ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

"03" червня 2024 р. Справа № 906/291/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Гудак А.В.

суддя Мельник О.В.

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Мещерякова Сергія Миколайовича

на додаткову ухвалу Господарського суду Житомирської області від 11.04.2024

(постановлену о 12:45 год. у м. Житомирі, повний текст складено 16.04.2024)

у справі № 906/291/22 (суддя Прядко О.В.)

за позовом фізичної особи-підприємця Мещерякова Сергія Миколайовича

до Акціонерного товариства "Житомиробленерго"

про скасування рішення, оформленого протоколом № 1/02-22 від 23.02.2022 засідання комісії з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ.

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Житомирської області додатковою ухвалою від 11.04.2024 у справі №906/291/22 частково задовольнив заяву представника Акціонерного товариства "Житомиробленерго" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу від 05.02.2024. Стягнув з фізичної особи-підприємця Мещерякова Сергія Миколайовича на користь Акціонерного товариства "Житомиробленерго" 13 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. У іншій частині заяви відмовив.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся фізична особа-підприємець Мещеряков Сергій Миколайович, у якій просить додаткову ухвалу скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 21.05.2024 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Мещерякова Сергія Миколайовича на додаткову ухвалу Господарського суду Житомирської області від 11.04.2024 у справі №906/291/22 залишив без руху. Зобов`язав скаржника усунути, протягом 10 днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки та надати суду мотивоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, докази надсилання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження іншому учаснику справи, з яких буде вбачатися перелік надісланих документів. Роз`яснив скаржнику, що невиконання вимог цієї ухвали тягне за собою наслідки передбачені ст.ст.260, 261 ГПК України.

У вказаній ухвалі, суд серед іншого, вказав, що скаржником пропущений строк на апеляційне оскарження, а скаржник не порушував питання щодо його поновлення.

29.05.2024 до суду апеляційної інстанції від представника скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій заявник вказує, що в оскаржуваній ухвалі зазначено: "Додаткова ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту додаткової ухвали."

Заявник вказує, що суд першої інстанції визначив строк на її оскарження, як строк на оскарження додаткового рішення і саме з цього строку і виходила сторона скаржника.

Тому, враховуючи, що суд першої інстанції визначив строк на оскарження додаткової ухвали в 20 днів, в який була подана апеляційна скарга, скаржник просить суд визнати причину пропуску строку на апеляційне оскарження поважною та поновити такий строк.

Апеляційний господарський суд, розглядаючи заяву щодо усунення недоліків, у частині поновлення строку на апеляційне оскарження, вказує таке.

Згідно із ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскаржена ухвала була постановлена 11.04.2024, а 16.04.2024 складено її повний текст, а тому, з урахуванням норм ст. 256 ГПК України, останнім днем подання апеляційної скарги на вказане судове рішення було 26.04.2024.

Проте, як вбачається із матеріалів апеляційної скарги, остання була подана, через систему Електронний суд, 30.04.2024.

Норми ГПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи "Белле проти Франції" (Bellet v. France), "Ільхан проти Туреччини" (Ilhan v. Turkey), "Пономарьов проти України", "Щокін проти України" та інші).

Доступність права на оскарження у зв`язку із пропуском встановленого строку неодноразово була предметом розгляду ЄСПЛ. Так, у своєму рішенні у справі "Скорик проти України"" Суд зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право в апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, відповідно до національного правопорядку, а також роль апеляційного суду в них. У справі "Зубак проти Хорватії" (Zubac v. Croatia) ЄСПЛ, розглядаючи загальні принципи стосовно доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valoris (компетенція з огляду на цінність), зробив висновок, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6 Конвенції, наприклад, у тій частині, у якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду.

Таким чином Європейський суд з прав людини роз`яснив, що положення статті 6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством. Відповідно поновлення пропущеного строку на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного чи касаційного судів.

З аналізу практики Європейського суду з прав людини слідує, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа "Мушта проти України"); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи "Рябих проти Росії", "Устименко проти України"); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи «Безруков проти Росії", "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania)).

Таким чином, суд зважає на те, що підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання апеляційної скарги та підтверджені належними доказами.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на апеляційне оскарження, то реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями Господарського процесуального кодексу України. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

При цьому, в основу доводів щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, скаржник посилається на те, що такий строк був визначений ухвалою суду першої інстанції.

Такі твердження заявника є хибними, оскільки строк на апеляційне оскарження визначається нормами ГПК України, а суд у відповідності до пп "б" п. 4 ч. 1 ст. 234 ГПК України, в ухвалі лише вказує строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження, а не встановлює його.

Більше того, позивач, як у суді першої інстанції, так і суді апеляційної інстанції бере участь у справі через свого представника - адвоката Янчука М.О., який надає позивачу професійну правничу допомогу та зобов`язаний враховувати строки на оскарження судових рішень, встановлені саме процесуальним законодавством.

Відтак, наведені заявником підстави поновлення строку на апеляційне оскарження є суб`єктивними, такими, що виникли внаслідок дій скаржника.

Суд враховує, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

У пункті 41 рішення від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" ЄСПЛ вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28.10.1998, Reports 1998 -VIII, с. 3255, §45, Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, №17160/06 та №35548/06, §34, ЄСПЛ, від 21.12.2010).

Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Diya 97 v. Ukraine, №19164/04, §47, ЄСПЛ, від 21.10.2010).

У справі "Устименко проти України" ЄСПЛ зазначив, що сама концепція "поважних причин" не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановлені державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28.10.2004).

Отже, у контексті забезпечення реалізації права на оскарження судового рішення та вирішення питання поновлення строків на таке оскарження у рішеннях ЄСПЛ сформувалась стала практика, відповідно до якої поновлення строків на оскарження може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження додаткової ухвали Господарського суду Житомирської області від 11.04.2024 у справі № 906/291/22 є неповажними, виникли із суб`єктивних причин, внаслідок дій самого скаржника.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Мещерякова Сергія Миколайовича на додаткову ухвалу Господарського суду Житомирської області від 11.04.2024 у справі № 906/291/22.

Відповідно частин 3, 4 статті 261 ГПК України питання про відмову у відкритті апеляційного провадження вирішується не пізніше п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 242 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія апеляційної скарги залишається в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга була подана в електронному вигляді через електронний кабінет, її матеріали судом заявнику не повертаються.

Керуючись ст. ст. 260, 234, 235, 261 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Мещерякова Сергія Миколайовича на додаткову ухвалу Господарського суду Житомирської області від 11.04.2024 у справі № 906/291/22.

2. Справу № 906/291/22 надіслати Господарському суду Житомирської області.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та у строк відповідно до статей 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.