ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2024 р.м. Одеса Справа № 522/319/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., за участю секретаря судового засідання Крутькової В.О., розглянувши у відкритому засіданні справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3

про визнання договору оренди розірваним

та за зустрічним позовом ОСОБА_2

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про визнання договору оренди недійсним та стягнення 10875,76грн

за участю представників:

від ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_4

від ОСОБА_5 - не прибули

від ОСОБА_3 не прибули

У лютому 2021 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про визнання розірваним договору оренди нежитлового приміщення, укладеного 19.12.2015 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з зустрічним позовом до ФОП ОСОБА_1 , у якому посилаючись на укладення спірного договору оренди зі сторони ФОП ОСОБА_1 неуповноваженою особою та на наявність переплати з орендної плати, просила суд визнати недійсним договір оренди, укладений 19.12.2015 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та стягнути з ФОП ОСОБА_1 10 875,76 грн надмірно отриманих коштів в рахунок орендної плати. Суд прийняв до розгляду зустрічний позов ухвалою від 24.02.2021.

Ухвалою від 13.05.2021 суд витребував у третьої особи наступну інформацію та надати завірені копії документів:

- з якого часу у ОСОБА_3 як фізичної особи та/або ФОП ОСОБА_3 . склались договірні відносини з ФОП ОСОБА_1 з приводу оренди приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , для виростання під магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та з якої дати почались роботи з святкового прибирання вказаного приміщення для відкриття його роби;

- завірену копію договору оренди приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 та/або між ФОП ОСОБА_1 та фізичною особою ОСОБА_3 ;

- чи сплачувались комунальні витрати, які були накопичені попереднім орендарем приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , та в якій сумі коштів.

11.06.2021 третя особа подала до суду пояснення, в яких просила розглядати справу без її участі. Крім того, вона надала до справи копію договору від 29.01.2018, укладеного між ФОП ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_4 (орендодавець), та ФОП ОСОБА_3 (орендар) оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Також додано акт приймання передачі від 19.02.2018, в якому зазначено, що приміщення прийнято в оренду орендарем 14.02.2018.

Ухвалою від 08.06.2021 суд витребував у нотаріуса Шепелюк Р.Ю. копію довіреності від 26.05.2015 НАН 607015, яка зареєстрована в реєстрі за № 392.

Нотаріус Шепелюк Р.Ю. на виконання вимог суду надала 06.07.2021 копію довіреності від 26.05.2015 НАН 607015, яка зареєстрована в реєстрі за № 392, виданої ОСОБА_1 на ім-я ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.08.2021 відмовлено в задоволенні первісного і зустрічного позовів.

Постановою Одеського апеляційного суду від 23.01.2024 скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси в частині відмови в задоволенні первісного позову, в цій частині провадження закрито, оскільки спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.02.2024 за клопотанням позивача справу направлено до Господарського суду Одеської області для розгляду позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , про розірвання договору оренди від 19.12.2015.

Відповідно до протоколу авторозподілу справу передано на розгляд судді Литвиновій В.В.

Ухвалою від 25.03.2024 прийнято справу № 522/319/21 в частині позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , про розірвання договору оренди від 19.12.2015, до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 24.04.2024.

Відповідач отримала ухвалу 26.03.2024 в електронному кабінеті, що підтверджується довідкою.

Відповідач відзиву не надала, тому справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 178 ГПК України. Не подавала відповідач відзиву і до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвала, надіслана третій особі за зазначеною нею у її письмових поясненнях адресою АДРЕСА_2 , повернулась до суду без вручення.

Згідно з ст. 242 ГПК України третя особа вважається належним чином повідомлена про розгляд справи.

Ухвалою від 08.04.2024 суд задовольнив клопотання представника позивача про участь в засіданнях в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 24.04.2024 закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті на 29.05.2024. Також цією ухвалою суд відмовив у прийнятті до розгляду заяви позивача про зміну предмету позову від 31.03.2024, оскільки суд дійшов висновку, що цією заявою позивач одночасно змінив і предмет і підстави позову, що ГПК України не передбачено.

Розглянувши матеріали справи, суд

встановив:

Згідно з Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1, а.с. 16-19) ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень кафе загальною площею 52,4 кв м за адресою АДРЕСА_1 .

19.12.2015 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець, позивач) та ОСОБА_2 (орендар, відповідач) укладено договір оренди нежитлового приміщення площею 57,2 кв м за адресою АДРЕСА_1 , з метою розміщення магазину непродовольчих товарів (п. 1.1, 1.3 договору).

Від імені ФОП ОСОБА_1 договір підписав за довіреністю ОСОБА_7

19.12.2015 сторонами підписано акт приймання- передачі приміщення за договором (т. 1 а.с. 11).

Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою від 08.06.2021 Приморський районний суд м. Одеси витребував у нотаріуса Шепелюк Р.Ю. копію довіреності від 26.05.2015 НАН 607015, яка зареєстрована в реєстрі за № 392.

Нотаріус Шепелюк Р.Ю. на виконання вимог суду надала 06.07.2021 копію довіреності від 26.05.2015 НАН 607015, яка зареєстрована в реєстрі за № 392, якою ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 41) уповноважила ОСОБА_6 або ОСОБА_4 бути її представниками перед третіми особами.

Відповідно до п. 2.1, 2.2 договору від 19.12.2015 він укладений строком на 3 місяці. Відлік строку договору починається з моменту прийняття орендарем приміщення за актом приймання-передачі.

Згідно з п. 2.3 договору дію договору може бути продовжено за попередньою домовленістю сторін з оформленням додаткової угоди. Якщо сторони не досягнуть згоди стосовно строку продовження договору, то сторони припиняють свої відносини.

Пунктом 2.5 договору передбачено, що з моменту передачі орендарем приміщенням орендодавцю за актом приймання-передачі дія договору припиняється.

Сторони узгодили в п. 3.1, 3.2 договору, що розмір орендної плати в розмірі еквіваленту 900 доларів США в національній валюті України, що на момент укладення договору становить 21195грн. Розрахунки відбуваються по курсу НБУ на день розрахунку, обговореного в п. 3.4 договору.

Згідно з п. 3.4 договору у випадку дострокового припинення договору, орендна плата нараховується до останнього дня користування приміщенням.

Відповідно до п. 3.5 договору орендна плата вноситься щомісячно авансом безготівково або готівкою до 5 числа кожного місяця.

Пунктом 3.9 договору передбачено, що при підписанні акту приймання-передачі орендар сплачує орендну плату за перший і останній місяці оренди. Внесена за останній місяць орендна плата зараховується як останній платіж перед припиненням договору.

Згідно з п. 9.2 договору сторони зобов`язані попереджати одне одного про зміну місцезнаходження (місце проживання), номерів засобів зв`язку та банківських реквізитів.

В п. 3.12 договору зазначено, що якщо за 30 днів до закінчення договору ні одна із сторін не побажає припинити договір він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах. До пролонгованого договору не застосовуються умови п. 3.9 договору.

З огляду на викладене, договір неодноразово пролонговувався на той самий строк і на тих самих умовах.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Приморський районний суд м. Одеси в рішенні від 04.08.2021 у даній справі № 522/319/21, розглядаючи зустрічний позов про визнання договору оренди від 19.12.2015 недійсним, встановив, що ОСОБА_7 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення договору оренди від 19.12.2015, оскільки не був уповноважений ОСОБА_1 на вчинення таких дій, виходячи із змісту довіреності від 26.05.2015 № 392. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що договір оренди від 19.12.2015 укладений з порушенням ч. 2 ст. 203 ЦК України, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним.

Однак ФОП ОСОБА_1 було подано заяву про застосування строків позовної давності.

Згідно з ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цc18), від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 73), від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 80), від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18, пункт 61), № 522/2201/15-ц (провадження №14-179цс18, пункт 62) та № 522/2110/15-ц (провадження № 14-247цс18, пункт 61), від 07.08.2019 у справі №2004/1979/12 (провадження № 14-194цс19, пункт 71), від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-27-цс19, пункт 134), від 16.06.2020 у справі №372/266/15-ц (провадження № 14-396цс-19, пункт 51), від 07.07.2020 у справі №712/8916/17-ц (провадження № 14-448цс19, пункт 28).

Отже, суд дійшов висновку, що договір оренди від 19.12.2015 підлягає визнанню недійсним, але відмовив в задоволенні позову оскільки пропущено строк позовної давності.

В цій частині (зустрічний позов) рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.08.2021 у цій справі № 522/319/21 набрало законної сили.

Таким чином, відсутнє рішення суду про визнання договору оренди від 19.12.2015 недійсним.

Позивач в позовній заяві просить суд визнати розірваним договір оренди нежитлового приміщення, укладеного 19.12.2015 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивач посилається на те, що 09.02.2018 магазин припинив роботу, а у березні 2018 року та надалі відповідач не сплачував орендну плату. Крім того, відповідач ухиляється від виконання обов`язків передбачених п. 6.1 договору щодо передачі приміщення. Коли представник позивача, ОСОБА_7 подзвонив по Вайберу відповідачу, то вона повідомила, що знаходиться за межами України; 17.09.2018 на телефон представника позивача надійшло повідомлення, що відповідач змінила номер телефона на НОМЕР_1 , тому ймовірна країна перебування відповідача виходячи з номеру телефону - Чехія. Таким чином, позивач вважає, що відповідач порушила умови п. 9.2 договору, оскільки не повідомила своє місцезнаходження, тому позивач не може надіслати повідомлення про розірвання договору в порядку п. 7.2 договору.

Крім того, позивач посилається на те, що відповідно до ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Однак, позивачем до позовної заяви не надано доказів того, що відповідач не сплачував орендну плату протягом трьох місяців підряд, та не надано взагалі розрахунку заборгованості.

Також позивач посилається в позові на ст. 773 та ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Згідно з ст. 773 ЦК України наймач зобов`язаний володіти та/або користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач володіє та/або користується річчю, переданою йому у найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Ухвалою від 13.05.2021 Приморський районний суд витребував в Адміністрації прикордонної служби України інформацію про перетин кордону відповідачкою з 01.01.2017 по 16.02.2021.

У відповідь на ухвалу суду Адміністрація прикордонної служби України надала відповідь (Т.1 а.с. 226), з якої вбачається, що виїхала відповідачка з країни 06.01.2018, в`їхала 15.05.2019, виїхала 18.05.2019 , повернулась 07.07.2019, виїхала 12.07.2019, повернулась 08.02.2021, виїхала 13.02.2021.

Однак, Приморським районним судом було надіслано запит до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 24.02.2021 в порядку ст. 187 ЦПК України для перевірки зареєстрованого місця проживання відповідачки ОСОБА_2 (т. 1 а.с 102) і отримано відповідь, що вона зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 .

Отже, позивач не був позбавлений права надіслати відповідачу повідомлення про розірвання договору за зареєстрованою адресою АДРЕСА_3 , оскільки як вбачається із відповіді прикордонників відповідачка неодноразово виїздили з країни і поверталась.

Крім того, позивач 13.06.2021 через підсистему Електронний суд надав для залучення до матеріалів справи докази, що він вчиняв дії щодо прийняття від орендаря приміщення. Так ним надано акт приймання-передачі приміщення від 09.02.2018 до договору оренди від 19.12.2015, яким відповідач повернув приміщення позивачу. Цей акт підписали від позивача представник за довіреністю Марченко В. та з боку відповідача - ОСОБА_8 у зв`язку з відсутністю відповідача ( ОСОБА_2 ).

Відповідач і не заперечував факту, що ОСОБА_8 є помічником Волошиної і в зустрічному позові просив викликати її в засідання як свідка.

З огляду на викладене, 09.02.2018 приміщення повернуто відповідачем позивачу за актом приймання-передачі. Сторони не заперечують факту, того, що приміщення за договором повернуто.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

2. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

3. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з п. 7.1 договору даний договір не підлягає розірванню в односторонньому порядку, за виключенням випадків, коли:

- неможливо використовувати приміщення за призначенням,

- одна із сторін порушує умови даного договору і свої зобов`язання,

- орендар не вніс орендну плату за останній місяць,

- орендодавець за поважними причинами не може більше здавати в оренду приміщення.

Ініціатор розірвання даного договору з підстав, передбачених п. 7.1 договору, повинен за 30 днів до дня розірвання даного договору письмово повідомити про це іншу сторону (п. 7.2).

Орендар повинен сплатити орендну плату по день звільнення приміщення по акту приймання-передачі включно і здійснити вивіз свого майна з приміщення, то інакше майно переходить у власність орендодавця (п. 7.3).

Пунктом 6.1 договору оренди від 19.12.2015 передбачено, що по закінченню строку дії договору, у випадку, якщо сторони не досягли згоди про продовження строку договору у відповідності до п. 2.5 договору, орендар зобов`язаний передати орендодавцю приміщення не пізніше 5 дня з моменту закінчення строку договору за актом приймання-передачі.

Згідно з п. 6.3 договору, приміщення вважається фактично передано орендодавцю з моменту підписання акту приймання-передачі. В момент підписання цього акту орендар передає орендодавцю ключі від приміщення.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

При цьому, суд враховує правові висновки Верховного Суду (постанова від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19) про те, що яким би способом в Договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення Договору, що відбулося у спірних правовідносинах, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 ЦК України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений частиною другою статті 785 ЦК України).

Таким чином, позивач має право нараховувати орендну плату лише до дати закінчення строку договору.

Оскільки договір пролонговувався кожного разу на три місяці, то станом на 09.02.2018, на яку посилається позивач як на дату припинення роботи магазину, суд виходить з того, що строк договору був до 19.03.2018.

Однак, договір оренди від 19.12.2015 було достроково розірвано, оскільки враховуючи умови п. 3.12 договору, суд дійшов висновку, що сторони не досягли між собою згоди щодо пролонгації договору на той самий строк і на тих самих умовах.

Так, матеріалами справи підтверджується, що 29.01.2018 було укладено між ФОП ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_4 (орендодавець), та ФОП ОСОБА_3 (орендар) договір оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Строк договору зазначено з 29.01.2018 по 12.02.2019. Також додано акт приймання передачі від 19.02.2018, в якому зазначено, що приміщення прийнято в оренду орендарем 14.02.2018.

Тобто, позивач передав своє приміщення за адресою АДРЕСА_1 , в оренду іншому орендарю ФОП ОСОБА_3 з 14.02.2018. Одночасне існування двох договорів оренди щодо одного й того самого майна є неможливим.

Крім того, 09.02.2018 приміщення було повернуто відповідачем позивачу за актом приймання-передачі. Сторони не заперечують факту, того, що приміщення за договором повернуто.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що спірний договір є припиненим 09.02.2018 у зв`язку з достроковим розірванням за згодою сторін.

З огляду на викладене, відсутні підстави для розірвання договору в судовому порядку.

До того ж, суд зауважує, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту (визнання договору розірваним), що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 910/17079/19 зазначено, що аналіз приписів статей 16 ЦК України та 20 ГК України дає підстави стверджувати про те, що ними не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору розірваним (припиненим), позаяк реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення, може відбуватися шляхом розірвання відповідного договору.

З огляду на викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до т. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона згідно ст. 74 ГПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно з ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст.ст. 129, 232-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1.В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29 травня 2024 р.

Суддя В.В. Литвинова