ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року м. ОдесаСправа № 915/418/23
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №6

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Діброви Г.І.,

Колоколова С.І.,

секретар судового засідання Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Мокан О.О., за ордером;

від відповідача: Жук Ю.В., за ордером;

розглянувши в режимі відеоконференції заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Марконі про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду апеляційної скарги Державного підприємства "МИКОЛАЇВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ"

на рішення Господарського суду Миколаївської області

від 20 грудня 2023 року (повний текст складено 20.12.2023)

у справі № 915/418/23

за позовом: Державного підприємства "МИКОЛАЇВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Марконі

про стягнення боргу та пені нарахованої у порядку ч. 2 ст. 343 ГК України, а всього грошових коштів у сумі 299 727,03 грн. за договором стандартного бербоутного чартеру Балтійської та міжнародної морської ради проформи "BARECON 89" від 07.06.2013 №12-П,-

суддя суду першої інстанції: Коваль С.М.,

місце прийняття рішення: м. Миколаїв, вулиця Фалєєвська, 14, Господарський суд Миколаївської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 08.05.2024 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 Державне підприємство МИКОЛАЇВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ (далі також позивач, ДП МИКОЛАЇВСЬКИЙ МТП) звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Марконі (далі також відповідач, ТОВ Марконі) про стягнення з відповідача 299 727,03 грн.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 20.12.2023 у справі №915/418/23 (суддя Коваль С.М.) у задоволені позову Державного підприємства "МИКОЛАЇВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ" відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду апеляційної інстанції з вимогами про скасування рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.12.2023 у справі №915/418/23 та задоволення позовних вимог.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 апеляційну скаргу Державного підприємства "МИКОЛАЇВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ залишено без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області Господарського суду Миколаївської області від 20.12.2023 у справі №915/418/23 залишено без змін.

При цьому, під час апеляційного перегляду справи №915/418/23, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що станом на день подання відповідного відзиву він поніс витрати з професійної правничої допомоги у розмірі 48 125,00 грн., яка надана ТОВ «Марконі», у зв`язку з апеляційним переглядом справи №915/418/23, але остаточний розрахунок та докази понесених витрат будуть надані до суду в строк, передбачений ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

У даному контексті судова колегія зазначає, що частина 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

05.04.2024 від ТОВ Марконі до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з позивача на користь відповідача 48 125,00 грн. правничої допомоги, яка була надана останньому при апеляційному перегляді справи №915/418/23. До вказаної заяви ТОВ «Марконі» долучило докази понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 48 125,00 грн.

Приймаючи до уваги те, що заява про розподіл судових витрат надана представником ТОВ Марконі до винесення постанови, а докази понесення таких витрат протягом 5 днів після винесення постанови у даній справі, колегія суддів зазначає про дотримання строків подання вказаної заяви, встановлених ч.8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про необхідність вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №915/418/23 шляхом винесення додаткової постанови у відповідності до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Тому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2024 апеляційний розгляд справи №915/418/23 продовжено на розумний строк та призначено судове засідання з вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у даній справі на 08.05.2024 об 11:30 год.

Ухвалою суду від 24.04.2024 задоволена заява представника Державного підприємства "МИКОЛАЇВСЬКИЙ МТП" адвоката Мокан О.О. про її участь у судовому засіданні поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів через систему відеоконференцзв`язку EasyCon. Вирішено здійснювати розгляд заяви про розподіл витрат на правову допомогу в режимі відео конференції.

29.04.2024 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з посиланням на те, що заявлена відповідачем сума відповідних витрат у розмірі 48 125,00 грн. є необґрунтованою та неспівмірною зі складністю справи.

Зокрема, посилаючись на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 22.12.2021 у справі №873/212/21, від 14.12.2023, у справі №916/1629/22 (у схожих правовідносинах щодо стягнення витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги), позивач вказує, що зазначені відповідачем послуги адвоката з «аналізу та вивчення апеляційної скарги та доданих до них документів», «аналіз рішень суду першої інстанції» поглинаються послугою «підготовка відзиву на апеляційну скаргу». Водночас ДП "МИКОЛАЇВСЬКИЙ МТП" звертає увагу на те, що жодних нових документів до апеляційної скарги не надавалось. Вартість послуги з «представництво інтересів в судових засіданнях 13.03.2024, 03.04.2024» вказує лише на загальну кількість судових засідань в даній справі і не може впливати на вартість послуги так як не залежить від витраченого адвокатом часу і є чітко визначеною. Правова позиція відповідача була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору у суді першої та апеляційної інстанції, що також слід врахувати (див. постанову Верховного Суду від 01.12.2021 у справі №910/20852/20). Також позивач звертає увагу нате, що справа 915/418/23 не містить завеликий обсяг матеріалів та не містить складних юридичних конструкцій. Разом з цим, ДП "МИКОЛАЇВСЬКИЙ МТП" просить суд врахувати складний фінансовий стан Підприємства, у зв`язку з чим стягнення з останнього коштів у сумі 48 125,00 грн. є надмірним тягарем.

У судовому засіданні 08.05.2024, яке проводилось в режимі відеоконференції, оголошено вступну та резолютивну частини додаткової постанови.

Розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю Марконі» адвоката Жука Юрія Валерійовича про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

В силу дії п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За положеннями статті 131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Згідно ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Як вказує відповідач, у зв`язку із переглядом судом апеляційної інстанції рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.12.2023 у справі №915/418/23, ТОВ «Марконі» були понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 48 125,00 грн., що є еквівалентом 1 250 доларів США за курсом продажу долару, встановленого ПАТ «ПУМБ» на дату виставлення рахунку адвокатом.

Пунктом 2 ч. 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (вказана позиція також відображена у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15ц).

Положеннями ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, частиною 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 18.12.2021 у справі №910/4881/18.

У розумінні вказаних положень законодавства, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі №920/13/19 наголосив, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями ч.ч. 6, 7, 9 ст.129 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості. Відсутність документального підтвердження факту понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Правовий аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права. Ціна в договорі про надання правової допомоги є істотною умовою, встановлюється за домовленістю сторін шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

У даному контексті судова колегія враховує правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22.12.2018 у справі №826/856/18, згідно з якою розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19, від 12.08.2020 у справі № 916/2598/19, від 30.07.2019 у справі № 911/1394/18).

Також апеляційна колегія звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.05.2019 у справі №922/576/18, де суд касаційної інстанції зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказану правову позицію щодо застосування положень статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд, висловив, зокрема, у постановах від 03.05.2019 у справі №910/10911/18, від 14.05.2019 у справі №922/576/18, від 29.05.2019 у справі №910/10483/18, від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, від 25.06.2019 №916/1340/18.

У постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №810/4749/15 висловлено позицію, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

З матеріалів справи вбачається, що 19.01.2023 між ТОВ «Марконі» (Замовник, Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ ГРАН.ТТ» (АО «ЛІГАЛ ГРАН.ТТ») укладено договір №б/н про надання правової допомоги (далі - Договір).

За вказаним Договором АО «ЛІГАЛ ГРАН.ТТ») прийняло на себе обов`язки (зобов`язання) з надання професійної правничої допомоги Клієнту, зокрема, шляхом представлення інтересів Замовника в усіх організаціях, установах приватного та публічного права, у тому числі в судах; захищення законних прав та інтересів Замовника у встановленому законом порядку; надання консультацій юридичного характеру.

В свою чергу, ТОВ «Марконі» повинно оплачувати надані йому правові послуги.

Відповідно до п. 4.1 Договору за правову допомогу, передбачену зазначеним Договором, Замовник сплачує АО винагороду (гонорар), розмір якого врегульований додатковою угодою до цього Договору.

25.09.2023 між ТОВ «Марконі» та АО «ЛІГАЛ ГРАН.ТТ» була укладена Додаткова угода №5 до Договору про надання правової допомоги від 19.01.2023, відповідно до якої АО представляє інтереси Клієнта в рамках спору з ДП "МИКОЛАЇВСЬКИЙ МТП" у справі №915/418/23.

Пунктом 2 даної Додаткової угоди визначений зміст правової допомоги, яка включає в себе наступне:

- аналіз рішення суду першої інстанції, апеляційної скарги ДП "МИКОЛАЇВСЬКИЙ МТП" та інших документів, поданих ДП "МИКОЛАЇВСЬКИЙ МТП" (пп.2.1),

- підготовку та подачу відзиву на апеляційну скаргу ДП "МИКОЛАЇВСЬКИЙ МТП" (пп.2.2),

- супровід справи в суді апеляційної інстанції (підготовка та подача пояснень, заперечень, клопотань та інших процесуальних документів, участь у судових засіданнях) (пп.2.3).

За надання послуг, визначених у пп.2.1-2.3 цієї Додаткової угоди, Замовник зобов`язується сплатити АО плату в еквіваленті 1 250 доларів США у гривнах за курсом продажу долару США, встановленим ПАТ «ПУМБ» на дату виставлення рахунку АО (п. 3 Додаткової угоди).

У відповідності до п. 4 цієї Додаткової угоди, Замовник здійснює передплату в розмірі 100% від суми, вказаної у п. 3 Додаткової угоди протягом 3-х днів з моменту отримання рахунку.

Протягом 7 календарних днів з моменту надання правової допомоги складається Акт наданих послуг, який надсилається Клієнту на підписання (п. 7 Додаткової угоди).

Також на підтвердження відповідних витрат відповідачем до заяви про розподіл судових витрат було додано:

- копія ордеру серії ВТ №1040610 від 04.10.2023 на представництво адвокатом АО «ЛІГАЛ ГРАН.ТТ» Жуком Ю.В. інтересів ТОВ «Марконі» в Південно-західному апеляційному господарському суді;

- рахунок на оплату від 26.09.2023 №38 на суму 48 125,00 грн., виставленого АО Замовнику за юридичні послуги, згідно пп. 2.1-2.3 Додаткової угоди №5 до Договору про надання правової допомоги №б/н від 19.01.2023;

- детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) АО «ЛІГАЛ ГРАН.ТТ» при розгляді Південно-західним апеляційним господарським судом справи №915/418/23. У вказаному опису зазначено, що розмір гонорару, згідно п. 3 Додаткової угоди №5 від 25.09.2023 до Договору від 19.01.2023 по даній справі становить 48 125,00 грн. і включає наступні роботи: аналіз та вивчення апеляційної скарги на рішення суду від 20.12.2023, аналіз рішення суду першої інстанції, підготовка відзиву на апеляційну скаргу на рішення суду від 20.12.2023, дослідження судової практики в подібних правовідносинах, представництво інтересів у судових засіданнях, канцелярські витрати, абонентські витрати на телекомунікаційні засоби, оплата послуг помічників адвоката;

- наведені послуги на загальну суму 48 125,00 грн. були надані Адвокатом та прийняти Замовником без зауважень, що вбачається з Акту надання послуг №АО-01/04 від 03.04.2024, підписаного сторонами та скріпленого печатками останніх;

- також у матеріалах справи наявне інформаційне повідомлення від 03.10.2023 №971 АТ «ПУМБ» про зарахування коштів у сумі 48 125,00 грн. на рахунок АО «ЛІГАЛ ГРАН.ТТ», які були сплачені ТОВ «Марконі» за юридичні послуги згідно Додаткової угоди №5 до Договору від 19.01.2023 та рахунку №38 від 26.09.2023.

З огляду на матеріали справи вбачається, що відзив на апеляційну скаргу ДП "МИКОЛАЇВСЬКИЙ МТП" та заява про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у справі №915/418/23 сформовані в системі «Електронний суд» адвокатом Жуком Ю.В. Крім того, адвокат Жук Ю.В. брав участь у судових засіданнях при розгляду апеляційної скарги позивача, що вбачається з наявних у матеріалах справи протоколів судових засідань від 13.03.2024 та 03.04.2024.

Апеляційна колегія враховує, що виходячи з умов Договору про надання правової допомоги та п. 3 укладеної між сторонами Додаткової угоди №5 від 25.09.2023 до цього Договору, сторони погодили фіксовану вартість послуг за надання відповідної правової допомоги.

У зв`язку з цим, апеляційний суд наголошує на тому, що оскільки до Договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною 1 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі №910/4317/21.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що у даному випадку фіксований розмір гонорару, погоджений між відповідачем та АО у Додатковій угоді №5 від 25.09.2023 до Договору про надання правової допомоги, означає те, що у разі настання визначених таким Договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання умов Договору та призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару у цих конкретних правовідносинах, що склалися між Клієнтом та його адвокатом у цій справі, як і не має значення витрачений адвокатом ТОВ «Марконі» час на надання послуг правничої допомоги.

З урахуванням викладеного, вартість послуг з надання правничої допомоги була погоджена між відповідачем та АО у фіксованому розмірі, який не змінюється в залежності від обсягу наданих послуг та витраченого адвокатом часу, а отже, є чітко визначеним.

Водночас, судова колегія враховує, що положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України іншій стороні надано право заперечувати проти заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу та на сторону, яка заявляє про неспівмірність вказаних витрат та просить зменшити останні, покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат на оплату послуг адвоката.

Як зазначалось вище, ДП "МИКОЛАЇВСЬКИЙ МТП" заперечує проти заявлених вимог ТОВ «Марконі» щодо стягнення з позивача адвокатських витрат у сумі 48 125,00 грн. і наводить обґрунтування свого заперечення.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Приписами ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна позиція зазначена у п. 119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 № 22/1964/21 (провадження №12-14гс22)).

Так, відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд, керуючись, зокрема, ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (п. 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №922/1964/21 (провадження №12-14гс22)).

Висновки, аналогічні відображеним вище, раніше були викладені і в постановах Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

Тобто, норми, якими встановлено, що «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку викладеному у вищевказаній постанові.

При цьому, у постанові від 05.10.2021 у справі №907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Суд апеляційної інстанції враховує, що у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 викладена правова позиція про те, що з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, або є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, через призму критеріїв, встановлених ч. 4 ст. 126 та ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Суд апеляційної інстанції, оцінюючи обґрунтованість заявленої суми судових витрат зі складністю справи, зазначає, що справа не містить завеликий обсяг матеріалів та не містить складних юридичних конструкцій. Вказані позивачем послуги з аналізу документів та судової практики поглинаються послугою зі складання апеляційної скарги у справі №915/418/23.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.12.2021 у справі №873/212/21, від 14.12.2023 у справі №916/1629/22 у схожих правовідносинах щодо стягнення витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги.

Крім того, колегія суддів, серед іншого звертає увагу саме на виконаний на стадії перегляду даної справи адвокатом обсяг робіт (наданих послуг) складення відзиву на апеляційну скаргу, доводи якого є аналогічними відзиву на позовну заяву, що не потребувало значної кількості дій адвоката та не вимагало аналізу нових документів та судової практики.

Заява про стягнення/розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню (див. постанову ОП КГС ВС від 02.02.2024 у справі №910/9714/22)

При цьому, суд апеляційної інстанції також враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20.

У цьому випадку з матеріалів справи вбачається, що правова позиція відповідача була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору двома судовими інстанціями, а адвокат Жук Ю.В. надавав правову допомогу відповідачу в судах як першої, так і апеляційної інстанцій, тому, відповідно, був цілком обізнаний з обставинами у справі та особливостями правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі.

Разом з тим, судовою колегію встановлено наявність декількох однотипних спорів, зокрема, №915/436/23, №915/458/23, №915/459/23, які розглядались господарським судом, за позовом ДП «МИКОЛАЇВСЬКИЙ МТП» до ТОВ «Марконі», відповідно до яких відбувається стягнення заборгованості за договорами стандартного бербоутного чартеру Балтійської та міжнародної морської ради (БІМКО) проформи "BARECON 89" та пені за відповідними договорами. Єдиною відмінністю відповідних справ є те, що стягнення відбувається за окремими документами. Тобто, відповідач фактично при кожному розгляді замінює номер договору, за яким відбувається стягнення, не змінюючи при цьому, ні обставини, ні матеріально-правове обґрунтування своєї позиції, ні заперечення на позовні вимоги Порту. При цьому, за кожним таким розглядом ТОВ «Марконі» заявляє в подальшому клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказане підтверджується інформацією, наявною у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Судова колегія акцентує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).

Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Даний правовий висновок Верховного Суду викладений в постанові від 28.11.2019 у справі №914/1605/18.

Таким чином, судова колегія зазначає, що виходячи із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти справи у сукупності, колегія суддів констатує, що розмір заявлених ТОВ «Марконі» витрат на правову допомогу у вказаній сумі не відповідає критерію розумності їх розміру, є неспівмірними з ціною позовних вимог та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), обсягом наданих адвокатом послуг, а тому мають надмірний характер. Отже, їх розмір є значно завищеним, а тому, з урахуванням наданих заявником доказів в обґрунтування судових витрат на правничу допомогу та за наявності клопотання позивача про зменшення таких витрат, судова колегія вважає, що останні підлягають зменшенню до 15 000,00 грн. Така сума, на переконання апеляційної колегії, є обґрунтованою, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності її розміру, є співрозмірною зі складністю справи та виконаними адвокатом робіт (наданими послугами), у зв`язку з чим підлягає відшкодуванню на користь ТОВ «Марконі» за рахунок ДП «МИКОЛАЇВСЬКИЙ МТП».

Отже, на підставі викладеного, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що з ДП «МИКОЛАЇВСКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ» підлягає стягненню на користь ТОВ «Марконі» понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції при розгляді справи №915/418/23 у розмірі 15 000,00 грн. У стягненні з позивача 38 125,00 грн. слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 169, 244, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю Марконі адвоката Жука Ю.В. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу за апеляційним переглядом справи №915/418/23 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «МИКОЛАЇВСКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Марконі» 15 000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.

У задоволенні решти вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Марконі про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку із апеляційним переглядом справи №915/418/23 відмовити.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідні накази із зазначенням повних та всіх необхідних реквізитів.

Матеріали справи №915/418/23 повернути до Господарського суду Миколаївської області.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку із перебуванням судді-члена колегії Колоколова С.І. у відпустці з 09.05.2024 по 10.05.2024 та з 13.05.2024 по 24.05.2024, повний текст постанови складений та підписаний 27.05.2024.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Колоколов С.І.