ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" травня 2024 р. Справа № 924/469/23

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Вибодовського О.Д., при секретарі судового засідання Буй К.В., розглянувши матеріали справи

за позовом АТ "Мегабанк", м.Київ

до ТОВ "Хмельницькгаз збут", м.Хмельницький

про стягнення 210 821,92 грн.

Від позивача: Бериндя О.О. - згідно довіреності №11 від 21.03.2024р. (в режимі відеоконференції);

Від відповідача: Бабчук О.В. - згідно довіреності №дР-10-1223 від 28.12.2023р.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

До господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява АТ "Мегабанк", м.Київ до ТОВ "Хмельницькгаз збут", м.Хмельницький про стягнення 210 821,92 грн.

Ухвалою суду від 02.05.2023р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

13.07.2023р. на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №924/469/23 до набрання законної сили рішення по справі №910/9551/23, що перебуває на розгляді господарського суду міста Києва.

Ухвалою суду від 01.08.2023р. зупинено провадження у справі №924/469/23 до набрання законної сили рішення по справі №910/9551/23, що перебуває на розгляді господарського суду міста Києва.

12.04.2024р. на адресу суду від ТОВ "Хмельницькгаз збут", м.Хмельницький надійшла заява про поновлення провадження у даній справі у зв"язку із набранням законної сили рішення господарського суду міста Києва по справі №910/9551/23.

Ухвалою суду від 17.04.2024р. поновлено провадження у справі №924/469/23.

Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10:30 год. 30 квітня 2024 р.

На адресу суду 16.05.2023р. від відповідача надійшов відзив на позов в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Однак, 14.05.2024р. від відповідача надійшли додаткові пояснення в яких зазначає та вважає, що розрахунок заборгованості доданий позивачем до позовної заяви невірний, оскільки загальна сума комісії що нарахована позивачем до стягнення за період з 29.10.2021 року по 21 липня 2022 року включно складає 327945,21 грн., сума комісійної винагороди за період з 29.10.2021 року по 02.06.2022 року складає 267534,25 грн., при цьому відповідачем сплачено комісію частково в сумі 117 123,29 грн. Таким чином заборгованість відповідача складає 150 410,96 грн.

Враховуючи вищевикладене, вимога AT "МЕГАБАНК" в частині стягнення суми комісійної винагороди за період з 03.06.2022р. по 21.07.2022р. на суму 60 410,96 грн. є безпідставна та такою, що не підлягає задоволенню.

Присутній в засіданні суду (в режимі відеоконференції) представник позивача позовні вимоги підтримав та у поданій відповіді на відзив спростував позицію відповідача з приводу заявленого позову.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав викладених у додаткових поясненнях.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

02.06.2022р. Правлінням Національного Банку України прийнято рішення № 261-рш/БТ «Про віднесення Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» до категорії неплатоспроможних».

У подальшому, Правлінням Національного Банку України прийнято рішення від 21.07.2022р. № 362-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «МЕГАБАНК» на підставі якого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 21.07.2022р. №506 «Про початок процедури ліквідації АТ «МЕГАБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації АТ «МЕГАБАНК» з 22.07.2022р. по 21.07.2025р. та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «МЕГАБАНК» провідному професіоналу з управління активами та ліквідації відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Білій Ірині Володимирівні (РНОКПП НОМЕР_1 ) строком на три роки з 22.07.2022р. по 21.07.2025р. включно.

Починаючи з 22.07.2022р. АТ «МЕГАБАНК» перебуває в процесі ліквідації та здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним в умовах проведення процедури виведення з ринку та ліквідації неплатоспроможного банку.

29.10.2021р. між АТ «МЕГАБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ ЗБУТ» укладено договір № 402 про надання-гарантії (далі - договір про надання гарантії).

Згідно п.1.1. договору про надання гарантії гарант- надає клієнту послуги з видачі тендерної гарантії на користь ТОВ «ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» (далі - бенефіціар) з метою забезпечення виконання клієнтом зобов`язання перед бенефеціаром за закупівлею Договором транспортування природного газу № від 18.12.2019р. на наступних умовах:

- сума гарантії - 15 000 000,00 грн.;

- строк дії гарантії - до 28 жовтня 2022 року включно.

Відповідно до п. 2.1.2. договору про надання гарантії у випадку отримання від бенефіціара протягом строку дії гарантії письмової вимоги (що відповідає умовам гарантії), а також усіх документів, передбачених умовами гарантії, про оплату банком зобов`язань по гарантії в зв`язку з тим, що клієнт порушив зобов`язання, здійснити платіж по гарантії на користь бенефіціара на суму, що вказана в письмовій вимозі.

Згідно п.2.3.1. договору про надання гарантії клієнт (відповідач) зобов`язується за надання банком послуг за цим договором клієнт зобов`язується щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця протягом строку дії гарантії сплачувати банку комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три) відсотки річних із розрахунку суми гарантії, фактичної кількості днів у місяці та у році. Комісійна винагорода сплачується на рахунок №UА2201624, у АТ «МЕГБАНК».

Cторони встановили, що договір набуває чинності з дати його підписання cторонами та діє до 28 жовтня 2022 р., але не менше ніж до повного виконання сторонами усіх зобов`язань за Договором (пункт 5.1 договору про надання гарантії).

Однак, відповідач порушив умови укладеного договору, про надання гарантії в частині своєчасної сплати комісійної винагороди на користь позивача, починаючи з 01.02.2022р.

У зв`язку з наведеним у відповідача перед позивачем рахується заборгованість зі сплати комісійної винагороди згідно умов укладеного договору про надання гарантії у загальному розмірі 210 821,92 грн.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке:

Згідно з приписами Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Укладений між Акціонерним товариством "МЕГАБАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю «ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ ЗБУТ» правочин за своїм змістом та правовою природою є договором гарантії, а правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами 4 глави 49 Цивільного кодексу України та глави 22 Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько- господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У ст. 200 ГК України визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України.

Стаття 560 ЦК України визначає, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Умовами договору гарантії сторони узгодили зміст гарантії, порядок її надання та припинення, розмір та порядок сплати винагороди гаранту, гарантійних платежів та процентів за користування грошовими коштами, права та обов`язки сторін, їх відповідальність. Договір гарантії підписаний уповноваженими особами гаранта та принципала та скріплений печатками сторін.

Отже, у відносинах за гарантією беруть участь три суб`єкти - гарант, беніфіціар та принципал. Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона забезпечує належне виконання принципалом його обов`язку перед беніфіціаром. Гарантія це правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантії у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією.

За змістом положень ст.ст. 561, 566 ЦК України гарантія діє протягом строку, на який вона видана.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд, перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості, встановив, що позов підлягає задоволенню на суму 210 821,92 грн. за період з 01.02.2022р. по 21.07.2022р.

02.06.2022р. Правлінням Національного Банку України прийнято рішення № 261-рш/БТ «Про віднесення Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» до категорії неплатоспроможних».

Згідно ч. 7 ст. 77 Закону України "Про банки та банківську діяльність" розпочата процедура ліквідації банку не може бути зупинена/припинена, у тому числі в разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів Національного банку України та/або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що були підставою для її початку.

Відповідно до ст. 79 Закону України "Про банки та банківську діяльність" особливості оскарження рішень (індивідуальних актів) Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку встановлюються Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта Національного банку України, зазначеного в частині другій цієї статті, або окремих його положень:

- не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи відновлення правового статусу цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення;

- не може бути підставою для визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку;

- не породжує будь-яких прав у осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого індивідуального акта/рішення, крім права на відшкодування завданої шкоди.

Статтею 2661 КАС України встановлено особливості провадження у справах щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та рішень Кабінету Міністрів України стосовно виведення банків з ринку

Під час розгляду адміністративних справ, визначених частиною першою цієї статті, суд перевіряє, чи прийнятий індивідуальний акт або рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, які визначають повноваження Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Кабінету Міністрів України та Міністерства фінансів України (ч. 5 ст. 2661).

Під час розгляду адміністративних справ, визначених частиною першою цієї статті, суд використовує як підставу для власної оцінки та покладається на кількісні, якісні оцінки та висновки, зроблені Національним банком України, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, Кабінетом Міністрів України, Міністерством фінансів України, Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, на підставі яких були прийняті відповідні рішення, крім випадків, якщо:

1) оскаржуване рішення/акт прийнято з істотним порушенням встановленого порядку його прийняття (порушення, яке істотно вплинуло на результат оцінки);

2) кількісні, якісні оцінки та висновки ґрунтуються на очевидно помилкових відомостях та/або не враховують суттєвих обставин (фактів), за умови врахування яких оскаржуване рішення/акт не могло бути прийнято;

3) наявні очевидні розбіжності та/або логічні суперечності між кількісними, якісними оцінками та/або висновками;

4) оскаржуване рішення/акт прийнято за відсутності повноважень або з використанням повноважень всупереч меті, з якою вони надані законом (ч. 6 ст. 2661).

Суд за результатами розгляду адміністративних справ, визначених частиною першою цієї статті, може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення, визначеного частиною першої цієї статті, або окремих його положень;

2) стягнення з відповідача (відповідачів) коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправним (незаконним) індивідуальним актом/рішенням, якщо така вимога заявлена позивачем одночасно з вимогою про визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення;

3) відмову в задоволенні позовних вимог (повністю або частково) (ч. 7 ст. 2661).

Визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення, визначеного частиною першою цієї статті, або окремих його положень:

1) не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи правовий статус цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення;

2) не може бути підставою для визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку;

3) не породжує будь-яких прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого індивідуального акта/рішення, крім права на відшкодування заподіяної шкоди (ч. 9 ст. 2661).

Суд не може прийняти будь-яке інше рішення, що може мати наслідком зупинення/припинення розпочатої процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку та/або ліквідації банку (ч. 10 ст. 2661).

Згідно з пунктом 1 глави 2 розділу VIII Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. № 2493 (далі - Кодекс ГТС), з метою забезпечення виконання зобов`язань замовника послуг транспортування щодо оплати послуг оператора газотранспортної системи за договором транспортування природного газу замовник послуг транспортування зобов`язаний надавати оператору газотранспортної системи фінансове забезпечення у випадках та відповідно до вимог, встановлених у цьому Кодексі, або здійснити попередню оплату таких послуг на підставі договору транспортування природного газу.

Пунктом 3 глави 2 розділу VIII Кодексу ГТС фінансове забезпечення виконання замовником послуг транспортування зобов`язань щодо оплати за вчинення дій з врегулювання добового небалансу обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї, надається оператору газотранспортної системи в одній або декількох з таких форм: банківської гарантії; передачі замовником послуг транспортування оператору газотранспортної системи в якості фінансового забезпечення грошових коштів на підставі договору транспортування природного газу.

Згідно з пунктом 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС банківська гарантія вид забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед оператором газотранспортної системи на його першу вимогу сплатити кошти за замовника послуг транспортування в разі невиконання останнім у повному обсязі або частково своїх фінансових зобов`язань перед оператором газотранспортної системи за договором транспортування природного газу. Банківська гарантія є належним фінансовим забезпеченням для цілей цього Кодексу, якщо вона є безвідкличною, непередаваною та безумовною.

У відзиві на позов відповідач посилається на лист ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» №ТОВВИЗ-23-1969 від 15.02.2023р., а також зазначає, що з 03.06.2023р. банківська гарантія АТ «МЕГАБАНК» є такою, що не відповідає вимогам Кодексу газотранспортної системи (далі Кодекс ГТС).

Банківська гарантія АТ «МЕГАБАНК» є такою, що не відповідає вимогам Кодексу ГТС, не наводячи жодного обґрунтування наведеного, ані посилань на норми чинного законодавства, зокрема того ж Кодексу ГТС.

У листі зазначено, що з моменту прийняття Національним банком України рішення від 02.06.2022 р. № 261-рш/БТ «Про віднесення АТ «МЕГАБАНК» до категорії неплатоспроможних банківська гарантія АТ «МЕГАБАНК» є такою, що не відповідає вимогам Кодексу ГТС, оскільки неплатоспроможний АТ «МЕГАБАНК» не міг забезпечити виконання грошового зобов`язання банка-гаранта перед оператором газотранспортної системи, а саме сплатити на його першу вимогу кошти за замовника послуги транспортування в разі не виконання останнім у повному обсязі чи частково своїх фінансових зобов`язань перед оператором газотранспортної системи за договором транспортування природного газу, однак дані посилання не можуть бути належними доказами.

У зв`язку з цим з 03.06.2022р. на інформаційній платформі було обмежено строк дії банківської гарантії АТ «МЕГАБАНК» від 29.10.2021р. № 402.

Також у листі зазначено, що банківська гарантія АТ «МЕГАБАНК» була повернута ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» на підставі листа ТОВ «ЙЕ ЕНЕРГІЯ» від 13.07.2022р.

При цьому жодного посилання ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» на норми чинного законодавства щодо обмеження дії банківської гарантії у даному листі не наводить; крім того, не зазначено та не надано належних доказів, чи міг АТ «МЕГАБАНК» забезпечити виконання грошового зобов`язання банка-гаранта перед оператором газотранспортної системи, а саме сплатити на його першу вимогу кошти за замовника послуги транспортування в разі не виконання останнім у повному обсязі чи частково своїх фінансових зобов`язань перед оператором газотранспортної системи за договором транспортування природного газу; чи було таке звернення до АТ «МЕГАБАНК», а також надати докази на підтвердження такого звернення, або докази про можливу відмову АТ «МЕГАБАНК» сплатити на його першу вимогу кошти за ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ ЗБУТ» за послуги транспортування в разі не виконання останнім у повному обсязі чи частково своїх фінансових зобов`язань перед оператором газотранспортної системи за договором транспортування природного газу.

Крім цього, відповідачем не надано суду листа ТОВ «ЙЕ ЕНЕРГІЯ» від 13.07.2022р. на підставі якого ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» була повернута банківська гарантія, що свідчить про те, що саме ТОВ «ЙЕ ЕНЕРГІЯ» ініціювало повернення даної гарантії, а не саме ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» як особа, яка в силу норм Кодексу ГТС здійснює експлуатацію газотранспортної системи країни.

Згідно абзацу 25 пункту 3 глави 2 розділу VIII Кодексу ГТС у випадку відмови банку в задоволенні вимоги оператора газотранспортної системи за банківською гарантією на підставах, не пов`язаних з тим, що вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або вимога або додані до неї документи подані банку після закінчення строку дії гарантії, оператор газотранспортної системи має право відмовитися від банківських гарантій, виданих таким банком. Оператор газотранспортної системи публікує на своєму вебсайті перелік таких банків.

Однак, жодного доказу щодо підстав для застосування свого права відмовитися від банківської гарантії АТ «МЕГАБАНК» ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» у наданих листах не зазначає.

Додатково слід звернути увагу на наступне.

Згідно частини 4 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" початок тимчасової адміністрації або будь-які дії, що вживаються Фондом на виконання плану врегулювання, не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують операційну та господарську діяльність банку, зокрема договорів з платіжними організаціями платіжних систем, про надання клірингових, розрахункових послуг, про оренду рухомого та нерухомого майна, про надання комунальних послуг, послуг зв`язку, охорони тощо.

Відповідно до частини 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Стаття 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" окреслює наслідки початку процедури ліквідації банку.

Згідно частини 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку: 3) строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав.

Тобто із вказаного можна зробити висновок, що саме з 22.07.2022р. (дня початку процедури ліквідації банку) зобов`язання АТ "МЕГАБАНК" за договором про надання гарантії є припиненими, а не з 03.06.2022р. (з дня початку процедури тимчасової адміністрації).

Наведене свідчить про необґрунтованість посилань відповідача на те, що з 03.06.2022р. послуга банківської гарантії А Т «МЕГАБАНК» не надавалася.

Аналогічна позиція викладена у постанові Північно - західного апеляційного господарського суду від 11.10.2023р. №903/414/23.

Щодо обставин укладення договорів між АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «ЙЕ ЕНЕРГІЯ» та відсутності правових підстави для заміни кредитора.

29.10.2021р. між АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «ЙЕ ЕНЕРГІЯ» (далі - клієнт) укладено Договір № 406 про надання гарантії (далі - договір про надання гарантії), відповідно до умов якого Банк надавав ТОВ «ЙЕ ЕНЕРГІЯ» послуги з видачі гарантії платежу.

Згідно п. 1.1. договору про надання гарантії банк надає клієнту послуги з видачі тендерної гарантії на користь ТОВ «ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» (далі -бенефіціар) з метою забезпечення виконання клієнтом зобов`язання перед бенефеціаром за закупівлею Договором транспортування природного газу № від 17.12.2019р. на наступних умовах:

- сума гарантії - 700 000 000,00 грн.;

- строк дії гарантії - до 28 жовтня 2022 року включно.

При цьому сторони встановили, що договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до 28 жовтня 2022 р., але не менше ніж до повного виконання сторонами усіх зобов`язань за договором (пункт 5.1 договору про надання гарантії).

Також, у забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання гарантії 29.10.2021р. між ТОВ «ЙЕ ЕНЕРГІЯ» (далі - заставодавець) та АТ «МЕГАБАНК» (далі - заставодержатель) укладено договір № 390/406-3 застави майнових прав на вклад (депозит) (далі - договір застави).

Предметом застави за договором застави є майнові права ТОВ «ЙЕ ЕНЕРГІЯ» на отримання грошових коштів у сумі 90 000 000,00 грн. з вкладного рахунку, відкритого у АТ «МЕГАБАНК», що виникли на підставі Договору № 59/2021 банківського строкового вкладу юридичної особи (з виплатою відсотків щомісяця) від 24.09.2021р.

Договір застави набрав чинності з моменту підписання його сторонами да діє протягом трьох років з дня закінчення строку дії договору про надання гарантії (договорів) визначених у п. 1.1. договору (п. 8.1. договору застави).

Згідно пп. 3.1.1. договору застави ТОВ «ЙЕ ЕНЕРГІЯ» взяло на себе зобов`язання, серед іншого, без письмової згоди Банку не вчиняти будь-яких правочинів відносно предмета застави, в тому числі щодо відчуження предмета застави, відмовлятись від права власності на предмет застави, вчиняти будь-які дії щодо виникнення у третіх осіб будь-яких прав на предмет застави тощо.

Відповідно до пп. 3.1.4. договору застави ТОВ «ЙЕ ЕНЕРГІЯ» без попереднього письмового дозволу АТ «МЕГАБАНК» зобов`язалось не здійснювати уступку права вимоги за предметом застави.

Згідно п. 6.4. договору застави правочини або інші юридичні дії щодо предмету застави, вчинені з порушенням нього договору та чинного законодавства України, в тому числі, але не виключно, щодо відчуження заставодавцем переданого в заставу майна, без письмової згоди заставодержателя с недійсними.

Обмеження, встановлені договором застави, поширюються як на предмет застави в цілому, так і на будь-яке окреме майно, що входить до його складу.

АТ «МЕГАБАНК» не надаваю ТОВ «ЙЕ ЕНЕРГІЯ» жодної письмової згоди на будь-які дії, пов`язаної з вчиненням будь-яких правочинів відносно предмета заставі, у тому числі відчуження, відступлення.

Як зазначає відповідач у відзиві на позов 15.03.2023р. між ТОВ "ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ ЗБУТ" та ТОВ «ЙЕ ЕНЕРГІЯ» укладено договір №12А167-30-23 про відступлення права вимоги (далі -договір відступлення).

Як вбачається з даного договору відступлення ТОВ «НЕ ЕНЕРГІЯ» у порядку та на умовах, визначених договором, відступило ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ ЗБУТ» права вимоги до Банку за договором № 59/2021 банківського строкового вкладу юридичної особи (з виплатою відсотків щомісяця) від 24.09.2021р., а саме за договором відступлення ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ ЗБУТ» має право вимагати від Банку повернення грошових коштів в розмірі 150 410,96 грн.

Відповідач у своєму повідомленні про заміну кредитора у зобов`язанні № 29702-Сл-410-0423 від 30.03.2023р. зазначено, що відповідно до ч. 1.2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідь на дане повідомлення, а також на заяву відповідача про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог № 29702-Сл-410-0423 від 30.03.2023р. АТ «МЕГАБАНК» листом від 18.04.2023р. № 5943 повідомив відповідача про те, що враховуючи той факт, що станом на дату надання банком відповіді на повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні №29702-Сл-410-0423 від 30.03.2023р. АТ «МЕГАБАНК» письмової згоди ТОВ «ЙЕ ЕНЕРГІЯ» вчиняти будь-які правочини відносно предмета застави не надавало, керуючись приписами норм ст. 516 ЦК України та умовами договору застави, зокрема п. 6.4. договору застави, повідомлено, що договір № 12А167-30-23 про відступлення права вимоги від 15.03.2023р. вважається недійсним, правові підстави для заміни кредитора з ТОВ «ЙЕ ЕНЕРГІЯ» на ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ ЗБУТ» у зобов`язанні, зазначеними у повідомленні про заміну кредитора у зобов`язанні № 29702-Сл-410-0423 від 30.03.2023р., відсутні.

Зважаючи на викладене, у відповідача не було жодної правової підстави щодо заміни кредитора у вказаних зобов`язаннях, а сам договір № 12А167-30-23 про відступлення права вимоги від 15.03.2023р. є недійсним в силу умов договору застави та закону.

Щодо неможливості припинення зобов`язання відповідача перед позивачем шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що на підставі договору № 12А167-30-23 про відступлення права вимоги від 15.03.2023р. ТОВ «ЙЕ ЕНЕРГІЯ» у порядку та на умовах, визначених цим договором, відступило ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ ЗБУТ» права вимоги до Банку за Договором № 59/2021 банківського строкового вкладу юридичної особи (з виплатою відсотків щомісяця) від 24.09.2021р., а саме відступило ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ ЗБУТ» своє право вимагати від Банку повернення грошових коштів в розмірі 150 410,96 грн.

З огляду на вказане АТ «МЕГАБАНК» зобов`язане сплатити на користь ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ ЗБУТ» 150 410,96 грн. в якості виконання зобов`язань за договором № 59/2021 банківського строкового вкладу юридичної особи від 24.09.2021р.

30.03.2023р. ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ ЗБУТ» направило на адресу Банку заяву про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Відповідач вважає що після вказаного зарахування зустрічних однорідних вимог зобов`язання ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ ЗБУТ» перед АТ «МЕГАБАНК» щодо погашення комісійної винагороди за договором про надання гарантії № 402 від 29.10.2021р. припинена в повному обсязі.

З даним твердженням суд не погоджується з огляду на наступне.

Статтею 602 ЦК України описуються умови недопустимості зарахування зустрічних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як зазначено в позовній заяві, починаючи з 03.06.2022р. АТ «МЕГАБАНК» перебуває в процесі тимчасової адміністрації, а з 22.07.2022р. у процесі ліквідації, та здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним в умовах проведення процедури виведення з ринку та ліквідації неплатоспроможного банку.

За змістом частини 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Відповідно до частини 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на правочини, зобов`язання за якими припиняються у процедурі ліквідаційного неттінгу, що здійснюється в порядку, встановленому статею 54 цього Закону, та припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується. Зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується, здійснюється під час задоволення Фондом відповідної черги акцептованих вимог кредиторів, до якої віднесені вимоги такого кредитора, за заявою кредитора банку і в сумі, що не перевищує суму акцептованих вимог за заявою банку.

Задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, що ліквідується здійснюється виключно відповідно до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів банку за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та реалізації майна (активів) банку, у черговості, що передбачена частиною першою статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Тобто, чинним законодавством (Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») чітко встановлена заборона зарахування зустрічних однорідних вимог банком з дня початку процедури як тимчасової адміністрації, так і подальшої ліквідації, а тому посилання відповідача на зазначені у його відзиві на позов інші обставини проведення зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами не можуть бути прийняті судом до уваги та враховані при ухваленні рішення щодо даного спору.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

17.10.2019 р. набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Водночас, у застосуванні приписів статті 86 ГПК України Верховний Суд виходить, зокрема, з того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стандарт "вірогідності доказів" не нівелює обов`язок суду щодо оцінки доказів в порядку приписів статті 86 ГПК України з урахуванням надання оцінки допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною першої статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Принцип змагальності не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених у статті 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому. Близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02.02.2021 зі справи № 908/2846/19, від 27.05.2021 зі справи № 910/702/17, від 17.11.2021 зі справи № 910/2605/20.

Зазначені правові висновки у застосуванні норм процесуального права мають загальний (універсальний) характер незалежно від змісту спірних правовідносин.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення ЄСПЛ у справі "Олюджіч проти Хорватії"). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Мала проти України", "Богатова проти України").

Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (рішення ЄСПЛ у справах "Дюлоранс проти Франції", "Донадзе проти Грузії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів"). Водночас принцип jura novit curia ("суд знає закон") зобов`язує суд визначити яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору та надати правову кваліфікацію відносинам сторін з огляду на факти встановлені під час розгляду справи, застосувавши положення які дійсно регулюють відповідні правовідносини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.04.1993 у справі "Краска проти Швейцарії" вказано, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Саме з 22.07.2022р. (дня початку процедури ліквідації банку) зобов`язання АТ "МЕГАБАНК" за договором про надання гарантії є припиненими, а не з 03.06.2022р. (з дня початку процедури тимчасової адміністрації).

Наведене свідчить про необґрунтованість посилань відповідача на те, що з 03.06.2022р. послуга банківської гарантії А Т «МЕГАБАНК» не надавалася.

Аналогічна позиція викладена у постанові Північно - західного апеляційного господарського суду від 11.10.2023р. №903/414/23.

Суд, перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості, встановив, що позов підлягає задоволенню на суму 210 821,92 грн. за період з 01.02.2022р. по 21.07.2022р.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ТОВ "Хмельницькгаз збут" (29000, м.Хмельницький, вул. Проскурівська, 32, ) на користь АТ "Мегабанк" (04053, м.Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ) заборгованість у розмірі 210 821,92 грн. (двісті десять тисяч вісімсот двадцять одну гривню 92 коп.) - за договором про надання гарантії від 29.10.2021р. №402 та 3 162,32 грн. (три тисячі сто шістдесят дві гривні 32 коп.) - судовий збір.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно - західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.Д. Вибодовський

Повний текст рішення складено та підписано 30.05.2024р.

Віддрук 3 прим.:

1- до справи

2- позивачу - ;

3 - відповідачу - 29000, м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 32.