ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2024 р. Справа № 924/302/24

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Музики М.В., за участю секретаря судового засідання Крупської В.В., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ЕЛКОМ", м. Київ

до акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин Хмельницької області

про стягнення 1 003 860,00 грн. заборгованості за договором №53-124-01-22-18850 від 07.12.2022 року, 2 482,01 грн. 0,3% річних та 22 072,72 грн. інфляційних збитків,

представники сторін:

позивача: адвокат Скаржинський М.В. згідно ордера серії АІ №1564318 від 08.03.2024 року (в режимі ВКЗ);

відповідача: Козлюк М.М. згідно відомостей з ЄДРЮО, ФОП та ГФ (в режимі ВКЗ)

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача 1 003 860,00 грн. заборгованості за договором №53-124-01-22-18850 від 07.12.2022 року, 2 482,01 грн. 0,3% річних та 22 072,72 грн. інфляційних збитків.

Вимоги мотивує неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару згідно договору №53-124-01-22-18850 від 07.12.2022 року.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 18.03.2024 року відкрито провадження у справі №924/302/24, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 26.04.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, наполягає на їх задоволенні.

Представник відповідача під час судового розгляду спору та у відзиві на позов просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень зазначає, що ТОВ "НВП "Елком" не здійснено реєстрацію податкових накладних, тому з посиланням на п. 6.2.4. договору вважає безпідставним стягнення 167310,00 грн. ПДВ. В контексті викладеного заперечує щодо нарахування 0,3% річних та втрат від інфляції на суму боргу розмірі 1028414,73 грн. та вважає, що позивачем при нарахуванні 0,3% річних та втрат не інфляції не враховано позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 22.09.2020 року у справі №918/631/19, від 26.06.2020 року у справі №905/21/19 та від 20.11.2020 року у справі №910/13071/19.

Додатково наголошує на складному фінансовому становищі, у якому відповідач опинився в умовах законодавчих змін, що відбулися на енергетичному ринку країни, а також в результаті окупації військовими формуваннями російської федерації частини виробничих потужностей в ході військової агресії. Звертає увагу, що відповідач, виконуючи функції експлуатуючої організації (оператора) атомних електростанцій відповідно до ст. 33 Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку", зобов`язаний першочергово забезпечувати безпечну експлуатацію ядерних установок. Відповідно наявні ресурси, в тому числі грошові кошти, відповідач зобов`язаний спрямовувати в першу чергу на задоволення потреб безпеки експлуатації АЕС. Також зауважує, що відповідач виконує спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільного інтересу, а саме доступності електричної енергії для побутових споживачів. Внаслідок цього у відповідача виник довгостроковий дефіцит платіжного балансу, який негативно вплинув на можливість виконувати зобов`язання по сплаті платежів, у тому числі по сплаті таких першочергових платежів як податки, збори та інші платежі до державного бюджету, постачання ядерного палива тощо. Вказує, що на тепер відповідачем втрачено значні виробничі потужності, що забезпечували майже половину його доходу від реалізації електроенергії. Поряд з цим, відповідач продовжує нести витрати з утримання об`єктів і персоналу ВП ЗАЕС, не одержуючи від діяльності цього відокремленого підрозділу жодного доходу. Враховуючи наведене, відповідач не мав можливості здійснити оплату в строки, визначені умовами договору, внаслідок дії об`єктивних та незалежних від відповідача обставин, оскільки така неможливість не пов`язана із ризиками господарської діяльності підприємства та не є наслідком його неефективної роботи. Наведені обставини, які продовжують існувати і на даний час, свідчать про відсутність у відповідача реальної можливості виконати рішення суду у разі задоволення судом повністю або частково позовних вимог позивача, а примусове стягнення такої заборгованості загрожує серйозними ускладненнями для господарської діяльності. З огляду на викладене, відповідач просить відстрочити виконання рішення суду у даній справі на 6 місяців у випадку ухвалення судом рішення про повне або часткове задоволення позовних вимог.

Позивач у відповіді на відзив вважає безпідставними посилання відповідача на хибне нарахування ПДВ, позаяк останній не надіслав повідомлення про невиконання зобов`язання в частині, як це передбачено п. 6.2.3. договору. Зауважує, що відповідачем не надано доказів на підтвердження скрутного фінансового становища, натомість із фінзвітності вбачається отримання доходу товариством.

Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив не погоджується із твердженням позивача щодо застосування п. 6.2.3. до положень п. 6.2.4. договору, та зауважує, що право покупця в односторонньому порядку зменшити суму грошового зобов`язання на розмір ПДВ у випадку не здійснення реєстрації покупцем не обумовлюється попереднім повідомленням про відмову від часткового виконання зобов`язання. Також зазначає, що згідно наданої фінансової звітності відповідач мав збиток у 2023 році в розмірі 9,048 млрд грн.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

07.12.2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ЕЛКОМ" (Постачальник) та державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька АЕС" (Покупець) укладено договір № 53-124-01-22-18850 (далі - договір), за умовами якого (п.п. 1.1., 1.2. договору) Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти і сплатити наступний товар: Вихрострумові перетворювачі, код згідно - 38540000-2 (Випробувальні та вимірювальні пристрої і апарати).

Строк поставки товару протягом 90 календарних днів з дати укладення сторонами цього договору (п. 3.1. договору).

Згідно п. 4.1. договору, ціна товару становить 836550,00 грн., крім того ПДВ 20 % - 167310,00 грн. Всього: 1003860,00 грн.

У пункті 5.1. договору сторони визначили, що оплата за поставлений товар здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатний товар згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії".

Постачальник зобов`язаний скласти належним чином електронну податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку та протягом строку, які визначені податковим кодексом України (п. 5.2. договору).

У п. 6.2.3. договору передбачено, що покупець має право відмовитись від виконання зобов`язання частково або в повному обсязі за цим договором та розірвати його в односторонньому порядку шляхом направлення письмового повідомлення по постачальнику у разі: невиконання чи неналежного виконання постачальником своїх зобов`язань за договором. У такому випадку договір вважається розірваним через 20 днів з дати направлення покупцем повідомлення постачальник про відмову від договору.

Відповідно до п. 6.2.4. договору у разі, якщо постачальник не здійснить реєстрацію належним чином оформленої податкової накладної в ЄРПН у встановлений законодавством термін або відбудеться зупинення реєстрації податкової накладеної та це призведе до втрат у покупця права на нарахування сум податку на додану вартість, що відноситься до податкового кредиту, покупець має право в односторонньому порядку зменшити загальну суму договору на відповідну суму ПДВ за такою податковою накладною.

У п. 8.4 договору сторони передбачили, що у випадку порушення строків оплати товару покупець на вимогу постачальника, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,3 % річних від простроченої суми.

У відповідності до п. 12.1 договору, він вважається укладеним і набирає чинності з дати підписання представниками сторін та скріплення печатками і діє до 31.12.2023 року, а в частині виконання гарантійних зобов`язань - до спливу гарантійних строків.

Договір підписано сторонами та скріплено їхніми печатками.

У додатку №1 до договору погоджено специфікацію до договору на поставку товару на суму 1003860,00 грн. з ПДВ.

На виконання умов договору позивачем згідно видаткових накладних №1-0803 від 08.03.2023 року та №1-0903 від 08.03.2023 року поставлено, а відповідачем прийнято обумовлений договором товар на суми 643500,00 грн. та 360360,0 грн. відповідно.

Відповідачем 11.04.2023 року оформлено ярлик №36-179 на поставлений позивачем товар.

ДП "НАЕК "Енергоатом" ВП "Хмельницька АЕС" звернулося до позивача із листом від 21.04.2023 року щодо необхідності реєстрації податкових накладних на операції з поставки товару за договором від 07.12.2022 року №53-12-01-22-18850.

На вказаний лист ТОВ "НВП "Елком" у листі від 25.04.2023 року повідомило, що реєстрацію податкових накладних позивач здійснювати не буде, тому погоджується на зменшення суми по договору на суму ПДВ, як передбачено п. 6.2.4. договору.

ТОВ "НВП "Елком" звернувся до відповідача із претензією від 26.05.2023 року про стягнення 856443,84 грн. заборгованості, з яких 836550,00 грн. боргу за договором поставки №53-124-01-22-18850 від 07.12.2022 року, 1031,36 грн. 3% річних, 1673,10 грн. втрат від інфляції та 17189,38 грн. пені.

У відповідь ДП "НАЕК "Енергоатом" ВП "Хмельницька АЕС" у листі від 07.06.2023 року повідомив про відсутність коштів для оплати та докладання зусиль для погашення заборгованості.

Відповідачем також надано в матеріали справи звіт про фінансові результати за півріччя 2023 року.

З вищевикладеного, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Позиція суду.

Щодо правонаступництва ДП "НАЕК "Енергоатом".

Постановою Кабінету Міністрів України № 1420 від 29.12.2023 вирішено утворити Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», 100 відсотків акцій якого належать державі, шляхом перетворення Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (). Установлено, що товариство є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" із дня державної реєстрації товариства.

Відокремлені підрозділи державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" із дня державної реєстрації товариства продовжують функціонувати як відокремлені підрозділи товариства (філії, представництва).

06.02.2023 року прийнято Закон України «Про акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», який набрав чинності 23.03.2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» утворення товариства здійснюється шляхом перетворення Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (код згідно з ) (далі - НАЕК «Енергоатом») за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно з ч. 4 ст. 1 Закону України «Про акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»» Товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків НАЕК «Енергоатом» із дня державної реєстрації товариства. НАЕК «Енергоатом» припиняється одночасно із державною реєстрацією товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно з ч. 1 ст. 106 Цивільного кодексу України злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

За частиною 6 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у разі перетворення юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичної особи, що припиняється у результаті перетворення, та державна реєстрація новоутвореної юридичної особи. Перетворення вважається завершеним з дати державної реєстрації новоутвореної юридичної особи.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 11.01.2024 року вчинено запис про державну реєстрацію юридичної особи - акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (), та про припинення юридичної особи - державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» ().

Таким чином, акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» () є правонаступником державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» ().

При цьому, відокремлені підрозділи державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" із дня державної реєстрації товариства продовжують функціонувати як відокремлені підрозділи товариства (філії, представництва).

Щодо суті спору.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи стверджується, що 07.12.2022 року між ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "Хмельницька АЕС", правонаступником якого, як встановлено вище, є АТ "НАЕК "Енергоатом" в особі філії "ВП "Хмельницька АЕС", та ТОВ "НВП "Елком" укладено договір №53-124-01-22-18850 на поставку товару.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу, який згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України застосовується також до договорів поставки. Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст.692 ЦК України).

Частиною 1 ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Положеннями ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

У пункті 5.1. договору сторони визначили, що оплата за поставлений товар здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатний товар згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії".

Ярлик на поставлений позивачем за договором товар оформлено 11.04.2023 року.

Таким чином, у відповідача виник обов`язок з оплати товару до 11.05.2023 року включно.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проте, жодних доказів оплати товару матеріали справи не містять та відповідачем не заперечується.

В свою чергу, сторонами також не заперечується, що позивачем всупереч п. 5.2. договору не здійснено реєстрацію податкових накладних на операції з поставки відповідачу товару за договором.

Окрім того, ТОВ "НВП "Елком" повідомив ВП "Хмельницька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" у листі від 25.04.2023 року про те, що реєстрація податкових накладних здійснюватись не буде. Також позивач погодився на зменшення суми договору на суму ПДВ. В подальшому, у претензії від 26.05.2023 року просив відповідача сплатити основний борг за договором в сумі 836550,00 грн. (тобто, без врахування ПДВ).

Судом приймається до уваги п. 6.2.4. договору, у якому сторони дійшли згоди, що у разі, якщо постачальник не здійснить реєстрацію належним чином оформленої податкової накладної в ЄРПН у встановлений законодавством термін або відбудеться зупинення реєстрації податкової накладеної та це призведе до втрат у покупця права на нарахування сум податку на додану вартість, що відноситься до податкового кредиту, покупець має право в односторонньому порядку зменшити загальну суму договору на відповідну суму ПДВ за такою податковою накладною.

Так, відповідно до п. 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно п. 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач не виконав вимоги ПК України та п. 5.2 договору, не здійснив необхідні дії для реєстрації податкових накладних, у зв`язку з цим відповідач був позбавлений права включити суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 167310,00 грн.

З вищевикладеного, з огляду на положення п. 6.2.4. договору, суд доходить висновку про право позивача на одностороннє зменшення суми договору на суму ПДВ за видатковими накладними від 08.03.2023 року, в розмірі 167310,00 грн.

З приводу заперечень позивача про необхідність надіслання відповідного повідомлення щодо відмови від виконання зобов`язання, передбаченого п. 6.2.3. договору, суд зауважує, що право на зменшення суми договору на суму ПДВ врегульовано п. 6.2.4. договору, який не містить посилання на п. 6.2.3. договору. Натомість п. 6.2.3. договору регулює право покупця у випадку невиконання умов договору надіслати повідомлення про відмову від виконання зобов`язання повністю або частково, з подальшим розірванням договору.

Окрім того, суд враховує, що позивач погодився на зменшення суми договору та не вимагав стягнення боргу з врахуванням ПДВ, тобто, був обізнаний про існування зобов`язань відповідача на суму лише 836550,00 грн.

Відтак, з огляду також на передбачене п. 6.2.4. право відповідача в односторонньому порядку зменшити ціну договору, суд не приймає доводи позивача щодо недотримання процедури відповідного зменшення.

Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 836 550,00 грн. боргу, в стягненні 167 310,00 грн. суд відмовляє.

У зв`язку з порушенням договірних зобов`язань позивач також просить суд стягнути 0,3% річних та втрати від інфляції.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 8.4 договору сторони передбачили, що у випадку порушення строків оплати товару покупець на вимогу постачальника, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,3 % річних від простроченої суми.

Судом здійснено перерахунок у ІПС "Законодавство" 0,3% річних на суму заборгованості в розмірі 836 550,00 грн. за період з 12.05.2023 року (наступний робочий день після кінцевого терміну оплати) по 07.03.2024 року та встановлено, що 0,3 % становить 2068,34 грн. Отже нарахування 413,67 грн. 0,3% річних є безпідставним.

З приводу нарахування втрат від інфляції судом враховується правова позиція, викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, на яку також посилається відповідач.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду вважає за доцільне роз`яснити, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить нормах права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

З врахуванням викладеного вище висновку, з огляду на виникнення заборгованості 12.05.2023 року, позивачем правомірно нараховано втрати від інфляції з травня 2023 року. Судом здійснено перерахунок в ІПС "Законодавство" втрат від інфляції з врахуванням суми боргу в розмірі 836550,00 грн. за вказаний позивачем період з 05.2023 року по січень 2024 року та встановлено, що втрати від інфляції становлять 18393,93 грн. В стягненні 3678,79 грн. втрат від інфляції суд відмовляє.

Таким чином, позов у справі №924/302/24 підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути 836 550,00 грн. боргу, 18 393,93 грн. втрат від інфляції, 2 068,34 грн. 0,3% річних. У стягненні 167 310,00 грн. боргу, 3 678,79 грн. втрат від інфляції та 413,67 грн. 0,3% річних слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач також просить суд стягнути 20 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 126 ГПК України).

Приписами ч. 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в т.ч. гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесення витрат на здійснення витрат на оплату послуг адвоката Скаржинського М.В., позивачем надано договір №1001/22 про надання правової допомоги від 10.01.2022 року, укладений між ТОВ "НВП "Елком" (клієнт) та адвокатом Скаржинським М.В. (адвокат).

За умовами пункту 1.1 цього договору клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.

Відповідно до пункту 4.1 вказаного договору юридичну допомогу, що надається адвокатом, клієнт сплачує в гривнях шляхом щомісячного переказу суми, що дорівнює розміру винагороди, зазначеної в акті про надання правової допомоги без врахування ПДВ.

Оплата за даним договором здійснюється не пізніше 5-ти днів з дати підписання акту про надання правової допомоги, який є виключною підставою для проведення розрахунків за надані послуги в рамках даного Договору (пункт 4.2 цієї угоди).

Згідно з пунктом 4.3 наведеної угоди за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатом правової допомоги і її вартість.

Пунктами 4.5, 4.6 Договору встановлено, що сума, вказана в пункті 4.1 даного Договору, є гонораром адвоката за надання правової (юридичної) допомоги та поверненню не підлягає. В акті, зазначеному в пункті 4.4 Договору, сторони можуть визначити інший порядок оплати та/чи вартість правової (юридичної) допомоги. В цьому випадку сторони керуються умовами акта.

За умовами п. 7.1. договору він укладений на строк до 30.12.2022 року та набирає чинності з моменту його підписання. Після закінчення строку дії договору, якщо сторони продовжують виконувати його умови, договір вважається поновленим на невизначений термін (п. 7.3. договору).

09.05.2024 року позивачем та адвокатом Скаржинським М.В. підписано акт про надання правової допомоги до договору про надання правової допомоги №1001/22 від 10.01.2022 року, згідно якого адвокат надав, а позивач прийняв роботи щодо витребування дебіторської заборгованості з АТ "НАЕК "Енергоатом" в судовому порядку у справі №924/302/24 на суму 20000,00 грн. Зокрема, адвокатом надані наступні послуги:

складання позовної заяви з визначенням/підготовкою письмових доказів, які додаються до такої заяви та подання позовної заяви до Господарського суду Хмельницької області щодо витребування дебіторської заборгованості за договором №53-124-01-22-18850 від 07.12.2022 року, що є підставою/предметом позову у справі №924/302/24; кількість витраченого часу - 5 годин, вартість 15000,00 грн.;

участь в судових засіданнях у справі №924/302/24 (три судові засідання), враховуючи час, витрачений на прибуття/очікування судового засідання; кількість витраченого часу - 2 години, вартість 5000,00 грн.

Адвокатом виставлено позивачу рахунок на сплату 20 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, який оплачено ТОВ "НВП "Елком" платіжною інструкцією №693 від 10.05.2024 року.

Надання перелічених у акті послуг підтверджуються матеріалами справи №924/302/24.

Відповідачем подано клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, у якому АТ "НАЕК "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Хмельницька АЕС" вважає обґрунтованими витрати в розмірі 6000 грн., а сума 200000 грн. є неспівмірною та завищеною. Наголошує, що зміст укладеного між сторонами договору від 07.12.2022 року не містить складних юридичних конструкцій, його умови є простими та зрозумілими, а вимоги про стягнення відсотків річних та втрат від інфляції повно врегульовані нормами ЦК України та не потребують додаткового вивчення судової практики; матеріали справи не містять великої кількості і складних для аналізу документів, що б потребувало значного часу, тому витрата п`яти годин на складання позовної вимоги є надмірною та необґрунтованою; спір у даній справі не є складним, правова позиція під час розгляду справи не змінювалась; здійснення розрахунку відсотків річних та втрат від інфляції не потребувало більше 15 хвилин через наявність в мережі Інтернет значної кількості безкоштовних онлайн сервісів; судова практика в даному випадку є сталою, спірні правовідносини не передбачають застосування великої кількості законів та підзаконних нормативно-правових актів; участь в судових засіданнях відбувалась в режимі ВКЗ та є короткостроковими, що виключає додаткові витрати на прибуття до суду; дана справа не може вплинути на репутацію сторін.

Судом враховується, що за частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, відповідно до частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд має право за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але лише у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті, яка, зокрема встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справ. При цьому, для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Отже, у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

З огляду на наведені норми права розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з підготовкою до розгляду справи у судовому засіданні, має бути доведений та документально обґрунтований відповідно до ст. 74 ГПК України.

Суд зауважує, що інститут компенсації судових витрат створений для гарантування відшкодування/компенсації витрат учасникам справи. Отримання ТОВ "НВП "Елком" правничої допомоги, яка потребує оплати, викликана саме неправомірними діями відповідача, тому компенсація понесених позивачем витрат є таким, що відповідає основоположним принципам інституту компенсації судових витрат.

При цьому, незначна складність спору, як зазначає відповідач, не применшує необхідність отримання позивачем правової допомоги адвоката, яка фактично була надана та яка не може бути оцінена у значно заниженому розмірі (зокрема, 6000,00 грн., як просить відповідач).

Окрім того, суд вважає, що сплата 15 000 грн. за написання та подання до суду позовної заяви про стягнення заборгованості, здійснення нарахувань відсотків річних та втрат від інфляції, не є завищеною сумою.

З приводу заперечень відповідача щодо участі в судовому засіданні в режимі ВКЗ та їх короткостроковості, судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19. Так, Верховний Суд висновував, що беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад, написання процесуального документа чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок зі вчинення комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта. Отже, участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.

Приймаючи до уваги представництво інтересів позивача у трьох судових засіданнях, що безсумнівно включає і підготовку до таких засідань, суд вважає співмірними витрати позивача в розмірі 5000 грн. за участь представника у судових засіданнях у даній справі.

З вищевикладеного, беручи до уваги принципи диспозитивності та змагальності господарського судочинства, критерії реальності, співмірності та розумності судових витрат, суд доходить висновку про обґрунтованість понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.

З огляду на задоволення позову на 83,33%, з відповідача слід стягнути на користь позивача 16666,00 грн. компенсації понесених позивачем витрат на правову допомогу адвоката.

Щодо відстрочення виконання судового рішення.

Згідно зі ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 4 статті 331 ГПК України передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3)стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, підставами для задоволення заяви про відстрочку, розстрочку виконання рішення можуть бути обставини, якими його виконання ускладнюється чи видається неможливим. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Таким чином, відстрочити виконання судового рішення суд може лише у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим. При цьому, такі виняткові обставини визначаються судом з огляду на матеріали справи, у тому числі подані стороною докази на обґрунтування такої заяви.

В обґрунтування неможливості виконання зобов`язань перед позивачем, відповідач посилається на важкий фінансовий стан, початок військової агресії і введення в Україні воєнного стану та невиконанням грошових зобов`язань контрагентами.

З приводу наведеного суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Стаття 42 ГК України передбачає, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Тобто юридична особа самостійно, на власний ризик здійснює свою господарську діяльність, в тому числі укладає господарські договори і відповідає за наслідки їх невиконання.

Відповідно до ст. 218 ГК України, ст. 617 ЦК України, практики Європейського суду з прав людини (справа "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 (заява №59498/00), справа "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року (заява № 18357/91) та інші) відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не може бути підставою відмови від виконання грошових зобов`язань та не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Також суд звертає увагу на те, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, а ч. 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Необхідність відстрочення виконання рішення суду повинно обґрунтовуватися належними та допустимими доказами, що подаються стороною. Однак відповідач не надав до суду належних доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності.

Належність відповідача до підприємств, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, не підтверджує наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим, що є необхідним для відстрочення виконання рішення та підлягає доказуванню з урахуванням положень ст.ст. 73-80 ГПК України.

Крім того, відповідачем не обґрунтовано доцільності відстрочення рішення суду саме на 6 місяців та не надано доказів на підтвердження наявності у нього реальної можливості в майбутньому (через 6 місяців) виконати рішення у цій справі.

Також суд зауважує, що договір, за яким у відповідача виникла заборгованість у даній справі, було укладено 07.12.2022 року. Тобто, на момент укладення договору відповідач уже перебував у скрутному фінансовому становищі та мали місце інші обставини, зазначені у відзиві.

Натомість, укладаючи вищевказаний договір на визначених у ньому умовах, відповідач погодився взяти на себе відповідні зобов`язання, незважаючи на існування тих обставин, які він зазначає підставою для відстрочення виконання рішення, що не може свідчити про їх винятковість.

Крім того, суд приймає до уваги, що основна частина коштів, заявлених позивачем до стягнення у даній справі, є основним боргом. Позивач розраховує на отримання даних коштів в своїй господарській діяльності та з їх врахуванням планує свої видатки. Тому відстрочення виконання рішення може призвести до значного негативного наслідку в фінансовому становищі позивача.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "ІммобільяреСаффі" проти Італії", № 22774/93).

Враховуючи те, що існування заборгованості підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів чи наявність інших обставин. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Водночас, оскільки пункт 1 статті 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції", у справі "Бурдов проти Росії", у справі "Ясюнієне проти Литви").

З огляду на вищевикладене, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду у справі № 924/302/24 на 6 місяців.

Водночас суд зауважує, що відповідач не позбавлений можливості повторного звернення до суду із заявою про відстрочення виконання даного рішення суду за наявності відповідних підстав.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 20, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 24584661) в особі філії «Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" (30100, Україна, Хмельницька обл., місто Нетішин, вулиця Енергетиків, будинок, 20, код 21313677) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ЕЛКОМ" (01030, м Київ, вул. Леонтовича, буд. 7, офіс 5, ідентифікаційний код 33350787) 836 550,00 грн. (вісімсот тридцять шість тисяч п`ятсот п`ятдесят грн. 00 коп.) боргу, 18 393,93 грн. (вісімнадцять тисяч триста дев`яносто три грн. 93 коп.) втрат від інфляції, 2 068,34 грн. (дві тисячі шістдесят вісім грн. 34 коп.) 0,3% річних, 12 855,18 грн. (дванадцять тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять грн. 18 коп.) витрат по сплаті судового збору, 16 666,00 грн. (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят шість грн. 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ.

В стягненні 167 310,00 грн. боргу, 3 678,79 грн. втрат від інфляції та 413,67 грн. 0,3% річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29.05.2024 року

Суддя М.В. Музика

Віддрук. у 1 прим.: 1 - до справи; сторонам в електронні кабінети