ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" травня 2024 р. Cправа № 902/257/24

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Глоби А.С.,

за участю представників сторін

позивача Прилуцька Н.М., ордер ВІ №1202635 від 05.03.2024(в режимі ВКЗ);

Токовенко О.В., довіреність №б/н від 10.04.2024 (в режимі ВКЗ);

відповідача Мусієнко О.І., ордер АІ №1543098 від 25.03.2024 (в режимі ВКЗ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрстальспецконструкція" (вул. Чигоріна, 18, оф. 326, м. Київ, 01042)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Автострада" (вул. Праведників світу, буд. 4А, каб. 311, м. Вінниця, 21036)

про визнання пунктів договору недійсним та стягнення 21 195 222,78 грн.

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрстальспецконструкція" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Автострада" про визнання пунктів 7.3.-7.6. Договору підряду №1211/Км-Др від 12.11.2021 недійсними та стягнення 21 195 222,78 грн., з яких 15 134 361,00 грн - безпідставно набуті кошти, 5 080 856,68 грн - інфляційних втрат та 980 005,10 грн - 3% річних.

Ухвалою суду від 08.03.2024 відкрито провадження у справі № 902/257/24 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 08.04.2024.

З позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову №б/н від 05.03.2024, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Автострада" у межах суми позовної заяви 21 195 222,78 грн.

Ухвалою суду від 08.03.2024 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

12.03.2024 до суду від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 13.03.2024 задоволено заяву представника позивача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

25.03.2024 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позову заперечує.

02.04.2024 до суду від представника відповідача надійшла заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 03.04.2024 задоволено заяву представника відповідача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

На визначену судом дату в судове засідання 08.04.2024 з`явився представник відповідача в режимі ВКЗ, у зв`язку з технічними причинами, суду не вдалось приєднати представника позивача до судового засідання в режимі ВКЗ.

За наслідками судового засідання, суд протокольною ухвалою відклав підготовче засідання на 22.04.2024 о 11:30 год. Крім того, задовольнив усне клопотання представника відповідача про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Враховуючи неявку у судове засідання позивача, суд ухвалою від 09.04.2024 повідомив останнього про дату, час та місце наступного судового засідання у порядку визначеному ст. 120, 121 ГПК України.

17.04.2024 до суду від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яку судом задоволено.

У визначену судом дату в судовому засіданні 22.04.2024 приймали участь представники сторін в режимі ВКЗ.

За наслідками судового засідання суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 15.05.2024, крім того задовольнив усні клопотання представників сторін про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

29.04.2024 до суду від іншого представника позивача надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Дану заяву судом задоволено ухвалою від 30.04.2024.

У визначену судом дату в судовому засіданні 15.05.2024 приймали участь представники позивача та представник відповідача в режимі ВКЗ.

Представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив та просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 15.05.2024 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників судового процесу, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

30.09.2021 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» (в договорі Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-німецьке підприємство «АВТОСТРАДА» (теперішня назва - Товариство з обмеженою відповідальністю «Група компаній «АВТОСТРАДА», в договорі Підрядник) укладено Договір про виконання робіт з будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві (з підходами) на залізничній дільниці Київ-Московський - Дарниця №ПЗ/ДН-6-2102 відповідно до п. 1.1. якого Підрядник зобов`язується в установлений строк власними та/або залученими силами і засобами, на свій власний ризик виконати роботи з будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві (з підходами) на залізничній дільниці Київ-Московський - Дарниця (далі - Обєкт будівництва), за рахунок коштів державного бюджету та/або місцевого бюджету, відповідно до проєктно-кошторисної документації і технічного завдання, викладеного в тендерній документації торгів, та здати їх в порядку і строки (терміни) встановлені цим Договором. Замовник зобов`язується прийняти і оплатити закінчені будівельні роботи по мірі надходження на його рахунок коштів передбачених на такі цілі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Група компаній «АВТОСТРАДА» до будівництва вказаного об`єкту залучило підконтрольне підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Автострада» (попередня назва - ТОВ «Автострада трейд груп»), яке входить до групи компаній Автострада.

12.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Укрстальспецконструкція» ( позивач, в договорі субпідпрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автострада трейд груп» (теперішня назва Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Автострада», відповідач, в договорі Підрядник) укладено Договір підряду №1211/Км-Др (далі Договір), відповідно до п. 1.1. та п. 1.2. якого Субпідрядник зобов`язується виготовити, поставити та передати у власність, а Підрядник прийняти та оплатити металоконструкції по об`єкту: "Залізнично-автомобільний мостовий перехід через р. Дніпро у м. Києві (з підходами) на залізничній дільниці Київ- Московський - Дарниця", у відповідності з робочими кресленнями 2376РД-3-КМ2. 2376РД-2- КМ1. 2376РД-3-КМ1, 2376РД-4-КМ1 (далі - «Продукція») в асортименті та кількості відповідно до проектної документації (креслення КМ, КМД). Підрядник доручає, а Субпідрядник приймає на себе зобов`язання поставити Продукцію на умовах DDР за адресою: Залізнично- автомобільний мостовий перехід через р. Дніпро у м. Києві на залізничній дільниці Київ- Московський-Дарниця - майданчик об`єкту "Залізнично-автомобільний мостовий перехід через р. Дніпро у м. Києві (з підходами) на залізничній дільниці Київ-Московський-Дарниця", (згідно правил «Інкотермс» в редакції 2010 р).

Номенклатура та кількість Продукції на момент підписання Договору, визначена на основі робочих креслень комплект 2376РД-3-КМ2, 2376РД-2-КМ1, 2376РД-3-КМ1, 2376РД-4-КМ1 і складає орієнтовно 597,0 (П`ятсот дев`яносто сім) тон, яка виготовляється та відвантажуються згідно Графіку виробництва та поставки металоконструкцій (Додаток № 1) до Договору. Остаточна вага Продукції, що підлягає виготовленню та постачанню згідно цього Договору, визначається за теоретичною вагою на основі креслень КМД, що розробляються Субпідрядником. Поставка Продукції здійснюється згідно Графіку виробництва та поставки металоконструкція (Додаток №1), що є невід`ємною частиною цього Договору. У разі затримки Підрядником термінів оплати та/або недотримання 1 Нарядником сум оплати, які встановлені Сторонами у Графіку фінансування виробництва (Додаток № 2). термін виготовлення та поставки Продукції, переноситься на строк такої затримки та/або доплата, до суми, які встановлені Сторонами (п. 3.1. Договору).

Всі інші партії Продукції, обсяг яких не увійшов до виконання Договору, оформлюються новими Додатками та додатковими угодами до цього Договору, які є його невід ємною частиною. При внесенні змін, доповнень, виявлення невідповідностей у кресленнях КМ, які призводять до зміни обсягу виготовлення Продукції. Сторони погоджують це письмово шляхом укладення відповідних Додаткових угод до даного Договору (п. 3.2. та п. 3.3. Договору).

До виготовлення металоконструкція Субпідрядник має право приступити після розробки креслень КМД. а також затвердження їх головним інженером заводу - виробника Субпідрядника. Після прийняття їх у виробництво Сторони не вправі в односторонньому порядку вносити зміни в проектну документацію без письмової Додаткової угоди до даного Договору, складеної Сторонами. Проектна документація - креслення КМ зі штампом «До виробництва» надаються Субпідряднику в 1 (одному) примірнику, в момент підписання даного договору та є невід`ємною його частиною. У разі виявлення помилок у кресленнях КМ Субпідрядник негайно передає їх Підряднику. Підрядник, у свою чергу; протягом 3 ( трьох) робочих днів виправляє помилки у кресленнях КМ та передає Субпідряднику виправлені креслення КМ. Проектна документація - креслення КМД (в двох примірниках) - повинні бути надані Підряднику не пізніше ніж за 10 календарних днів перед поставкою чергової партії Продукції, на поставлену партію (п. 4.2. та п. 4.3. Договору).

Продукція відвантажуються в упаковці, яка відповідає встановленим нормам і стандартам га забезпечує збереження Продукції при транспортуванні її до місця призначення. Вартість упаковки Продукції та елементів пакетування входить до вартості 1 тони Продукції. Партія Продукції - металоконструкції завантажені в один транспортний засіб, на підставі однієї видаткової та товарно-транспортної накладної (п. 5.1. 5.3. Договору).

Ціна за 1 (одну) тонну Продукції, на момент складення цього договору складає 165 000,00 грн (п. 6.1. Договору).

Загальна вартість Договору (Договірна ціна Договору) на момент його укладення, виходячи із визначеної на основі проектів КМ кількості Продукції в об`ємі 597,0 тон, є орієнтованою і складає 98 505 000,00 (п. 6.3. Договору).

Остаточна вартість Договору буде визначена після узгодження між Сторонами об`ємів поставленої Продукції за теоретичною вагою на основі креслень КМД (п. 6.5. Договору).

Для виготовлення Продукції Підрядник здійснює розрахунки наступним чином: Для забезпечення виробничого процесу виготовлення та своєчасної поставки Продукції. Підрядник здійснює фінансування відповідно до Графіку фінансування виробництва (Додаток № 2) до Договору. Підрядник при здійсненні платежів за цим Договором зобов`язується в платіжних документах, що свідчать про списання грошових коштів на користь Субпідрядника, вказувати в останніх призначення платежу, номер та дату цього Договору (п. 7.1. та п. 7.2. Договору).

Вартість послуг генерального підряду, які Субпідрядник зобов`язаний сплатити Підряднику, становить 10 % від фактичної вартості Продукції яка постачається за цим Договором. Підставою для оплати послуг генпідряду є Акт наданих послуг генпідряду, який Підрядник надає Субпідряднику в момент або після підписання видаткової та товарно- транспортної накладної на поставлену Продукцію. Субпідрядник зобов`язаний підписати зазначений акт та протягом 3-х календарних днів повернути його Підряднику. В разі не повернення Акту в зазначений термін, він вважається підписаним та є підставою для сплати генпідрядних послуг Підряднику. Термін сплати, наданих послуг генпідряду. становить 5 (п`ять) банківських днів, від дати підписання Акту наданих послуг генпідряду. Субпідрядник, має право на будь-якому етапі виконання Договору, до моменту підписання Акту наданих послуг генпідряду. зробити передоплату послуг генпідряду (п. 7.3. 7.6. Договору).

Підрядник у будь-який час дії Договору, має право збільшити розміри фінансування та оплати у межах вартості Договору (п. 7.7. Договору).

Датою поставки партії Продукції вважається дата відвантаження Продукції вказана в товаротранспортних накладних. Перехід права власності на Продукцію і ризику випадкового знищення та випадкового пошкодження Продукції від Субпідрядника до Підрядника відбувається після отримання Продукції Підрядником та підписання уповноваженої особи Підрядника видаткових накладних та товаротранспортних документів на партію Продукцію. На Продукцію, що постачається за цим Договором. Субпідрядник надає Підряднику відправлені разом з Продукцією (вантажем) такі супроводжувальні документа (з врахуванням вимог п. 4.3. цього Договору): - видаткову накладну; - товарно-транспортну накладну; - відвантажувальні специфікації на кожну одиницю рухомого складу - 1 прим.: - рахунки - фактури на відвантажені металоконструкції - 1 прим.; - сертифікати якості на виготовлену Продукцію (проміжні) - 1 прим.; - монтажні схеми - 2 (два) прим. Субпідрядник в 3 денний строк після завершення поставки партії Продукції, зобов`язаний надати: - сертифікати якості на кожне заводське замовлення, які включають в себе: - протоколи контролю якості зварних з`єднань (УЗК - контроль); - протоколи приймання Продукції спеціалістами, що здійснюють наглядову діяльність за якістю їх виготовлення; - сертифікати на застосовані матеріали; - відомість атестованих зварювальників, які брали участь у виготовленні Продукції (п. 8.1. та п. 8.2. Договору).

Продукція поставляється Субпідрядником і приймається І Підрядником: по якості - відповідно сертифікатів якості: а по кількості - відповідно до кількості, вказаної в товаротранспортних документах та у видаткових накладних (п. 8.5. Договору).

Після поставки останньої партії Продукції Субпідрядник представляє Підряднику остаточний Акт приймання-передачі металоконструкцій. Підрядник протягом 5-ти (п`яти) робочих днів, за умов виконання Субпідрядником п.8.2.1.. розглядає й підписує Акт приймання-передачі металоконструкцій у випадку відсутності претензій або направляє Субпідряднику мотивовану відмову в прийманні Продукції. У випадку непредставлення мотивованої відмови в 5 (п`яти)- денний строк з моменту подання Субпідрядником Акту Підрядникові, та виконання умов п. 8.2.1. - Акт увижається прийнятим Підрядником (п. 8.12. Договору).

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання його Сторонами, та діє до « 31» грудня 2022 року, але у будь-якому випадку він діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань (п. 14.1. Договору).

Згідно з пунктом 15.1. Договору невід`ємними частинами цього Договору є: Додаток №1 - «Графік виробництва та поставки металоконструкція» та Додаток №2 - «Графік фінансування виробництва».

Позивач на виконання Договору підряду № 1211/Км-Др від 12.11.2021 року передав відповідачу 917,234 тон металоконструкцій, що підтверджується актами прийому-передачі виконаних робіт № 89, № 90, № 91 від 20.12.2021 року та видатковими накладними № 89, № 90, № 91 від 20.12.2021.

Відповідачем надано позивачу Акт прийому передачі наданих послуг генерального підряду №01-ГП/Дар від 20 грудня 2021 року, відповідно до якого останнім надано послуги генпідряду по об`єкту: «Залізнично-автомобільний мостовий перехід через р. Дніпро у м. Києві (з підходами) на залізничній дільниці Київ Московський - Дарниця» у кількості 1 (одну) на суму 15 134 361,00 грн.

Позивачем, на виконання умов п. 7.3. Договору, сплачено відповідачу 15 134 361,00 грн. за послуги генерального підряду, що підтверджується платіжною інструкцією №2099 від 30.12.2021.

Водночас як зазначено позивачем в позовній заяві, відповідач не надавав послуги генерального підпряду та у господарських правовідносинах, що склалися останній не є генеральним підрядником, а тому сплачені позивачем по Договору підряду №1211/Км-Др від 12 листопада 2021 року грошові кошти за послуги генерального підряду у сумі 15 134 361,00 грн підлягають стягненню з відповідача, як безпідставно набуті, оскільки спірний договір за своєю природою є договором поставки, однак з метою приховати додатковий прибуток відповідача у вигляді генпідрядних послуг (7.3. Договору) його назву та положення оформлено як договір підряду.

На переконання позивача у даному випадку прослідковується укладення між сторонами удаваного правочину коли оформлено договір підряду, але між ними насправді укладено договір поставки. По спірному об`єкту фактичним генпідрядником є ТОВ «Група компаній «АВТОСТРАДА», а субпідрядником ТОВ «Виробнича компанія «Автострада». Договір підряду, укладений між позивачем та відповідачем, за своєю формою лише прикриває реальний правочин. Відповідно даний спір слід вирішити із застосуванням норм, у тому числі, що регулюють договір поставки. У той же час пункти 7.3.-7.6. Договору, яким сторони погодили вартість послуг генерального підряду, які Субпідрядник зобов`язаний сплатити Підряднику є нікчемним. У даному випадку позивач не залучався до робіт по об`єкту: «Залізнично-автомобільний мостовий перехід через р. Дніпро у м. Києві (з підходами) на залізничній дільниці Київ-Московський-Дарниця» як субпідрядник, а лише виконував поставку металоконструкцій на вказане будівництво на замовлення відповідача, яке виступило субпідрядником перед генпідрядником ТОВ «Спільне українсько-німецьке підприємство «АВТОСТРАДА». За таких обставин відсутня будь-яка необхідність у послугах генерального підряду зі сторони відповідача. Тобто, відповідач фактично не надавав і не міг надати послуги генерального підряду за Договором підряду №1211/Км-Др від 12.11.2021 року. В Акті здачі-приймання робіт (надання послуг) №224 від 21.02.2022 року зазначено, що відповідачем надані послуги генпідряду по об`єкту: «Залізнично-автомобільний мостовий перехід через р. Дніпро у м. Києві (з підходами) на залізничній дільниці Київ Московський - Дарниця», однак позивач за Договором підряду №1211/Км-Др не виконував роботи по об`єкту. Предметом спірного Договору є виготовлення, поставка та передача у власність металоконструкцій по вказаному об`єкту, а не будівництво самого об`єкту. До того ж, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-німецьке підприємство «АВТОСТРАДА» є Покупцем продукції (металоконструкцій) у відповідача, а не Замовником робіт з будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві (з підходами) на залізничній дільниці Київ-Московський Дарниця, а тому в силу вимог статті 838 ЦК України відповідач не може бути генпідрядником у правовідносинах з позивачем і надавати йому генпідрядні послуги.

За твердженням позивача, генеральним підрядником вказаного будівництва, для якого і постачались позивачем металоконструкції згідно Договору, є ТОВ «Спільне Українсько-німецьке підприємство «Автострада», а не ТОВ «Автострада Трейд Груп». Всі інші умови Договору не передбачають надання відповідачем будь-яких послуг позивачу, в тому числі генпідрядних, тому даний Договір є, по суті Договором поставки.

З огляду на викладене позивач вважає, що пункти 7.3-7.6 Договору є недійсними, як такі, що суперечать закону, а зазначені кошти за, так звані «генпідрядні послуги» в сумі 15 134 361,00грн., в т.ч. ПДВ, відповідач отримав безпідставно, адже Договором взагалі не передбачено надання якихось послуг генерального підряду, відповідач їх не надавав позивачу, позивачем такі послуги не замовлялись.

Дані обставини стали підставою звернення позивача до суду з позовними вимогами про визнання пунктів 7.3.-7.6. Договору підряду №1211/Км-Др від 12.11.2021 недійсними та стягнення 21 195 222,78 грн., з яких 15 134 361,00 грн - безпідставно набуті кошти, 5 080 856,68 грн - інфляційних втрат та 980 005,10 грн - 3% річних.

У відзиві на позовну заяву відповідач, зазначає, що із змісту укладеного між сторонами Договору підряду вбачається, що він був укладений саме на виготовлення індивідуально визначених речей, тобто, його предмет прямо відповідає положенню ч. 2 ст. 837 ЦК України. Також, відносини підряду підтверджують акти прийому-передачі виконаних робіт, на які посилається позивач у своїй позовній заяві. З наведеного вбачається, що відповідач звертався до позивача саме як до підрядника та замовляв і погоджував саме виконання робіт щодо створення (виготовлення) нової речі. Зі змісту нормативно-правових актів, які регламентують відносини поставки, вбачається, що останній не регламентує порядок та умови виготовлення продукції, а встановлює виключно зобов`язання щодо передачі товару від продавця (постачальника) покупцю. При цьому, у Договорі підряду сторони погодили умови поставки виготовленої позивачем продукції з метою врегулювання передачі відповідачу результату роботи замовника, оскільки самі положення матеріального закону щодо поставки максимально ефективно регламентують як процес приймання та передачі речей по кількості та якості, так і перехід права власності, а також інші пов`язані правовідносини. Відносини поставки по Договору підряду позивачем не заперечуються, відтак, зі змісту Договору підряду прямо вбачається, що, укладаючи його, відповідач мав на меті: - виконання позивачем роботи по виготовленню специфічних індивідуально-визначених (унікальних) металоконструкцій (тобто, його воля була спрямована на встановлення із позивачем правовідносин підряду); - передачу виготовлених позивачем металоконструкцій у власність відповідача (тобто, його воля також була спрямована на встановлення із позивачем правовідносин поставки уже виготовлених позивачем у межах підрядних відносин металоконструкцій).

Відповідач звертає увагу суду, що відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відтак, врегулювання одним договором і правовідносин підряду, і правовідносин поставки, як це мало місце у Договорі підряду у цій справі, прямо передбачено законом. Однією із визначальних ознак удаваного правочину є умисел обох сторін, тобто обидві сторони правочину мали б діяти свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди, однак, подальші правовідносини сторін підтверджують спрямування волі сторін на виконання Договору підряду саме в межах його предмету та тих взаємних прав та обов`язків, які прямо у ньому передбачені.

Так, за твердженнями відповідача, за Договором підряду позивачем було: виконано роботи із виготовлення металоконструкцій (індивідуально визначеного рухомого майна) та відвантажено, а відповідачем прийнято металоконструкції (індивідуально визначене рухоме майно); відповідачем було сплачено, а позивачем прийнято платежі за усю продукцію, виготовлену та передану відповідачу по Договору підряду; відповідачем було надано позивачу, а позивачем прийнято передбачені Договором підряду послуги генерального підряду, що підтверджується добровільно складеним та підписаним обидвома сторонами актом прийому-передачі наданих послуг генерального підряду; відповідачем було добровільно сплачено вартість послуг генерального підряду.

Тобто, на переконання відповідача, наявними у справі доказами (у тому числі і тими, на які посилається позивач) прямо підтверджується відповідність волі сторін на момент укладення та на момент виконання Договору підряду. Жодних належних, допустимих, достовірних та переконливих доказів на підтвердження існування у обидвох сторін спірного договору умислу на укладення лише договору поставки (так само, як і на відсутність наміру створення правових наслідків в частині пунктів 7.3 -7.6 Договору підряду №1211/Км-Др від 12 листопада 2021 року) позивачем не надано, а фактичні обставини справи вказують на наявність волі обидвох сторін на встановлення саме тих правових наслідків спірного договору, які у подальшому відбулись. Більше того, в силу положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог закону саме в момент вчинення правочину. Однак, усі фактичні обставини, на які посилається позивач, мале місце уже на стадії виконання Договору підряду і не стосуються моменту вчинення спірного правочину. Тобто, посилання позивача, що спірний Договір підряду було «оформлено у вигляді договору підряду» про людське око з метою приховати фактичні правовідносини поставки спростовується як змістом відповідного договору, так і фактичними відносинами сторін на його виконання, що вбачається, у тому числі, також із тих обставин, на які вказує позивач у позовній заяві. Крім того, такі посилання не ґрунтуються на положенням матеріального закону та висновках Верховного Суду з питань застосування положень закону у подібних правовідносинах.

У відзиві відповідач стверджує, що металоконструкції по Договору підряду №1211/Км-Др від 12 листопада 2021 року дійсно були призначені для реалізації об`єкту: «Залізнично-автомобільний мостовий перехід через р. Дніпро у м. Києві (з підходами) на залізничній дільниці Київ-Московський-Дарниця». Однак, роботи із виготовлення наведених металоконструкцій не були та не могли бути субпідрядними роботами по Договору № ПЗ/ДН-6-2102 від 30 вересня 2021 року, оскільки роботи із виготовлення наведених металоконструкцій не є будівельними роботами, а договір №1211/Км-Др не є договором будівельного підряду чи субпідряду (параграф 3 глави 61 ЦК України). Натомість, за своєю правовою суттю Договір №1211/Км-Др є договором підряду (субпідряду) із виготовлення рухомих індивідуально визначених речей (параграф 3 глави 61 ЦК України), за яким відповідач виступав підрядником (генеральним підрядником) по відношенню до ТОВ «СПІЛЬНЕ УКРАЇНСЬКО-НІМЕЦЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «АВТОСТРАДА» та замовником по відношенню до позивача, позивач підрядником по відношенню до відповідача і субпідрядником по відношенню до ТОВ «СПІЛЬНЕ УКРАЇНСЬКО-НІМЕЦЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «АВТОСТРАДА». У свою чергу ТОВ «СПІЛЬНЕ УКРАЇНСЬКО-НІМЕЦЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «АВТОСТРАДА» виступало замовником (по відношенню до відповідача як генерального підрядника) (ст. 838 ЦК України).

Відповідач зауважує, що позивачем добровільно, із власної волі було укладено як сам Договір підряду, так і Акт прийому-передачі наданих послуг генерального підряду, а також добровільно сплачено відповідачу надані послуги генерального підряду.

З огляду на викладене, на переконання відповідача, позовні вимоги в частині визнання недійсними пунктів 7.3.-7.6. Договору та стягнення безпідставно набутих коштів задоволенню не підлягають, оскільки відсутні будь-які обставини, із якими закон пов`язує фіктивність договору (ст. 234 ЦК України) чи удаваність договору (ст. 235 ЦК України) на які позивач посилається як на підставу визнання недійсними окремих оспорюваних положень Договору підряду. Відтак, відсутні передбачені законом підстави для визнання відповідних частин Договору підряду недійсними. Таким чином, існує та не відпала правова підстава для сплати позивачем відповідачу коштів за надані послуги генерального підряду, що унеможливлює застосування ст.1212 ЦК України.

Щодо заявлених позивачем 3 % річних та інфляційних втрат відповідач зазначає, що навіть якщо б вимоги позивача щодо визнання недійсними оспорюваних частин Договору підряду були б обґрунтованими, то строк виконання грошового зобов`язання із повернення безпідставно набутих коштів з підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України, в такому випадку почав би спливати винятково з моменту набрання відповідним судовим рішенням про визнання відповідного правочину недійсним законної сили. На даний момент відповідний строк ще не сплинув, а відтак відсутні будь-які правові підстави для застосування ст. 625 ЦК України.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, заперечень відповідача, надаючи оцінку спірним правовідносинам та порушеному праву позивача, суд виходив із наступного.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору №1211/Км-Др від 12.11.2021, що за своєю правовою природою є змішаним договором субпідряду та поставки, оскільки в пунктах 1.1. та 1.2. сторонами погоджено предмет договору, а саме визначено, що Субпідрядник зобов`язується виготовити, поставити та передати у власність, а Підрядник прийняти та оплатити металоконструкції по об`єкту: "Залізнично-автомобільний мостовий перехід через р. Дніпро у м. Києві (з підходами) на залізничній дільниці Київ- Московський - Дарниця", у відповідності з робочими кресленнями 2376РД-3-КМ2. 2376РД-2- КМ1. 2376РД-3-КМ1, 2376РД-4-КМ1 (далі - «Продукція») в асортименті та кількості відповідно до проектної документації (креслення КМ, КМД). Підрядник доручає, а Субпідрядник приймає на себе зобов`язання поставити Продукцію на умовах DDР за адресою: Залізнично- автомобільний мостовий перехід через р. Дніпро у м. Києві на залізничній дільниці Київ- Московський-Дарниця - майданчик об`єкту "Залізнично-автомобільний мостовий перехід через р. Дніпро у м. Києві (з підходами) на залізничній дільниці Київ-Московський-Дарниця", (згідно правил «Інкотермс» в редакції 2010 р).

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2 - 4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Статтею 838 Цивільного кодексу України встановлено, що підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов`язку.

Одночасно, відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відтак, зі змісту укладеного між сторонами Договору прямо вбачається, що, укладаючи його, сторони мали на меті виконання субпідрядником роботи по виготовленню специфічних індивідуально-визначених (унікальних) металоконструкцій (тобто, воля відповідача була спрямована на встановлення із позивачем правовідносин підряду) та передачу виготовлених позивачем металоконструкцій у власність відповідача (тобто, воля відповідача була спрямована на встановлення із позивачем правовідносин поставки уже виготовлених позивачем у межах підрядних відносин металоконструкцій).

Статтею 843 Цивільного кодексу України встановлено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Як встановлено судом вище та не заперечується сторонами позивач на виконання Договору підряду № 1211/Км-Др від 12.11.2021 року передав відповідачу 917,234 тон металоконструкцій, що підтверджується актами прийому-передачі виконаних робіт № 89, № 90, № 91 від 20.12.2021 року та видатковими накладними № 89, № 90, № 91 від 20.12.2021.

Відповідачем надано позивачу Акт прийому передачі наданих послуг генерального підряду №01-ГП/Дар від 20 грудня 2021 року, відповідно до якого останнім надано послуги генпідряду по об`єкту: «Залізнично-автомобільний мостовий перехід через р. Дніпро у м. Києві (з підходами) на залізничній дільниці Київ Московський - Дарниця» у кількості 1 (одну) на суму 15 134 361,00 грн.

Позивачем, на виконання умов п. 7.3. Договору, сплачено відповідачу 15 134 361,00 грн. за послуги генерального підряду, що підтверджується платіжною інструкцією №2099 від 30.12.2021.

Водночас у позовній заяві позивач, із посиланням на ст. 235 ЦК України, зазначає, що, спірний договір за своєю природою є договором поставки, однак з метою приховати додатковий прибуток відповідача у вигляді генпідрядних послуг (7.3. Договору) його назву та положення оформлено як договір підряду.

Такі твердження позивача судом оцінюються критично, оскільки відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому оцінюючи відповідність волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести:

1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним;

2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин;

3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином (Даний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі N 522/14890/16-ц.).

Згідно із висновками з питань застосування матеріального закону (ст. 235 ЦК України), викладеними у п. 75, 78 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 702/499/22 аналіз статті 235 ЦК України свідчить, що сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний "маскувати" волю осіб; другий- прихований, від якого вони очікують правових наслідків. За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Для визнання правочину удаваним слід мати на увазі, що обидві сторони правочину діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

З укладеного між сторонами Договору вбачається, що він був укладений саме на виготовлення індивідуально визначених речей, тобто, його предмет прямо відповідає положенню ч. 2 ст. 837 ЦК України, крім того сторони погодили умови поставки виготовленої позивачем продукції з метою врегулювання передачі відповідачу результату роботи замовника, оскільки самі положення матеріального закону щодо поставки максимально ефективно регламентують як процес приймання та передачі речей по кількості та якості, так і перехід права власності, а також інші пов`язані правовідносини.

Також, відносини підряду підтверджують акти прийому-передачі виконаних робіт, які позивачем не заперечуються.

Крім наведеного, як уже зазначалось вище, однією із визначальних ознак удаваного правочину є умисел обох сторін, тобто обидві сторони правочину мали б діяти свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Однак, подальші правовідносини сторін підтверджують спрямування волі сторін на виконання Договору саме в межах його предмету та тих взаємних прав та обов`язків, які прямо у ньому передбачені.

Наявними у справі доказами підтверджується відповідність волі сторін на момент укладення та на момент виконання Договору підряду. Жодних належних, допустимих, достовірних та переконливих доказів на підтвердження існування у обидвох сторін спірного договору умислу на укладення лише договору поставки (так само, як і на відсутність наміру створення правових наслідків в частині пунктів 7.3 -7.6 Договору підряду №1211/Км-Др від 12 листопада 2021 року) позивачем не надано, а фактичні обставини справи вказують на наявність волі обидвох сторін на встановлення саме тих правових наслідків спірного договору, які у подальшому відбулись.

У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін, ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то такий правочин не може визнаватися фіктивним.

Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення. Отже, для визнання зобов`язання таким, що вчинено фіктивно, закон вимагає наявності таких умов: вина осіб, яка має прояв у формі умислу, спрямованого на вчинення фіктивного договору; такий умисел повинен виникнути у сторін до моменту укладення договору; метою укладення такого договору є відсутність правових наслідків, обумовлених у договорі. Відсутність хоча б однієї із цих умов не дає підстав стверджувати, що зобов`язання вчинялося фіктивно. У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 904/3935/18, від 28.02.2018 у справі № 909/330/16, від 01.11.2018 у справі № 910/18436/16.

Як вбачається зі змісту Договору підряду №1211/Км-Др від 12.11.2021 року (пункти 7.3 -7.6), послуги генерального підряду були прямо передбачені наведеним договором. Так, відповідно до п. 7.3 Договору підряду вартість послуг генерального підряду. які Су6підрядник зобов`язаний оплатити Підряднику становить 10 % від фактичної вартості Продукції що постачається постачається за цим Договором. Згідно із п. 7.4 зазначеного Договору підставою для оплати послуг генпідряду є Акт наданих послуг генпідряду, який Підрядник надає Субпідряднику в момент або після підписання видаткової та товарно-транспортної накладної за поставлену Продукцію. Субпідрядник зобов`язаний підписати зазначений акт та протягом 3-х календарних днів повернути його Підряднику. В разі не повернення Акту в зазначений термів, він вважаться підписаним та є підставою для сплати генпідрядних послуг Підряднику. Відповідно до п. 7.5 Договору підряду термін сплати, наданих послуг генпідряду становить 5 (п`ять) банківських днів від дати підписання Акту наданих послуг генпідряду. Згідно із п. 7.6 вказаного договору Субпідрядник, мас право на будь-якому етапі виконання Договору до моменту підписання Акту наданих послуг генпідряду зробити передоплату послуг генпідряду.

Згідно із обставинами, викладеними у позові, актом прийому-передачі виконаних робіт № 89 від 20 грудня 2021 року позивачем було виконано роботу із виготовлення металоконструкцій загальною вартістю 95 457 615 грн. та згідно видаткової накладної №89 від 20.12.2021 зазначена продукція була передана відповідачу; згідно із актом прийому-передачі виконаних робіт № 90 від 20 грудня 2021 року позивачем було виконано роботу із виготовлення металоконструкцій загальною вартістю 3 036 495 грн. та згідно видаткової накладної №90 від 20.12.2021 року зазначена продукція була передана відповідачу; згідно із актом прийому-передачі виконаних робіт № 91 від 20 грудня 2021 року позивачем було виконано роботу із виготовлення металоконструкцій загальною вартістю 52 849 500 грн. та згідно видаткової накладної №91 від 20.12.2021 року зазначена продукція була передана відповідачу. Вартість виготовлених металоконструкцій була оплачена відповідачем. Сукупно вартість виготовлених позивачем та оплаченої відповідачем металоконструкцій склала 151 343 610 грн. Відтак, вартість послуг генпідряду відповідно до п. 7.3 Договору підряду становила 15 134 361 грн. Між позивачем та відповідачем було підписано Акт прийому-передачі наданих послуг генерального підряду №01-ГП/Дар від 20.12.2021 загальною вартістю 15 134 361 грн. Надалі відповідно до платіжної інструкції № 2099 від 30 грудня 2021 p. позивачем було сплачено відповідачу 15 134 361 грн., призначення платежу - Оплата за послуги генерального підряду згідно договору підряду № 1211/Км-Др від 12.11.2021р.

Таким чином, суд доходить висновку що сторони повністю і з власної волі, добровільно, виконали умови Договору підряду № 1211/Км-Др від 12.11.2021р. як в частині виготовлення і передачі позивачем відповідачу металоконструкцій та їх оплати відповідачем, так і в частині надання відповідачем позивачу послуг генерального підряду та їх оплати позивачем. Отже, Договір підряду № 1211/Км-Др ні повністю, ні в частині не може розглядатись як фіктивний, оскільки по ньому відбулось виконання, були передані роботи, їх результат, послуги та здійснена оплата.

Крім того, усі дії сторін по Договору підряду № 1211/Км-Др щодо виконання останнього вказують на їх намір створити саме ті правові наслідки, які були ними безпосередньо передбачені. Одночасно, позивачем не надано жодного доказу того, що обидві сторони Договору підряду на момент його вчинення не мали наміру одержати передбачені ним правові наслідки та мали відповідний умисел. Так само, позивачем не надано жодного доказу введення в оману (до або в момент укладення Договору підряду) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників. За таких умов, фіктивність наведених вище положень Договору підряду, які просить визнати недійсними позивач, спростовуються наявними доказами і суперечить як положенням ст. 234 ЦК України, так і наведеним вище висновкам з питань застосування матеріального закону, викладеним у постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині визнання пунктів 7.3.-7.6. Договору підряду № 1211/Км-Др від 12.11.2021 про оплату послуг генпідряду недійсними.

Щодо стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 15 134 361,00 грн та нарахованих на них 5 080 856,68 грн - інфляційних втрат і 980 005,10 грн - 3% річних суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.

Вирішуючи питання про застосування/незастосування статей 1212, 1213 ЦК України, суд має встановити, зокрема, наявність/відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за результатами дослідження на підставі належних та допустимих доказів у справі, та встановити безпосередньо сам факт набуття або збереження майна відповідачем за рахунок позивача. У випадку існування між сторонами договірних зобов`язань, суд має встановити їх дійсний зміст і характер, перевірити підстави їх виникнення (Постанова Верховного Суду від 23.11.2022 по справі № 947/3879/20; від 24.11.2021 у справі № 658/2337/20).

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ,частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норма глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору (Постанова Верховного Суду від 17.02.2022 у справі № 365/388/20).

Для застосування норм глави 83 ЦК України необхідною є відсутність доказів на підтвердження того, що між сторонами виникли договірні правовідносини, наявності між сторонами будь-яких окремих цивільних правовідносин (письмовий чи усний договір/угода чи інші обставини, передбачені статтею 11 ЦК України) (Постанова Верховного Суду від 26.01.2022 по справі № 924/1338/19).

З огляду на викладене, оскільки судом відмовлено у задоволенні вимоги позивача про визнання п. 7.3.-7.6 договору підряду №1211/Км-ДР від 12.11.2021 недійсними, а кошти в сумі 15 134 361,00 грн сплачені позивачем на користь відповідача на підставі п. 7.3. даного Договору, тому сплачені позивачем відповідачу коштів за надані послуги генерального підряду не є безпідставно отриманими, що унеможливлює застосування ст. 1212 ЦК України.

Оскільки суд визнав необґрунтованою вимогу про стягнення суми безпідставно набутих коштів, то заявлені позивачем суми 3% річних та інфляційні втрати на рахованих на суму набутих коштів, є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від основної вимоги.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене у задоволенні заявлених позивачем позовних вимог про визнання пунктів 7.3.-7.6. Договору підряду №1211/Км-Др від 12.11.2021 недійсними та стягнення 21 195 222,78 грн., з яких 15 134 361,00 грн - безпідставно набуті кошти, 5 080 856,68 грн - інфляційних втрат та 980 005,10 грн - 3% річних слід відмовити.

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України"" (Заява N 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Окрім того, господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів, наведених учасниками судового процесу в обґрунтування власних правових позицій.

Враховуючи викладене позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати у відповідності до ст. 129 ГПК України, залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 231-233, 238, 240-242, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

У Х В А Л И В :

1. В позові відмовити повністю.

2. Понесені позивачем судові витрати залишити за останнім.

3. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам в зареєстровані електронні кабінети у підсистемі ЄСІТС "Електронний суд ".

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст.ст. 256, 257 та п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 27 травня 2024 р.

Суддя Ігор МАСЛІЙ

віддрук. прим.:

1 - до справи