СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м. Харків Справа № 922/459/15

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.,

при секретарі судового засідання Погребняк А.М.,

за участі сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Боднарчук А.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача, за вх. № 2512 Х/1 , на рішення Господарського суду Харківської області від 11.03.2015 у справі № 922/459/15

за позовом АТ Комерційний банк "Приватбанк",м.Київ,

до ФО-П Лепкалюк Людмила Вікторівна,

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційного банку "Приватбанк", звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця 25591,01 гривень, у тому числі, 15644,00 гривень заборгованості за кредитом, 6390,70 гривень заборгованості за відсотками, 2429,91 гривень пені та 1126,40 гривень заборгованості по комісії за користування кредитом.

Господарським судом Харківської області у справі № 922/459/15 прийнято рішення від 11.03.2015 про задоволення позовних вимог у повному обсязі .

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Лепкалюк Людмили на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 15644,00 гривень заборгованості за кредитом, 6390,70 гривень заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 2429,91 гривень суми нарахованої пені, 1126,40 гривень заборгованості по комісії за користування кредитом, 1827,00 гривень судового збору.

Рішення обґрунтовано доведеністю позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач звернулася до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та відмовити у позові, судові витрати стягнути з позивача . Також просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення .

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначає, що оскаржене судове рішення було прийняте в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Крім того скаржник посилається на те, що вона не отримувала жодних процесуальних документів з суду та відповідачу не було відомо про існування судового спору. Відповідачем було зазначено, що до вересня 2014 року вона проживала в м.Лисичанськ Луганської області, 01.08.2014 ОСОБА_2 була зареєстрована в м.Косів Косівського району Івано-Франківської області , як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України , що підтверджується відповідною довідкою.

Також відповідачка зауважує, що на момент подання позову до господарського суду не була Фізичною особою-підприємцем. Отже вважає що дана справа була розглянута з порушенням суб`єктної та територіальної юрисдикції.

Апелянт стверджує, що судом першої інстанції не було встановлено реальний розмір заборгованості , не було надано належних доказів на її підтвердження .

Крім того відповідачка зазначає, що договір (анкета-заява) не передбачала сплату відсотків та комісійної винагороди .

Для розгляду справи шляхом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А., суддя Сгара Е.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.11.2023 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали оскарження у справі №922/459/15. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.12.2023 апеляційна скарга залишена без руху з підстав, висвітлених в ухвалі суду.

До канцелярії Східного апеляційного господарського суду від заявника апеляційної скарги надійшло клопотання стосовно виконання вимог попередньої ухвали, якими були усунуті встановлені раніше недоліки.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.01.2024 поновлено відповідачу , пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 11.03.2015 у справі №922/459/15. Відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача, за вх.№2512 Х/1 , на рішення Господарського суду Харківської області від 11.03.2015 у справі №922/459/15. Встановлено учасникам справи строк до 19.02.2024 включно для подання відзивів на апеляційну скаргу з доказами їх надсилання (доданих до них документів) іншим учасникам справи. Розглядати справу вирішено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали від учасників справи не надійшло.

Від позивача по справі надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просять рішення по справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Після надходження матеріалів справи та ознайомлення із матеріалами апеляційної скарги, її доводами та підставами, судової колегією вирішено розгляд справи призначити у судовому засіданні з повідомленням сторін у справі.

Після проведення та повідомлення суддею-доповідачем про закінчення проведення підготовчих дій, колегія суддів апеляційної інстанції ухвалою суду від 28.02.2024 призначила справу до розгляду на 14.03.24.

06.03.2024 до канцелярії суду від відповідача надійшла відповідь на відзив .

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2024 , у зв`язку із перебуванням судді члена колегії Сгари Е.В. у відпустці на дату слухання справи, апеляційна скарга передана на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.

У судове засідання 14.03.2024 сторони не прибули, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином .

Від позивача по справі також надійшло клопотання стосовно відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю у інших судових справах.

Колегія суддів задовольнила вказане клопотання відповідача та ухвалою відклала розгляд справи на 17.04.24.

У судове засідання з`явився представник позивача, представник відповідача не прибув, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином .

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.04.24 оголошено перерву до 02.05.24 .

У судове засідання з`явилися представники позивача та відповідача .

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.05.24 оголошено перерву до 14.05.24 .

У судове засідання 14.05.2024 з`явилися представники позивача та відповідача , висловилися на підтримку своїх доводів та заперечень.

Відповідно до приписів частини 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану було продовжено.

Відповідно до наказу Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 №03 «Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану» встановлено особливий режим роботи Східного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема:

- тимчасово зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу до усунення обставин, які в умовах воєнної агресії проти України зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду;

- запроваджено з 01.04.2022 роботу Східного апеляційного господарського суду у віддаленому режимі. Режим роботи суду може бути змінений з урахуванням об`єктивних обставин загострення збройної агресії (у тому числі ведення бойових дій) на адміністративно-територіальній одиниці місця розташування суду;

- рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: ;

- забезпечено приймання та опрацювання вхідної кореспонденції, що надходить до суду засобами електронного зв`язку. У разі відсутності об`єктивної можливості дотримання приписів процесуального законодавства та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, відповідні дії здійснювати після усунення обставин, що зумовили таку неможливість.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ст.273 ГПК України.

Згідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. ( ч.1 ст.270 ГПК України)

Заслухавши доповідь головуючого по справі ( суддю доповідача), дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін, які приймали участь у судовому засіданні, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права судова колегія зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини справи.

29 жовтня 2013 року Фізичною особою-підприємцем Лепкалюк Людмилою Вікторівною (відповідачем) було підписано заяву про відкриття поточного рахунку (а.с.32) в установі публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (позивача).

Згідно умов вказаної заяви, відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (далі - Умови), тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування б/н від 29 жовтня 2013 року (далі - договір) та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору.

Відповідно до умов спірного договору, відповідачу було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок №3412 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта, що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Відповідно до п.3.2.1.1.1. Умов - кредитний ліміт на поточний рахунок надається поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредити ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку банка та клієнта.

Відповідно до п.3.2.1.1.3. Умов - кредит надається в обмін на зобов`язання клієнта його повернення, сплаті процентів та винагороди.

Відповідно до п.3.2.1.1.6. Умов - ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інші факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши Угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 15644,00 гривень. Крім того, за умовами спірного договору, позивач нарахував відповідачу 6390,70 гривень відсотків за користування кредитом та 1126,40 гривень комісійних.

Відповідач, в свою чергу, кредитний ліміт повністю не погасив, проценти за користування кредитом та комісійні не сплатив.

З метою досудового врегулювання спору, позивач направив претензію (вих.№31029LGY2S05K) від 27 жовтня 2014 року на адресу відповідача про сплату виниклої заборгованості, але відповіді не отримав. Факт направлення претензії підтверджується списком згрупованих поштових відправлень, поштовим чеком та описом вкладення (а.с.53).

У зв`язку з чим звернувся до суду з відповідним позовом.

Як зазначалося вище, позовні вимоги позивача було задоволено у повному обсязі. Рішення обґрунтовано доведеністю позовних вимог.

Проте судова колегія не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на нижче викладене.

Згідно із частиною 1 статті 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і не господарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В розумінні статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На момент прийняття рішення по справі, а також на час апеляційного провадження у матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості в добровільному порядку, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 15644,00 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 6390,70 гривень та 1126,40 гривень заборгованості по комісії за користування кредитом є такими, що підлягали задоволенню.

Що стосується стягнення пені у розмірі 2429,91 грн.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із статтею 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ст.546 ЦК України).

Відповідно до 3.2.1.5.1 Умов - при порушенні клієнтом будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Умовами термінів повернення кредиту, винагороди, клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Позивач нарахував суму пені, з урахуванням Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" №543/96-ВР від 22 листопада 1996 року, та в порядку частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Про те, судом першої інстанції як і позивачем не було враховано положення статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою визначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року, юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що проводять ( проводили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та / або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач здійснював свою підприємницьку діяльність у місті Лисичанськ, який включено до переліку населених пунктів на території яких здійснювалася антитерористична операція .

З огляду на наведене, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково лише на суму 86 грн 04 коп, яка була нарахована до 14.04.2014 на суму основної заборгованості.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені слід відмовити.

Що стосується посилання заявника апеляційної скарги про його не належне повідомлення про розгляд справи.

Як убачається з матеріалів справи відповідач, як Фізична особа-підприємець був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Саме за цією адресою, судом надсилалися повідомлення про розгляд справи.

Згідно пояснень заявника апеляційної скарги, до вересня 2014 року вона проживала в м.Лисичанськ Луганської області, 01.08.2014 ОСОБА_2 була зареєстрована в м.Косів Косівського району Івано-Франківської області , як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України , що підтверджується відповідною довідкою.

Проте доказів того, що нею було внесені відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, матеріали справи не містять.

Відповідно до приписів статті 64 Господарського процесуального кодексу України, в редакції станом на час розгляду справи, суддя прийнявши заяву, не пізніше трьох днів з дня її надходження виносить і надсилає сторонам, прокурору, якщо він є заявником, ухвалу про порушення провадження у справі, в якій вказується про прийняття позовної заяви, призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час та місце його проведення, необхідні дії щодо підготовки справи до розгляду в засіданні. Ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі не надання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження ( місця проживання) сторін , що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Судова колегія зазначає, що положення частини першої статті 64 Господарського процесуального кодексу України щодо зміни порядку виклику та повідомлення осіб, які беруть участь у справах про судовий розгляд позовів і скарг без їх присутності у судових засіданнях визнано конституційним згідно рішення Конституційного Суду № 17-рп/2011 від 13.12.2011р.

З огляду на наведе, посилання заявника апеляційної скарги про не належне його повідомлення про час та місце проведення судового засідання не знайшло свого підтвердження під час апеляційного провадження.

Щодо посилання заявника апеляційної скарги про те, що спір розглянуто з порушенням суб`єктної та територіальної юрисдикції.

Відповідно до приписів частини статті 1 Господарського процесуального кодексу України, в редакції яка діяла на час розгляду справи, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи ( у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності ( далі підприємства і організації) мають право звертатися до суду за захистом свої порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів , спрямованих на запобігання правопорушення.

Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 Господарського процесуального кодексу України,( ст.21 ГПК України)

Згідно до приписів статті 12 Господарського процесуального кодексу України, в редакції яка діяла на час прийняття рішення по справі, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна та з інших підстав.

Статтею 15 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів, справи у спорах про визнання договорів недійсними розглядаються судом за місцем знаходження сторони, зобов`язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо.

З матеріалів справи убачається, що відповідач, як на час укладання кредитного договору так і на час розгляду справи та прийняття рішення по справі був зареєстрований як фізична особа- підприємець. Підприємницька діяльність ФОП Лепкалюк Людмили Вікторівни була припинена лише 11.01.2017 р., що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Підприємницька діяльність відповідача здійснювалася у місті Лисичанську.

На виконання Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" № 1632-18 від 12.08.2014 року та відповідно до розпорядження Вищого господарського суду України "Про зміну територіальної підсудності господарських справ" №28-р від 02.09.2014 року визначено, які суди розглядатимуть справи, підсудні господарським судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, зокрема: господарським судом Харківської області - господарських справ, підсудних господарському суду Луганської області.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку, що справу розглянуто з додержанням норм процесуального права з дотриманням суб`єктної та територіальної юрисдикції.

Щодо посилання заявника апеляційної скарги на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Як убачається з тексту постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, зазначена справа стосувалася спору щодо укладання та виконання споживчого кредиту, і саме у зв`язку з порушенням статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме договірні правовідносини які виникають між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг та її повідомлення про умови кредитування та узгодження зі споживачем .

Згідно Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції яка діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення) споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Поняття «споживчого кредиту» передбачено Законом України «Про споживче кредитування», приписами якого встановлено, зокрема, що споживчий кредит це грошові кошти, що надаються споживачу ( позичальникові) на придбання товарів ( роботі, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних підприємницькою , незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

З матеріалів прави убачається, що договір було укладено між АТ КБ «Приватбанк» та Фізичною-особою підприємцем Лепкалюк Людмилою Вікторівною, яка, в даному випадку, не є споживачем в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а укладений договір не є договором споживчого кредиту.

Та обставина, що у 2017 році відповідач припинив свою підприємницьку діяльність не яким чином не впливає на висновок суду, щодо неможливості застосування до спірних правовідносин Закону України «Про захист прав споживачів», і як наслідок можливість врахувати правову позицію, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Судова колегія також бере до уваги наступні обставини справи.

Відповідно до частини 1 статті 161 Господарського кодексу України. господарських договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладання господарських договорів у спрощений спосіб .

Згідно до приписів частини1 статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого, встановлено однієї із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

29.10.2013 року Фізичною особою-підприємцем Лепкалюк Людмилою Вікторівною було підписано заяву про відкриття поточного рахунку.

Згідно Заяви відповідача, він приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розмішені в мережі інтернет на сайті http:// privatbank,ua які разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування № б/н від 29.10.2013 та взяв на себе зобов`язання виконувати умови Договору.

Відповідно до Договору відповідачу було встановлено кредитних ліміт на поточний рахунок №3412 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнт, що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг.

Згідно з ч.ч.1 та 2 статті 1069 Цивільного кодексу України якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунку клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів ( кредитного рахунку), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується переліком типових документів, затверджених наказом Мінюсту від 12.04.2012 № 578/5, згідно з яким до первинних документів які фіксують факт виконання господарської операції та є підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і податкових документах відноситься і банківська виписка.

Згідно до ч.2 статті 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, а дія є прийняттям пропозиції.

З наданих до справи виписок по рахунках та розрахунку заборгованості убачається, що відповідачем неодноразово було використано кошти кредитного ліміту та частково погашено заборгованість. Доказів, що спростовують зворотнє, заявником апеляційної скарги не надано.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, наявності підстав для часткового скасування рішення по справі в частині стягнення пені та прийняття нового рішення по справі в частині задоволення стягнення пені у розмірі 86 грн04 коп.

Відповідно до приписів статті 275 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Судові витрати покласти на заявник апеляційної скарги пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лепкалюк Людмили Вікторівни, на рішення Господарського суду Харківської області від 11.03.2015 у справі №922/459/15 задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду Харківської області від 11.03.2015 у справі №922/459/15 скасувати в частині стягнення пені у розмірі 2 429 , 91 грн. , в цій частині прийняти нове рішення.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лепкалюк Людмили Вікторівни ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1д, ) пеню у розмірі 86,84 грн.

У стягненні пені у інший сумі відмовити.

В іншій частині рішення по справі залишити без змін.

3.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лепкалюк Людмили Вікторівни ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1д, ) судовий збір за звернення до суду з позовом у сумі 1659,72 грн.

4.Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1д, ) на користь Фізичної особи-підприємця Лепкалюк Людмили Вікторівни ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 259,92 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 -289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 24.05.2024

Головуючий суддя О.І. Склярук

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов