ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

27 травня 2024 року Справа № 903/538/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Мельник О.В. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

на ухвалу Господарського суду Волинської області від 26.03.2024

(постановлену о 12:37 год. у м. Луцьку, повний текст складено 29.03.2024)

за заявою Державного комунального підприємства "Луцьктепло"

про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню

у справі № 903/538/23 (суддя Шум М.С.)

стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

боржник Державне комунальне підприємство "Луцьктепло"

про стягнення 15 636 010 грн 15 коп.

за участю представників:

від стягувача - не з`явився;

від боржника - Михальчук В.О.;

від органу ДВС - Грущук М.В.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Волинської області надійшла заява від представника Державного комунального підприємства "Луцьктепло" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, в якій заявник просив суд визнати наказ Господарського суду Волинської області №903/538/23-1 від 01.11.2023 таким, що не підлягає виконанню.

Така заява мотивована тим, що боржник, на виконання рішення Господарського суду Волинської області від 26.09.2023 та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 у цій справі, добровільно сплатив позивачу 15 636 010 грн 15 коп. заборгованості та 234 540 грн 15 коп. витрат по сплаті судового збору.

Також, боржник посилається на те, що на момент видачі Господарським судом Волинської області наказу у справі № 903/538/23, рішення Господарського суду Волинської області від 26.09.2023 не набрало законної сили, оскільки Державним комунальним підприємством "Луцьктепло" подано до суду апеляційну скаргу, в межах встановленого строку, визначеного приписами ст. 256 ГПК України на оскарження рішення суду першої інстанції, яка прийнята Північно-західним апеляційним господарським судом до розгляду та відкрито апеляційне провадження. Відтак боржник вважає, що у суду були відсутні підстави для видачі наказу і судовий наказ № 903/538/23-1 від 01.11.2023 виданий передчасно.

Господарський суд Волинської області ухвалою від 26.03.2024 у справі № 903/538/23 задовольнив заяву представника Державного комунального підприємства "Луцьктепло" про визнання наказу Господарського суду Волинської області №903/538/23-1 від 01.11.2023 у справі №903/538/23 таким, що не підлягає виконанню. Визнав наказ Господарського суду Волинської області №903/538/23-1 від 01.11.2023 у справі №903/538/23 про стягнення з Державного комунального підприємства "Луцьктепло" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 15 636 010 грн 15 коп. заборгованості, а також 234 540 грн 15 коп. витрат по сплаті судового збору, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що наказ Господарського суду Волинської області №903/538/23-1 від 01.11.2023 виконаний боржником у повному обсязі, а тому існують передбачені ст. 328 ГПК України підстави для задоволення вимоги заявника.

Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить ухвалу Господарського суду Волинської області від 26.03.2024 у справі № 903/538/23 скасувати, та залишити без задоволення позовну заяву Державного комунального підприємства "Луцьктепло" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційна скарга обґрунтована таким.

На примусовому виконанні Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження про стягнення із боржника Державного комунального підприємства "Луцьктепло", а саме: ВП №73350456 з примусового виконання наказу Господарського суду Волинської області №903/538/23-1 від 01.11.2023 у справі 903/538/23 про стягнення з Державного комунального підприємства "Луцьктепло" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 15 636 010 грн 15 коп. заборгованості та 234 540 грн 15 коп. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 17, 19, 20, 25 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем відділу 16.11.2023 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

02.02.2024 на адресу відділу надійшла заява боржника про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із повним фактичним виконанням рішення. А також, 06.02.2024 вказані факти підтверджено повідомленням представника стягувана ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг".

Враховуючи вищевикладене, 14.02.2024 державним виконавцем відділу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п.9 ч. 1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".

Залишок недостягнутого виконавчого збору в межах ВП № 73350456 виділено в окреме виконавче провадження, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження" старшим державним виконавцем відділу 15.02.2024 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 74170361 з примусового виконання постанови Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції старшого державного виконавця Ледвовка Віктора Михайловича про стягнення з ДКП "Луцьктепло" 78 444 грн 10 коп. виконавчого збору.

Оскільки рішення у цій справі може вплинути на права та законні інтереси держави, оскільки подання заяви спрямовано на уникнення відповідачем своїх боргових зобов`язань перед державою.

Державні виконавці, починаючи з моменту відкриття виконавчого провадження вчиняли дії щодо виконання рішення суду, однак боржник діє недобросовісно, що суперечать вимогам ч.5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" з метою ухилення від боргових зобов`язань та затягування виконання виконавчого провадження №74170361.

Таким чином, на думку скаржника ухвала суду першої інстанції є безпідставною, та такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства та не відповідає фактичним обставинам справи.

Учасники справи не скористалися правом подати відзив на апеляційну скаргу Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 27.05.2024 представник скаржника підтримала доводи апеляційної скарги. Вважає оскаржену ухвалу суду першої інстанції незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Просила суд задовольнити апеляційну скаргу та скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 26.03.2024 у справі № 903/538/23, відмовити в задоволенні заяви боржника про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Представник боржника у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Зауважував, що ухвала місцевого господарського суду не зачіпає права, інтереси чи обв`язки державного виконавця, а сама апеляційна скарга не містить належного обґрунтування щодо незаконності такої ухвали. Тому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

В судове засідання 27.05.2024 представник стягувача не з`явився.

Враховуючи приписи ст. ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що стягувач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать список розсилки поштової кореспонденції та довідка про доставку електронного листа (т. 3, а. с. 186-187), а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розпочати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника стягувача.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників боржника, органу ДВС перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при постановлені ухвали норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржену ухвалу скасувати та відмовити в задоволенні заяви боржника про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що Господарський суд Волинської області рішенням від 26.09.2023 позов задовольнив. Стягнув з Державного комунального підприємства "Луцьктепло" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 15 636 010 грн 15 коп. заборгованості, а також 234 540 грн 15 коп. витрат по сплаті судового збору (т. 2, а. с. 145-149).

На виконання рішення Господарського суду Волинської області від 26.09.2023 у справі №903/538/23 судом видано наказ по примусовому виконанню рішення від 01.11.2023 за №903/538/23-1 (т. 2, а. с. 186).

В той же час, 31.10.2023 Державне комунальне підприємство "Луцьктепло" звернулося із апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Волинської області від 26.09.2023 у справі № 903/538/23 (т. 2, а. с. 188-201).

Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ледвовком В.М. від 16.11.2023 відкрито виконавче провадження №73350456 щодо стягнення з Державного комунального підприємства "Луцьктепло" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 15 636 010 грн 15 коп. заборгованості, а також 234 540 грн 15 коп. витрат по сплаті судового збору (т. 3, а. с. 104).

Також, 16.11.2023 старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ледвовком В.М. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (т. 3, а. с. 6)

Крім того, 16.11.2023 старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ледвовком В.М. винесено постанову про стягнення виконавчого збору (т. 3, а. с. 7).

Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 20.11.2023 залишив апеляційну скаргу Державного комунального підприємства "Луцьктепло" на рішення господарського суду Волинської області від 26.09.2023 у справі №903/538/23 без руху. Встановив скаржнику десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги: надання суду доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі; обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку та докази наявності реєстрації Електронного кабінету ЄСІТС (т. 2, а. с. 207-208).

Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 13.12.2023 відкрив апеляційне провадження та зупинив дію рішення від 26.09.2023 у справі №903/538/23 (т. 2, а. с. 234).

22.12.2023 старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ледвовком В.М. винесено постанову про зупинення виконавчого провадження (т. 3, а. с. 8).

Постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 апеляційну скаргу Державного комунального підприємства "Луцьктепло" на рішення господарського суду Волинської області від 26.09.2023 у справі №903/538/23 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін (т. 2, а. с. 248-250).

14.02.2024 старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ледвовком В.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (т. 3, а. с. 108).

15.02.2024 старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ледвовком В.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 74170361 з примусового виконання постанови Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції старшого державного виконавця Ледвовка Віктора Михайловича про стягнення з ДКП "Луцьктепло" 78 444 грн 10 коп. виконавчого збору (т. 3, а. с. 103).

В той же час, 31.01.2024 до Господарського суду Волинської області надійшла заява від представника Державного комунального підприємства "Луцьктепло" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, в якій заявник просив суд визнати наказ Господарського суду Волинської області №903/538/23-1 від 01.11.2023 таким, що не підлягає виконанню (т. 3, а. с. 3-4).

Як вказано вище, така заява мотивована тим, що боржник, на виконання рішення Господарського суду Волинської області від 26.09.2023 та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 у цій справі, добровільно сплатив позивачу 15 636 010 грн 15 коп. заборгованості та 234 540 грн 15 коп. витрат по сплаті судового збору.

Також, боржник посилається на те, що на момент видачі Господарським судом Волинської області наказу у справі № 903/538/23, рішення Господарського суду Волинської області від 26.09.2023 не набрало законної сили, оскільки Державним комунальним підприємством "Луцьктепло" подано до суду апеляційну скаргу, в межах встановленого строку, визначеного приписами ст. 256 ГПК України на оскарження рішення суду першої інстанції, яка прийнята Північно-західним апеляційним господарським судом до розгляду та відкрито апеляційне провадження. Відтак боржник вважає, що у суду були відсутні підстави для видачі наказу і судовий наказ №903/538/23-1 від 01.11.2023 виданий помилково (передчасно).

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення вимог заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 ГПК України).

Обов`язковість судового рішення належить до основних засад (принципів) господарського судочинства (ст. ст. 2, 18 ГПК України).

Згідно з частиною 2 статті 328 ГПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що перелік підстав для визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не є вичерпним.

При цьому, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи:

- матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання);

- процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема, видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили; якщо виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого документа; помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після його видачі у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого документа до виконання вже після закінчення строку на його пред`явлення до виконання.

В межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється. (Правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 11.07.2019 у справі № 910/8665/17).

Боржник зазначає, що він добровільно сплатив позивачу 15 636 010 грн 15 коп. заборгованості та 234 540 грн 15 коп. витрат по сплаті судового збору, однак суд апеляційної інстанції критично оцінює такі твердження заявника з таких підстав.

Суд зауважує, що рішення суду може виконуватись у добровільному або примусовому порядку. Боржник може виконати рішення суду добровільно: з моменту набрання рішенням суду законної сили; до моменту надходження виконавчого документа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.

Боржник вказує, що ним у період з 25.07.2023 по 25.01.2024 було сплачено стягувачу 15 636 010 грн 15 коп. заборгованості та 234 540 грн 15 коп. витрат по сплаті судового збору. На підтвердження таких обставин боржником долучені копії платіжних інструкцій та виписок з рахунків за період з 25.07.2023 по 25.01.2024, копії акту звірки, копії оборотно-сальдових відомостей (т. 3, а. с. 81).

Таким чином, для встановлення факту добровільності виконання рішення, слід установити момент (період) його виконання боржником.

Вище встановлено, що Господарський суд Волинської області рішенням від 26.09.2023 позов задовольнив. Стягнув з Державного комунального підприємства "Луцьктепло" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 15 636 010 грн 15 коп. заборгованості, а також 234 540 грн 15 коп. витрат по сплаті судового збору.

В силу приписів ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно із ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 ГПК України якщо апеляційна скарга подана з пропуском визначеного цим Кодексом строку, суд у випадку поновлення строку на апеляційне оскарження зупиняє дію оскаржуваного рішення в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Суд зауважує, що Господарський суд Волинської області рішення у цій справі ухвалив 26.09.2023, а його повний текст складено 05.10.2023, відтак воно набрало законної сили 26.10.2023 (25.10.2023 був останнім днем його оскарження).

В подальшому, 01.11.2023 на виконання такого рішення було видано наказ.

Однак, 31.10.2023 Державне комунальне підприємство "Луцьктепло" оскаржило рішення суду першої інстанції. Дата оскарження підтверджується відміткою на конверті, в якому була подана апеляційна скарга.

Крім того, 16.11.2023 було відкрито виконавче провадження щодо виконання рішення суду першої інстанції.

Одночасно суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів щодо неможливості відкриття відповідного виконавчого провадження.

Вищезгадана апеляційна скарга боржника 20.11.2023 була залишена судом апеляційної інстанції без руху. Північно-західний апеляційний господарський суд, у вказаній ухвалі, серед іншого вказав про пропуск скаржником строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Пізніше, Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 13.12.2023 відкрив апеляційне провадження та зупинив дію рішення від 26.09.2023 у справі №903/538/23.

У зв`язку із поновленням судом апеляційної інстанції строку на апеляційне оскарження, зупиненням дії рішення суду першої інстанції та відкриттям апеляційного провадження, державний виконавець 22.12.2023 зупинив виконавче провадження.

Апеляційний господарський суд бере до уваги, що оскарження учасником справи рішення суду, яке набрало законної сили, з пропуском строку на апеляційне оскарження, який може бути поновлений судом апеляційної інстанції не може змінювати факту набрання рішенням суду першої інстанції законної сили. Наслідком поновлення строку на апеляційне оскарження, як вже було зазначено вище, є зупинення дії рішення та, відповідно, зупинення виконавчого провадження на підставі частини першої статті 38 Закону України "Про виконавче провадження"

Подібні за змістом висновки, викладено у постановах Верховного Суду від 21.12.2022 у справі №902/34/21 та від 31.05.2023 у справі № 910/6104/21.

Отже, з огляду на оскарження боржником рішення з пропуском строку, рішення суду першої інстанції набрало законної сили 26.10.2023, а в подальшому лише зупинялася його дія та виконання, без зміни факту набрання ним законної сили.

Проаналізувавши надані скаржником докази, на підтвердження факту добровільного виконання рішення суду, апеляційний господарський суд встановив, що боржник виконував рішення добровільно фактично до 30.10.2023, подальші платежі, за період з 20.11.2023 по 24.01.2024 були здійснені вже при відкритому виконавчому провадженні, тобто на стадії примусового виконання рішення суду першої інстанції, а відтак у цей період , незважаючи на добровільне (непримусовий характер) перерахування боржником таких коштів, рішення вже виконувалося у примусовому порядку.

Тому твердження боржника про добровільне виконання рішення суду у цій справі в період з 25.07.2023 по 25.01.2024 спростовуються вище викладеним, і не можуть бути підставою для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що боржник, звертаючись із заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, не просив визнати його недійсним частково, а суд апеляційної інстанції позбавлений права виходити за межі підстав та вимог такої заяви.

Щодо іншої підстави, на котру посилається боржник - помилковість (передчасність) видання наказу, суд зважає на таке.

Обґрунтовуючи заяву в цій частині, боржник вказує на апеляційне оскарження ним рішення суду у цій справі з дотриманням строків, встановлених ст. 256 ГПК України.

Вище встановлено, останнім днем для оскарження рішення Господарського суд Волинської області рішення було 25.10.2023, оскільки його повний текст було складено 05.10.2023, однак апеляційну скаргу на таке рішення було подано лише 30.10.2023.

Більше того, пропуск строку на апеляційне оскарження рішення був однією із підстав для залишення апеляційної скарги боржника на вказане рішення без руху.

Тобто, твердження боржника про дотримання ним строку на апеляційне оскарження рішення суду у цій справі фактично направленні на введення суду в оману щодо фактичних обставин справи. При цьому, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник боржника визнав про пропуск строку на апеляційне оскарження рішення суду у цій справі.

Оскільки, в строк, встановлений ч.1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду не була подана, твердження скаржника про помилковість (передчасність) видачу наказу на виконання такого рішення спростовуються матеріалами справи.

Підсумовуючи викладене, жодна із наведених боржником обставин щодо визнання наказу Господарського суду Волинської області №903/538/23-1 від 01.11.2023 таким, що не підлягає виконанню не підтверджена матеріалами справи, а тому в задоволенні заяви представника Державного комунального підприємства "Луцьктепло" про визнання наказу Господарського суду Волинської області №903/538/23-1 від 01.11.2023 у справі №903/538/23 таким, що не підлягає виконанню слід відмовити.

Щодо можливості оскарження виконавцем в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, постановленої за результатом розгляду заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частин першої, другої статті 328 ГПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, чинне процесуальне законодавство передбачає механізм нівелювання процедури примусового виконання судового наказу у разі відсутності відповідного обов`язку боржника шляхом визнання цього наказу таким, що не підлягає виконанню. При цьому Суд виходить із того, що правовий механізм визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, не обмежено переліком таких обставин, а пов`язується із наявністю самого обов`язку. Подібні за змістом висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №914/3131/15, від 14.06.20218 у справі №914/4134/15, від 06.07.2018 у справі №918/882/15.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з положеннями статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Закон України "Про виконавче провадження" передбачає низку заходів примусового виконання рішень, серед яких, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами (пункт 1 частини першої статті 10 Закону України "Про виконавче провадження").

Як вбачається з матеріалів справи, 16.11.2023 старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ледвовком В.М. винесено постанови:

- про відкриття виконавче провадження №73350456;

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;

- про стягнення виконавчого збору.

22.12.2023 старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ледвовком В.М. винесено постанову про зупинення виконавчого провадження.

14.02.2024 старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ледвовком В.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

15.02.2024 старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ледвовком В.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 74170361 з примусового виконання постанови Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції старшого державного виконавця Ледвовка Віктора Михайловича про стягнення з ДКП "Луцьктепло" 78 444 грн 10 коп. виконавчого збору.

Проте, як вище встановлено, виконання рішення суду відбулося у період з 25.07.2023 по 25.01.2024, тобто частково відбувалося після вчинення виконавцем відповідних виконавчий дій з виконання наказу про примусове виконання рішення.

Водночас, згідно з положеннями ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

За наведених обставин, у цій справі, ухвала суду першої інстанції, якою наказ визнається таким, що не підлягає виконанню, впливає на права, обов`язки та інтереси органу виконання рішення, яким були вчиненні дії щодо його виконання оскільки у випадку задоволення такої заяви, наслідком буде перегляд законності дій виконавця у виконавчому провадженні. Зокрема, наслідком цього може бути початок процедури, направленої на нівелювання виконавчого провадження.

У вказаних висновках, суд апеляційної інстанції також звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.09.2022 у справі № 917/244/21, ухваленої у подібних правовідносинах.

Зокрема, за результатом розгляду вказаної справи, Верховний Суд скасував ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 15.02.2022 у справі №917/244/21 та передав справу на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду.

Скасована ухвала суду апеляційної інстанції була мотивовано тим, що оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції, про визнавання наказу таким, що не підлягає виконанню, безпосередньо не вирішувалося питання про права та обов`язки виконавця, а його залучення до розгляду заяв про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, не передбачено статтею 328 ГПК України.

Відносно твердження боржника про відсутність аргументації в апеляційній скарзі невідповідності ухвали місцевого господарського суду нормам матеріального чи процесуального права, суд вказує, що Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 15.06.2021 у справі №904/5726/19, від 28.09.2022 у справі № 483/448/20.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, підтверджуються встановленими судом апеляційної інстанції обставинами справи.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи (п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції підлягає задоволенню, а ухвалу Господарського суду Волинської області від 26.03.2024 у справі № 903/538/23 слід скасувати та відмовити в задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Волинської області від 26.03.2024 у справі № 903/538/23 скасувати.

В задоволенні заяви Державного комунального підприємства "Луцьктепло" про визнання наказу Господарського суду Волинської області №903/538/23-1 від 01.11.2023 у справі №903/538/23 таким, що не підлягає виконанню відмовити.

3. Стягнути з Державного комунального підприємства "Луцьктепло" (43000, Волинська обл., місто Луцьк, вул. Гулака-Артемовського, будинок 20, код 30391925) на користь Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (76018, Івано-Франківська обл., місто Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, будинок 11, код 43316386) - 3 028 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Господарському суду Волинської області видати наказ на виконання цієї постанови.

5. Справу № 903/538/23 надіслати Господарському суду Волинської області.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "30" травня 2024 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Саврій В.А.