,13 гривень інфляційних втрат та 274 023,78 гривень 3% річних.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат в межах визначеного позивачем періоду прострочення, з урахуванням дати виникнення прострочення грошового зобов`язання, суд дійшов висновку, що арифметично вірний розмір інфляційних втрат становить 1 317 605,05 гривень.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат є обгрунтованою та підлягає задоволенню в сумі 1 317 605,05 гривень.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення 75 584,08 гривень інфляційних втрат слід відмовити у зв`язку із безпідставністю заявлених вимог у цій частині.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних в межах визначеного позивачем періоду прострочення, з урахуванням дати виникнення прострочення грошового зобов`язання, суд дійшов висновку, що арифметично вірний розмір 3 % річних складає 244 389,62 гривень.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних є обгрунтованою та підлягає задоволенню в сумі 244 389,62 гривень.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних в сумі 29 634,16 гривень слід відмовити у зв`язку із безпідставністю заявлених вимог у цій частині.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Згідно статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Дослідивши фактичні обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі та стосуються кваліфікації спірних відносин, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано позовних вимог, а судом не виявлено на підставі наявних доказів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення 5 444 884,89 гривень (п`ять мільйонів чотириста сорок чотири тисячі вісімсот вісімдесят чотири гривні, 89 копійок), з яких: 3 717 000,00 гривень (основний борг) передплати за непоставлений товар, 1 317 605,05 гривень інфляційних втрат, 244 389,62 гривень 3% річних, 165 890,22 гривень пені є обгрунтованими та підлягають задоволенню, у задоволенні решти заявлених вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат судом враховано таке.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Представник відповідача у судовому засіданні клопотав про розподіл судового збору з урахуванням вимог частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктами 1, 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру - становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, при зверненні із цією позовною заявою, необхідно було оплатити судовий збір виходячи із заявленої вимоги майнового характеру. Позивачем мав бути сплачений судовий збір у розмірі 85 624,80 гривень.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Судом встановлено, що ТОВ "Ремтехналадка" подано до господарського суду позовну заяву через систему "Електронний суд".

Враховуючи, що позовна заява подана в електронній формі, розмір судового збору за подання позовної заяви становить 68 499,84 гривень (85 624,80 гривень х 0,8 = 68 499,84 гривень).

При зверненні до суду позивачем згідно платіжної інструкції № 2174 від 19.01.2024 сплачено судовий збір у розмірі 85 624,80 гривень, що на 17 124,96 гривень більше ніж встановлено законом ((85 624,80 гривень (судовий збір сплачений за подання позовної заяви) - 68 499,84 гривень (судовий збір, що підлягав оплаті за подання позову до суду згідно закону) = 17 124,96 гривень).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За таких обставин, сплачена частина судового збору у розмірі 17 124,96 гривень підлягає поверненню платнику.

Враховуючи, що від позивача не надходило клопотання про повернення судового збору, питання про повернення суми судового збору у розмірі 17 124,96 гривень під час ухвалення рішення у справі судом не вирішується.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 65 342,00 гривень покладаються на відповідача, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 157,84 гривень слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива "Місто Буд" (21034, Вінницька область, Вінницький район, місто Вінниця, вулиця Волошкова, будинок 51а, ідентифікаційний код юридичної особи 41654425) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремтехналадка" (36000, Полтавська область, місто Полтава, вулиця Кириченко Раїси, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 25155206) 5 444 884,89 гривень (п`ять мільйонів чотириста сорок чотири тисячі вісімсот вісімдесят чотири гривні, 89 копійок), з яких: 3 717 000,00 гривень (основний борг) передплати за непоставлений товар, 1 317 605,05 гривень інфляційних втрат, 244 389,62 гривень 3% річних, 165 890,22 гривень пені та 65 342,00 гривень (шістдесят п`ять тисяч триста сорок дві гривні) судових витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 158 252,55 гривень пені, 75 584,08 гривень інфляційних втрат та 29 634,16 гривень 3% річних відмовити.

5. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 157,84 гривень покласти на позивача.

6. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Примірник рішення надіслати учасникам справи до електронного кабінету у системі ЄСІТС.

Повний текст рішення складено 24 травня 2024 р.

Суддя Шамшуріна М.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2, 3 - сторонам, до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.