ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2024м. ДніпроСправа № 904/21/24

за позовом Міністерства оборони України, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів", м. Дніпро

про стягнення пені у розмірі 1 168 443 грн., штрафу за порушення строків поставки у розмірі 3 443 832 грн. та штрафу за односторонню відмову від виконання зобов`язання у розмірі 9 839 520 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

При секретарі судового засідання Макаренко Т.А.

Представники:

від позивача: Матвієнко Г.М. самопредставництво

від відповідача: Текут`єва О.П. ордер серія АЕ № 1263086 від 13.02.2024

від відповідача: Текут`єв Є.Ю. ордер серія АЕ № 1263088 від 13.02.2024

РУХ СПРАВИ.

Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів" про стягнення пені у розмірі 1 168 443 грн., штрафу за порушення строків поставки у розмірі 3 443 832 грн. та штрафу за односторонню відмову від виконання зобов`язання у розмірі 9 839 520 грн.

Позов обґрунтований порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором про закупівлю для державних потреб товарів речової служби № 286/3/22/203 від 24.05.2022 з поставки товару в обумовлені строки.

Ухвалою суду від 08.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне провадження у справі. Призначено підготовче засідання на 14.02.2024.

В підготовчому засіданні від 14.02.2024 оголошено перерву до 20.03.2024.

В підготовчому засіданні від 20.03.2024 оголошено перерву до 16.04.2024.

Ухвалою суду від 20.03.2024 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

В підготовчому засіданні від 16.04.2024 оголошено перерву до 22.04.2024.

Протокольною ухвалою від 22.04.2024 судом відмовлено в задоволенні заяв відповідача про залишення позову без руху та про повернення позовної заяви.

Ухвалою суду від 22.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 14.05.2024.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Позивач зазначив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів" (надалі постачальник) та Міністерством оборони України (надалі - замовник) було укладено договір про закупівлю для державних потреб товарів речової служби №286/3/22/203 від 24.05.2022 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, предмет договору - меблі для дому (39140000-5) Матрац казармений, вид 2, тип 1, розмір 1850х650х60) (надалі - товар).

Пунктом 1.2 договору передбачено, що постачальник зобов`язується у 2022 році поставити замовнику товар в асортименті, комплектності, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі, а замовник - забезпечити приймання та оплату товару.

У п. 1.3 договору було погоджено, що номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, терміни виконання договору, визначаються нижчевикладеною специфікацією.

Так, позивач вказав, що, за умовами наведеної у п. 1.3 договору специфікації, відповідач мав поставити позивачу товар чотирма рівними частинами по 15 000 штук товару кожна та вартістю 10 249 500 грн. без ПДВ (12 299 400 грн. з ПДВ) за 1 партію товару (15 000 штук).

Поставки визначених партій товари мали відбутися: до 30.06.2022 включно; до 30.07.2022 включно; до 30.08.2022 включно; до 30.09.2022 включно.

Згідно з п. 2.1 договору, ціна цього договору становить 49 197 600 грн., в тому числі ПДВ 8 199 600 грн. (за загальним фондом).

Пунктом 4.1 договору встановлено, що товар постачається на об`єднані центри забезпечення замовника (надалі - одержувач товару) власними силами постачальника та за рахунок постачальника згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами.

Строки (термін) постави) товару визначений в специфікації договору (п. 1.3).

Однак, відповідач, за твердженням позивача, порушив свої зобов`язання за договором та не поставив товар у встановлені строки. Станом на 01.09.2022 відповідачем не було поставлено позивачу жодної одиниці товару.

Відповідно до п. 6.2.3 договору, у разі порушення постачальником умов договору в частині поставки товару, його кількості, та/або якості, та/або комплектності, та/або термінів, які визначені у специфікації, та/або рознарядці, та/або інших умов договору чи відмови від виконання договору, замовник в односторонньому порядку у спрощений спосіб (шляхом повідомлення постачальника листом) має право:

- відмовитися від подальшого приймання виконання зобов`язань постачальником за договором;

- достроково розірвати договір, повідомивши письмово про це постачальника.

Позивач зазначив, що у зв`язку з порушенням постачальником своїх зобов`язань з поставки трьох партій товару, листом № 286/3118 від 01.09.2022 замовник повідомив постачальника про розірвання договору з ініціативи замовника з 01.09.2022.

Відповідно до п. 7.3.2 договору, за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної ціни договору.

На підставі пункту 7.3.2 договору позивач нарахував пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості несвоєчасно поставленого товару за загальний період з 01.07.2022 по 31.08.2022 у розмірі 1168443 грн. та штраф у розмірі 7 відсотків від ціни договору на суму 3 443 832 грн.

Крім того, пунктом 7.3.7 договору встановлено, що у разі односторонньої відмови постачальника від виконання своїх зобов`язань по договору, постачальник зобов`язаний сплатити замовнику штраф у розмірі 20 % від суми договору.

На підставі пункту 7.3.7 договору позивач нарахував відповідачу до сплати штраф за односторонню відмову від виконання зобов`язання у розмірі 9 839 520 грн.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач у відзиві заперечив проти задоволення позовних вимог з огляду на такі обставини.

Відповідач визнав обставини невиконання ним своїх зобов`язань з поставки товару та розірвання спірного договору з 01.09.2022.

Разом з цим, відповідач наполягає на тому, що порушення ним своїх зобов`язань не завдало збитків іншим учасникам господарських правовідносин.

Відповідач зауважив, що розрахунок пені, наданий позивачем, не відповідає чинному законодавству України. А саме позивачем не було дотримано вимог ч. 5 ст. 254 ЦК України.

Відповідач наполягає на тому, що штраф, передбачений п. 7.3.2 договору, в силу приписів абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, не може нараховуватись від загальної ціни договору, а має бути розрахований саме від розміру порушеного відповідачем зобов`язання.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог про стягення штрафу за односторонню відмову від виконання зобов`язання у розмірі 9 839 520 грн. на підставі 7.3.7 договору пославшись на те, що ним не було вчинено відмови від виконання своїх зобов`язань за спірним договором.

Також відповідач заявив клопотання про зменшення заявлених до стягнення пені та штрафу на 98%.

ЩОДО КЛОПОТАНЬ ВІДПОВІДАЧА ПРО ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ БЕЗ РУХУ ТА ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ.

Відповідач наполягає на тому, що позовна заява у цій справі неуповноваженю особою/особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 ГПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Так, позовна заява у цій справі подана в електронній формі та підписана ОСОБА_1 з використанням кваліфікованого електронного підпису.

За приписами ст. 56 ГПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Частиною 1 ст. 58 ГПК України, передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 60 ГПК України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 60 ГПК України визначено, що довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом відповідно до вимог закону) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Частиною 8 ст. 60 ГПК України встановлено, що у разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі, він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог закону та Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, керівником юридичної особи - Міністерства оборони України є Умєров Рустем Енверович.

ОСОБА_2 , довіреністю від 07.11.2023 (том 1, а.с. 8), уповноважено, в порядку передоручення, ОСОБА_3 представляти інтереси Міністерства оборони України в судах України (в тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях) з усіма правами, які надано законом стороні по справі, в тому числі з правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи.

Довіреність видана з правом передоручення іншим особам.

Довіреність дійсна до моменту її скасування.

Довіреність від 07.11.2023 видана в електронній формі та підписана ОСОБА_2 з використанням кваліфікованого електронного підпису. Що підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, роздрукованого судом та долученого до матеріалів справи в паперовій формі (том 1 а.с. 165).

Після цього, ОСОБА_3 , довіреністю від 08.11.2023 (том 1, а.с. 7), уповноважено, в порядку передоручення, ОСОБА_1 представляти інтереси Міністерства оборони України в судах України (в тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях) з усіма правами, які надано законом стороні по справі, в тому числі з правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи.

Довіреність видана без права передоручення іншим особам.

Довіреність дійсна до моменту її скасування.

Довіреність від 08.11.2023 видана в електронній формі та підписана ОСОБА_3 з використанням кваліфікованого електронного підпису. Що підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, роздрукованого судом та долученого до матеріалів справи в паперовій формі (том 1 а.с. 164).

При цьому, наказом Міністерства оборони України від 18.07.2023 № 412/нм затверджено Положення про Головне управління військової юстиції.

Пунктом 7 такого Положення передбачено, що Головне управління відповідно до наданих повноважень: здійснює самопредставництво, представництво інтересів Міноборони, його посадових осіб у судах тощо.

Начальником Головного управління військової юстиції від 01.01.2024 № 1/нод затверджено Положення про відділ представництва з питань логістичного забезпечення представництва в судах та інших юрисдикційних органах Головного управління військової юстиції та Функціональні обов`язки старшого офіцера відділу з питань логістичного забезпечення управління представництва в судах та інших юрисдикційних органах Головного управління військової юстиції.

Пунктом 4 Положення про відділ представництва з питань логістичного забезпечення представництва в судах та інших юрисдикційних органах Головного управління військової юстиції встановлено, що Відділ відповідно до покладених на нього завдань: здійснює самопредставництво, представництво інтересів Міноборони (Міністра оборони України) в будь-яких установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, судових установах тощо.

Відповідно до п. 3 Функціональних обов`язків старшого офіцера відділу з питань логістичного забезпечення управління представництва в судах та інших юрисдикційних органах Головного управління військової юстиції, Старший офіцер відділу зобов`язаний забезпечувати самопредставництво, представництво інтересів Міноборони та Міністра оборони України у судах тощо.

Наказом начальника Головного управління військової юстиції (по стройовій частині) Міністерства оборони України від 20.07.2023 № 1 майора юстиції ОСОБА_1 , призначену наказом директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України (по особовому складу) від 18.07.2023 № 182 на посаду старшого офіцера відділу представництва з питань логістичного забезпечення управління представництва в судах та інших юрисдикційних органах Головного управління військової юстиції, ВОС - 8503002, яка прибула з Північного територіального юридичного управління (м. Київ), зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення і вважати такою, що з 20.07.2023 справи та посаду прийняла і приступила до виконання службових обов`язків за посадою.

За таких обставин, ОСОБА_1 уповноважена на представництво інтересів Міністерства оборони України в судах України в порядку самопредставництва юридичної особи.

Щодо відсутності посадового становища підписанта - ОСОБА_1 у позовній заяві слід зазначити про таке.

По-перше, слід звернути увагу на те, що на першому аркуші вступної частини позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1 є представником позивача.

По-друге, як вже зазначалось судом, позовна заява у цій справі подана позивачем у електронній формі через підсистему "Електронний суд".

Бланк позову в підсистемі "Електронний суд" не передбачає такої графи, як посадове становища підписанта. Натомість, ця графа, як зауважувалось вище, міститься на початку бланку позовної заяви.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок. Потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13.12.2007 та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11.06.2009).

Покладення на представника позивача юридичних наслідків того, що розробник підсистеми "Електронний суд" не передбачив поряд із підписом особи, що подає позов, такої графи, як посадове становища підписанта, вочевидь суперечить принципу "належного урядування".

Крім того, Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначено, що надмірний формалізм може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах Zubac v. Croatia, Beles and Others v. the Czech Republic, №47273/99, пп. 50-51 та 69, та Walchli v. France, № 35787/03, п. 29). При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати вирішення спору судом (рішення у справі Kutic v. Croatia, заява №48778/99, пункт 25). Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним. Для того щоб право на доступ було ефективним, особа повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (рішення у справах Bellet v. France та Nunes Dias v. Portugal). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain).

За умови наявності у ОСОБА_1 повноважень на представництво інтересів позивача у суді станом на дату подання цього позову, залишення позову без руху та/або повернення позовної заяви та/або залишення позову без розгляду за вказаних відповідачем підстав є надмірним формалізмом та буде містити ознаки перешкоджання позивачу у доступі до правосуддя.

А отже, заяви відповідача про залишення позову без руху та повернення позовної заяви слід залишити без задоволення.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про стягнення пені за договором про закупівлю для державних потреб товарів речової служби № 286/3/22/203 від 24.05.2022 у розмірі 1 168 443 грн., штрафу за порушення строків поставки у розмірі 3 443 832 грн. та штрафу за односторонню відмову від виконання зобов`язання у розмірі 9 839 520 грн.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (в які строки і якому обсязі мав бути поставлений товар), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи був поставлений відповідачем поставлений у встановлені строки), які саме зобов`язання порушені боржником, яке право чи інтерес кредитора порушено, які наслідки порушення зобов`язань боржником.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів" (надалі постачальник) та Міністерством оборони України (надалі - замовник) було укладено договір про закупівлю для державних потреб товарів речової служби № 286/3/22/203 від 24.05.2022 (надалі - договір).

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі цього договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст.193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з п. 11.1 договору, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2022 (включно).

Відповідно до п. 1.1 договору, предмет договору - меблі для дому (39140000-5) Матрац казармений, вид 2, тип 1, розмір 1850х650х60) (надалі - товар).

Пунктом 1.2 договору передбачено, що постачальник зобов`язується у 2022 році поставити замовнику товар в асортименті, комплектності, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі, а замовник - забезпечити приймання та оплату товару.

У п. 1.3 договору було погоджено, що номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, терміни виконання договору, визначаються нижчевикладеною специфікацією.

Так, за умовами наведеної у п. 1.3 договору специфікації, відповідач мав поставити позивачу товар чотирма рівними частинами по 15 000 штук товару кожна та вартістю 10 249 500 грн. без ПДВ (12 299 400 грн. з ПДВ) за 1 партію товару (15 000 штук).

Поставки визначених партій товари мали відбутися: до 30.06.2022 включно; до 30.07.2022 включно; до 30.08.2022 включно; до 30.09.2022 включно.

Згідно з п. 2.1 договору, ціна цього договору становить 49 197 600 грн., в тому числі ПДВ 8 199 600 грн. (за загальним фондом).

Пунктом 4.1 договору встановлено, що товар постачається на об`єднані центри забезпечення замовника (надалі - одержувач товару) власними силами постачальника та за рахунок постачальника згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами.

Строки (термін) постави) товару визначений в специфікації договору (п. 1.3).

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором та не поставив товар у встановлені строки. Станом на 01.09.2022 відповідачем не було поставлено позивачу жодної одиниці товару.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості.

Положеннями статей 11, 629 ЦК України встановлено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 598 ЦК України встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 612 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Частиною ст. 615 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Положеннями статті 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Аналогічні положення містить стаття 291 ГК України.

Статтею 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

За змістом наведених положень закону одностороння відмова від договору є юридичним фактом, який зумовлює його розірвання, отже є правочином, який має юридичні наслідки у вигляді припинення господарських правовідносин. Розірвання господарського договору може здійснюватися за згодою сторін і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак, окремі види договорів допускають можливість одностороннього розірвання договору. Крім того, право сторони на одностороннє розірвання договору може бути встановлене законом або безпосередньо у договорі.

У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (частина четвертої статті 188 ГК України).

У разі коли Законом або умовами договору передбачено право сторони на односторонню відмову від договору, сторони вільні у виборі конкретних підстав такої відмови, в межах встановлених нормами законодавства чи умовами договору. Обрану стороною підставу для односторонньої відмови від договору і слід досліджувати під час розгляду справи судом. Так, у кожному випадку особа, яка бажає відмовитись від договору у односторонньому порядку на тій чи іншій підставі має довести фактичну наявність визначених у обраній підставі обставин для такої односторонньої відмови. З огляду на викладене, судам необхідно в кожному конкретному випадку, виходити з встановлених обставин справи, досліджувати підстави, які стали підґрунтям для односторонньої відмови від договору, та обґрунтованість таких підстав з огляду на встановлені обставини справи. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року у справі № 910/11397/18.

Так, відповідно до п. 6.2.3 договору, у разі порушення постачальником умов договору в частині поставки товару, його кількості, та/або якості, та/або комплектності, та/або термінів, які визначені у специфікації, та/або рознарядці, та/або інших умов договору чи відмови від виконання договору, замовник в односторонньому порядку у спрощений спосіб (шляхом повідомлення постачальника листом) має право:

- відмовитися від подальшого приймання виконання зобов`язань постачальником за договором;

- достроково розірвати договір, повідомивши письмово про це постачальника.

У зв`язку з порушенням постачальником своїх зобов`язань з поставки трьох партій товару, листом № 286/3118 від 01.09.2022 замовник повідомив постачальника про розірвання договору з ініціативи замовника з 01.09.2022.

Відповідач у відзиві визнав обставину розірвання спірного договору з 01.09.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відтак, договір про закупівлю для державних потреб товарів речової служби № 286/3/22/203 від 24.05.2022 є розірваним з 01.09.2022.

Відповідно до п. 7.3.2 договору, за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної ціни договору.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

На підставі пункту 7.3.2 договору позивач нарахував пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості несвоєчасно поставленого товару за загальний період з 01.07.2022 по 31.08.2022 у розмірі 1 168 443 грн. та штраф у розмірі 7 відсотків від ціни договору на суму 3 443 832 грн.

Розрахунок пені, наданий позивачем, не відповідає чинному законодавству України. Так, позивачем не було дотримано вимог ч. 5 ст. 254 ЦК України, якою встановлено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

За розрахунком суду:

- пеня на суму боргу 12 299 400 грн. (1 партія товару) за період з 01.07.2022 по 31.08.2022 становить 762 562,80 грн.;

- пеня на суму боргу 12 299 400 грн. (2 партія товару) за період з 02.08.2022 по 31.08.2022 становить 368 982 грн.;

- пеня на суму боргу 12 299 400 грн. (3 партія товару) за період з 31.08.2022 по 31.08.2022 становить 12 299,40 грн.

Всього: 1 143 844,20 грн.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими у розмірі 1 143 844,20 грн.

Щодо порядку нарахування позивачем штрафу на підставі пункту 7.3.2 договору слід зазначити про таке.

Як було вказано вище, пунктом 7.3.2 договору передбачено нарахування постачальнику штрафу за прострочення терміну поставки товару понад 30 днів розмірі 7 відсотків саме від ціни договору.

Пунктом 3 частини 1 ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, можливість нарахування стороною господарського договору штрафних санкцій саме від загальної ціни договору, а не від вартості окремої партії товару, щодо поставки/оплати якої виникло прострочення, підтверджується сталою судовою практикою.

За таких обставин, позивач правомірно нараховує суму штрафу на підставі пункту 7.3.2 договору від загальної ціни договору, встановленої п. 2.1 такого договору.

Перевіривши розрахунок штрафу на підставі пункту 7.3.2 договору суд встановив, що він зроблений правильно та відповідає вимогам чинного законодавства.

А отже, вимоги позивача про стягнення штрафу за порушення строків поставки у розмірі 3 443 832 грн. є обґрунтованими.

Крім того, пунктом 7.3.7 договору встановлено, що у разі односторонньої відмови постачальника від виконання своїх зобов`язань по договору, постачальник зобов`язаний сплатити замовнику штраф у розмірі 20 % від суми договору.

На підставі пункту 7.3.7 договору позивач нарахував відповідачу до сплати штраф за односторонню відмову від виконання зобов`язання у розмірі 9 839 520 грн.

З аналізу вказаного пункту договору вбачається, що для застосування відповідальності постачальника, передбаченої таким пунктом, необхідно встановити факт відмови останнього від виконання своїх зобов`язань по договору, а саме поставки товару.

Слід зауважити, що порушення постачальником строків поставки товару (незважаючи на те, що таке порушення мало наслідком дострокове розірвання замовником договору), саме по собі не тотожне відмові від поставки товару.

В іншому випадку, фактично виникає ситуація подвійного притягнення відповідача до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення: стягнення з останнього як штрафу за порушення строків поставки, так і штрафу за відмову від виконання зобов`язань з поставки товару.

Відповідно до с. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

У цивільному законодавстві закріплено конструкцію "розірвання договору" (статті 651 - 654 ЦК). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК досить часто використовується формулювання "відмова від договору" (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782 ЦК). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, необхідно кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків (такий самий правовий висновок викладений в постановах постанови Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 727/898/19, від 24.05.2023 у справі № 756/420/17, від 13 грудня 2023 року у cправі №922/193/23).

Матеріали справи не містять доказів відмови постачальника від виконання своїх зобов`язань по договору з поставки товару, зокрема, розірвання договору з ініціативи постачальника.

До листа постачальника № 56 від 29.06.2022 (том 1, а.с. 73), у якому останній просить розірвати спірний договір, не додано доказів його направлення та/або вручення замовнику. Крім того, за контекстом цього листа вбачається, що цей лист за своєю суттю є пропозицією про розірвання договору. Пропозиція про розірвання договору принципово відрізняється від односторонньої відмови від договору за юридичним змістом.

За таких обставин, у даному випадку відсутні підстави для застосування до постачальника відповідальності, передбаченої п. 7.3.7 спірного договору.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться договором № 286/3/22/203 від 24.05.2022 з додатками (том 1 а.с. 12 - 16), доповідними листами (том 1 а.с. 17 - 18), листом № 286/3118 від 01.09.2022 (том 1 а.с. 19), претензією (том 1 а.с. 20),

Обставини, на які посилається відповідач, доводяться наказом № 52 (том 1 а.с. 53), інвентаризаційним описом від 03.05.2022 (том 1 а.с. 54 - 57), листом № 54 від 25.05.2022 (том 1 а.с. 58), рахунком-фактурою від 25.05.2022 (том 1 а.с. 59), наказом № 57 (том 1 а.с. 60), інвентаризаційним описом від 17.06.2022 (том 1 а.с. 61 - 63), протоколом інвентаризаційної комісії від 17.06.2022 (том 1 а.с. 64 - 66), листом Дніпровського районного управління ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області № 49 2601-865/49 26 від 29.02.2024 (том 1 а.с. 67 - 68), наказом № 61 (том 1 а.с. 69), актом списання запасів від 27.06.2022 (том 1 а.с. 70 - 71), листуванням між сторонами (том 1 а.с. 72 - 77), листом № 438 від 27.07.2022 (том 1 а.с. 78), рахунками на оплату (том 1 а.с. 79 - 81), заявою свідка (том 1 а.с. 109 - 110).

ЩОДО НАЯВНОСТІ ПІДСТАВ ДЛЯ ЗМЕНШЕННЯ РОЗМІРУ ШТРАФНИХ САНКЦІЙ.

Також відповідач заявив клопотання про зменшення заявлених до стягнення пені та штрафу на 98%.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначив, що під час укладання Договору він мав намір та можливість своєчасно виконати постачання першої партії матраців у кількості 15000 шт. Для прискорення виготовлення матраців, 25 травня 2022 року, на виконання п. 3.6. Договору, виставив позивачу рахунок № СФ-0000149 від 25.05.2022 на суму 24 598 800 грн. з метою попередньої оплати 30 000 матраців.

Водночас, за твердженням відповідача, під час підготовки до укладення Договору, на підставі відповідного наказу № 52 від 29.04.2022, на підприємстві була проведена інвентаризація виробничих запасів складу сировини та матеріалів станом на 30 квітня 2022. За наслідками якої був складений Інвентаризаційний опис запасів № 3004 від 03 травня 2022 року.

З відомостей вищевказаного Інвентаризаційного опису запасів № 3004 вбачається, що на підприємстві було достатньо складових та сировини (позиції у опису 12, 13, 14, 17, 27, 29) для виготовлення першої партії матраців у кількості 15 000 штук.

Однак, як вказав відповідач, у червні місяці, вже після підписання Договору, у зв`язку із підтопленням території Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів" у червні 2022 року внаслідок стихійного лиха (дощів та гроз), фактично 95 % вищевказаних матеріалів були зіпсовані і виробництво з них замовлених матраців Відповідачем стало цілком неможливим.

Відповідач зазначив, що вищевказане підтверджується листом Дніпровського районного управління ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області № 49 2601-865/49 26 від 29.02.2024 та повторною інвентаризацією виробничих запасів складу сировини та матеріалів станом на 16 червня 2022 року, проведеною на підставі наказу № 57 від 16.06.2022. За наслідками якої були складені інвентаризаційний опис запасів № 1606 від 17.05.2022, протокол інвентаризаційної комісії від 17.06.2022 та акт списання запасів № 1 від 27.06.2022.

Таким чином, відповідач наполягає на тому, що виконання першого етапу поставки товару було зірване внаслідок стихійного лиха та псування сировини та запасів, що знаходились на складі відповідача з причин, що не залежали від нього. Враховуючі наявність тривалих відключень електроенергії внаслідок обстрілів об`єктів електричної інфраструктури, у відповідача не було змоги належним чином контролювати зберігання та підключити насоси для відкачки води приміщень, де зберігалися сировина та запаси, необхідні для виготовлення матраців,

В подальшому, відповідач був вимушений неодноразово звертатися до позивача з проханням проведення позивачем 50 % попередньої оплати, яка була необхідна відповідачу для закупівлі матеріалів та фурнітури для своєчасного виготовлення матраців. Оскільки всі постачальники відповідача вимагали на той час 100 % передоплату.

Відповідач зазначив, що вказані факти підтверджуються листами № 55 від 18.06.2022, № 56 від 29.06.2022, № 66 від 05.07.2022, які були направлені відповідачем позивачу, а також рахунками фактурами, що були виставлені постачальниками відповідача.

Однак, за твердженням відповідача, на вищевказані листи позивач не відповів та, навпаки, надіслав листи щодо прискорення виконання зобов`язань за договором (листи від 16.06.2022, 20.07.2022 та 29.08.2022).

Крім того, за твердженням відповідача, у липні 2022 року він отримав від свого основного постачальника - Черкаського шовкового комбінату лист № 438 від 27.07.2022, в якому останній повідомляв про те, що комбінат вимушений підвищити відпускні ціни на свою продукцію, в т.ч. і на плащовку на 15 -18 %.

Відповідач стверджує, що вищевказані обставини не дали йому змоги своєчасно виконати свої зобов`язання за Договором.

Згідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню з відповідача, суд оцінює, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка, у такому випадку, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18.

В обґрунтування клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій відповідач не навів жодних виняткових обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Посилання відповідача на нездійснення позивачем попередньої оплати товару судом до уваги не приймаються. Оскільки, відповідно до п. 3.6 договору, за рішенням замовника, у встановленому законодавством порядку, розрахунки за товари можуть здійснюватися шляхом проведення попередньої оплати (авансу) у розмірі, що не перевищує 50 відсотків вартості товарів за договором на строк не більше, як строк постачання, який зазначено у специфікації, за умови обґрунтування постачальником строку та розміру такої попередньої оплати.

Тобто, умовами договору передбачена саме можливість, а не обов`язок, здійснення покупцем попередньої оплати на його розсуд.

Крім того, відповідачем не надано до матеріалів справи жодних доказів надіслання/надання позивачу листів про проведення попередньої оплати. Позивач, у свою чергу, заперечив проти факту отримання ним від відповідача будь-яких листів з проханням провести попередню оплату за товар.

За таких обставин, відповідачем не доведено факту того, що постачальник звертався до замовника із проханням провести попередню оплату за товар.

Нестача у відповідача матеріалів для виробництва замовленого товару не є тією винятковою обставиною, що може мати наслідком зменшення розміру штрафних санкцій.

Статтею 42 ГК України, яка кореспондується положеннями з ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про підприємництво», визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Брак матеріалу є наслідком власного комерційного розрахунку та ризику відповідача, а також, є наслідком його господарської діяльності.

Водночас, невиконання позивачем зобов`язань за договором в умовах воєнного часу під час повномасштабного вторгнення Російської Федерації ставить під загрозу життя та здоров`я особового складу Збройних сил України та прямо впливає на обороноздатність країни в умовах військової агресії та в умовах ведення бойових дій. Ці обставини є винятковими та виключними, що позбавляє суд можливості зменшити штрафні санкції в умовах війни.

За таких обставин, беручи до уваги інтереси обох сторін, суд не вбачає підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у частині стягнення пені у розмірі 1 143 844,20 грн. та штрафу за порушення строків поставки у розмірі 3 443 832 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 24 598,80 грн. та штрафу за односторонню відмову від виконання зобов`язання у розмірі 9 839 520 грн. - слід відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання позову слід розподілити пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів" (місце реєстрації: вул. Лісопильна, буд. 8, м. Дніпро, 49021; ідентифікаційний код: 03340920) на користь Міністерства оборони України (місцезнаходження: 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6; ідентифікаційний код: 00034022) пеню у розмірі 1 143 844,20 грн., штрафу за порушення строків поставки у розмірі 3 443 832 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 68 815,14 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 24 598,80 грн. та штрафу за односторонню відмову від виконання зобов`язання у розмірі 9 839 520 грн.

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів" про зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 24.05.2024.

Суддя М.О. Ніколенко