ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. ОдесаСправа № 915/1452/21

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання, за дорученням головуючого судді: Іванов І.В.

за участю представників учасників справи:

від Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, м. Миколаїв не з`явився ;

від Фізичної особи-підприємця Борщевської Аліси Іванівни, м. Миколаїв не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, м. Миколаїв

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2024 року, м. Миколаїв, суддя першої інстанції Давченко Т.М., повний текст рішення складено та підписано 31.01.2024 року

у справі №915/1452/21

за позовом: Фізичної особи-підприємця Борщевської Аліси Іванівни, м. Миколаїв

до відповідача: Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, м. Миколаїв

про зобов`язання укласти додаткові угоди про продовження договорів сервітуту

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У вересні 2021 року Фізична особа-підприємець Борщевська Аліса Іванівна, м. Миколаїв звернулася до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, м. Миколаїв, в якій просила суд:

- зобов?язати Виконавчий комітет Миколаївської міської ради укласти з Фізичною особою-підприємцем Борщевською Алісою Іванівною додаткову угоду (договір про зміни) про продовження на 1 (один) рік строку договору від 02.06.2020 року № 514 про встановлення особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки площею 27 кв.м. в м. Миколаєві поблизу нежитлової будівлі по вул. Спаська, 48-а у Центральному районі для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 3 шт. (кожна площею 9 кв.м.) для провадження підприємницької діяльності;

- зобов?язати Виконавчий комітет Миколаївської міської ради укласти з Фізичною особою-підприємцем Борщевською Алісою Іванівною додаткову угоду (договір про зміни) про продовження на 1 (один) рік строку договору від 02.06.2020 року № 515 про встановлення особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки площею 30 кв.м. в м. Миколаєві поблизу нежитлової будівлі по вул. Спаська, 48-а у Центральному районі для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 3 шт. (кожна площею 10 кв.м.) для провадження підприємницької діяльності;

- зобов?язати Виконавчий комітет Миколаївської міської ради укласти з Фізичною особою-підприємцем Борщевською Алісою Іванівною додаткову угоду (договір про зміни) про продовження на 1 (один) рік строку договору від 02.06.2020 року № 516 про встановлення особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки площею 27 кв.м. в м. Миколаєві поблизу нежитлової будівлі по вул. Спаська, 48-а у Центральному районі для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 3 шт. (кожна площею 9 кв.м.) для провадження підприємницької діяльності;

- вирішити питання про розподіл судових витрат.

Зокрема, позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.06.2020 року між Фізичною особою-підприємцем Борщевською Алісою Іванівною та Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради було укладено низку договорів про встановлення особистого строкового сервітуту №514, 515, 516 та по закінченню їх дії, в лютому 2021 року, позивач звернулася до Миколаївської міської ради із заявами про продовження строку дії цих договорів про встановлення особистого строкового сервітуту.

Проте, за доводами позивача, виконавчий комітет Миколаївської міської ради за відсутності будь-яких заперечень та в порушення приписів законодавства тривалий час не розглядає заяви Фізичної особи підприємця про укладення вказаних вище договорів на новий строк та не приймає відповідних рішень.

При цьому, як зазначено позивачкою, остання і після закінчення строку договорів про встановлення особистого сервітуту продовжує користуватися земельними ділянками.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 28.09.2021 року у справі №915/1452/21 задоволено заяву Фізичної особи - підприємця Борщевської А.І. про вжиття заходів забезпечення позову; заборонено Виконавчому комітету Миколаївської міської ради, його органам, залученим ним та/або його органами фізичним та/або юридичним особам, а також будь-яким іншим особам здійснювати у примусовому порядку демонтаж груп пересувних тимчасових споруд, розміщених підприємцем Борщевською А.І. на земельних ділянках, відносно яких спірними договорами встановлені сервітути.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2024 року у справі №915/1452/21 (суддя Давченко Т.М.) позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Борщевської Аліси Іванівни задоволено повністю; зобов?язано Виконавчий комітет Миколаївської міської ради укласти з Фізичною особою-підприємцем Борщевською А.І. додаткову угоду (договір про зміни) про продовження на 1 (один) рік строку договору від 02.06.2020 року № 514 про встановлення особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки площею 27 кв.м. в м. Миколаєві поблизу нежитлової будівлі по вул. Спаська, 48-а у Центральному районі для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 3 шт. (кожна площею 9 кв.м.) для провадження підприємницької діяльності; зобов?язано Виконавчий комітет Миколаївської міської ради укласти з Фізичною особою-підприємцем Борщевською А.І. додаткову угоду (договір про зміни) про продовження на 1 (один) рік строку договору від 02.06.2020 року № 515 про встановлення особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки площею 30 кв.м. в м. Миколаєві поблизу нежитлової будівлі по вул. Спаська, 48-а у Центральному районі для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 3 шт. (кожна площею 10 кв.м.) для провадження підприємницької діяльності; зобов?язано Виконавчий комітет Миколаївської міської ради укласти з Фізичною особою-підприємцем Борщевською А.І. додаткову угоду (договір про зміни) про продовження на 1 (один) рік строку договору від 02.06.2020 року № 516 про встановлення особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки площею 27 кв.м. в м. Миколаєві поблизу нежитлової будівлі по вул. Спаська, 48-а у Центральному районі для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 3 шт. (кожна площею 9 кв.м.) для провадження підприємницької діяльності; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, місцевий господарський суд виснував про те, що у даному разі, з урахуванням п. 2.2. договорів про встановлення строкового сервітуту, які визначають порядок подовження їх строків, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов?язання відповідача укласти з підприємцем Борщевською А.І. додаткові угоди (договори про зміни) про продовження строку дії договорів про встановлення строкового сервітуту. А тому, зважаючи на те, що Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради звернення позивача більше року з приводу поновлення строків договорів не розглядаються та відповіді останньому надано не було, наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, м. Миколаїв з рішенням суду першої інстанції не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив суд рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2024 року у справі № 915/1452/21 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог Фізичної особи підприємця Борщевської Аліси Іванівни відмовити в повному обсязі, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, за доводами апеляційної скарги, скаржник наголосив, що відповідачем рішення про продовження строку встановлення особистих строкових сервітутів з 02.06.2021 року не приймалось та відповідний договір про зміни з позивачем не укладався. При цьому, Виконавчий комітет зауважив, що у позивача відсутні будь-які дозвільні документи на розміщення тимчасових споруд, розташованих у м. Миколаєві по вул. Спаська 48-А.

Зазначаючи про основні принципи укладення, зміну або припинення правочинів, відповідач в апеляційній скарзі вказав, що Порядком розмiщення тимчасових споруд для провадження підприємницької дiяльностi, затвердженим Наказом Мiнiстерства регіонального розвитку, будiвництва та житлово - комунального господарства Укрaїни від 21.10.11 року №244, який визначає механiзм розмiщення тимчасових споруд для провадження підприємницької дiяльностi, не передбачено строк, вiдповiдно до якого мiська рада повинна розглянути питання щодо продовження терміну дiї договору про встановлення особистого строкового сервітуту або про відмову у продовженні терміну дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту у порядку, встановленому чинним законодавством.

Окрім наведеного, за твердженнями апелянта, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог суду не було надано доказів законності розміщення тимчасових споруд за адресою: м. Миколаїв, вул. Спаська, 48-А.

Також на переконання скаржника, право земельного сервітуту та право оренди землi є рiзними iнститутами цивiльного законодавства, врегульованими рiзними нормами права, а тому положення ст. 33 Закону України «Про оренду землi» не можvть бути застосованими до правовiдносин, які виникли мiж сторонами в данiй справi.

Так, як вважає відповідач, пiдставою для подовження строку дiї договору є лише відповідне рішення Виконавчого комітету міської ради і таке подовження оформлюється між сторонами додатковою угодою (договором про зміни). Відтак, на думку скаржника, зобов`язання за рiшенням суду вiдповiдача укласти з позивачем додатковi угоди до зазначених договорів сервітуту щодо спiрних земельних ділянок набуло ознак втручання суду у дискреційні повноваження органу мiсцевого самоврядування у сферi регулювання земельних вiдносин, що є неприпустимим i суперечить завданням судочинства та приписам чинного законодавства.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2024 року у справі №915/1452/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Миколаївської міської ради на рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2024 року у справі № 915/1452/21, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2024 року прийнято справу №915/1452/21 за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Миколаївської міської ради на рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2024 року до свого провадження колегією суддів у новому складі: головуючий суддя Діброва Г.І., судді Принцевська Н.М., Савицький Я.Ф.

Позивач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В судове засідання представники учасників справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи звіти про електронну відправку ухвали про відкриття провадження у справі та призначення її до судового розгляду до електронних кабінетів сторін. Про причини своєї неявки суду не повідомили, будь-яких клопотань та заяв суду не направили.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З урахуванням викладеного, та враховуючи, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, явка сторін до суду ухвалами не визнавалася обов`язковою, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін та учасники справи мали можливість подати всі необхідні клопотання та заяви, висловити свої позиції щодо суті спору та вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників учасників справи, повідомлених належним чином про час та місце судового засідання.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Миколаївської міської ради, м. Миколаїв потребує часткового задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2024 року у справі № 915/1452/21 потребує скасування, з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, враховуючи таке.

Господарським судом Миколаївської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

02.06.2020 року між Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, (власник) та Фізичною особою - підприємцем Борщевською Алісою Іванівною (сервітуарій) було укладено договір про надання особистого строкового сервітуту №514, за умовами п. 1.1. якого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на підставі рішення від 13.05.2020 року № 386 встановлено особистий строковий сервітут відносно земельної ділянки площею 27 кв.м. поблизу нежитлової будівлі, яка має адресу: вул. Спаська, 48-а у Центральному районі для розміщення групи пересувних тимчасових споруд (літній майданчик) у кількості 3 шт. (кожна площею 9 кв.м.) для провадження підприємницької діяльності.

Пунктом 2.1. договору сторони погодили, що цим договором встановлюється особистий сервітут строком на 1 (один) рік з дати реєстрації цього договору (до 02.06.2021 року).

Відповідно до п. 2.2 договору сторони узгодили, що сервітуарій має право на продовження строку його дії. У цьому разі сервітуарій повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору звернутись письмово до власника земельної ділянки з клопотанням щодо продовження строку дії договору. Підставою для продовження строку дії договору буде відповідне рішення виконкому міської ради. Подовження строку договору оформлюється додатковою угодою (договором про зміни).

У разі порушення строку звернення до власника земельної ділянки з питання подовження (поновлення) договору або нездійснення плати у строк, визначений договором, його дія припиняється з дати закінчення строку дії договору, на який його було укладено, наслідком чого буде звільнення земельної ділянки від споруд.

Річна плата за договором встановлюється у розмірі 10% (десяти) відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, на якій розміщені пересувні тимчасові споруди та становить 13207 грн. 35 коп. без урахування ПДВ (п. 3.2. договору).

Пунктом 3.3 договору сторони унормували терміни і порядок внесення плати: плата за договором вноситься разовим внеском протягом 3-х робочих днів з дня підписання договору сторонами на розрахунковий рахунок власника.

Розмір нормативної грошової оцінки не є сталим та при поновленні договору на новий строк змінюється у зв?язку з проведенням її щорічної індексації, внесенням змін на підставі вимог діючого законодавства й інших нормативних документів. Умови договору про розмір плати можуть переглядатися на вимогу однієї із сторін у разі внесення чинним законодавством змін до мінімального або максимального розміру річної орендної плати шляхом внесення змін у вигляді додаткової угоди (договору про зміни), що буде невід?ємною частиною цього договору. У випадку продовження строку сервітуту у договорі про зміни (додатковій угоді) встановлюється плата за період користування з дати закінчення строку сервітуту (п. 3.4-3.6 договору).

За умовами п. 4.1-4.3 договору особистий сервітут встановлюється відносно земельної ділянки для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 3 шт. (літній майданчик) на підставі розробленої технічної документації. На земельній ділянці не дозволяється діяльність, яка не пов?язана з розміщенням групи пересувних тимчасових споруд. Право на розміщення групи пересувних тимчасових споруд виникає після внесення плати за встановлення особистого сервітуту, реєстрації цього договору та оформлення паспорту прив?язки об?єкта.

Відповідно до п. 4.5 договору особистий сервітут не позбавляє власника земельної ділянки прав володіння, користування та розпорядження нею.

Власник має право вимагати від сервітуарія, зокрема, розміщення групи пересувних тимчасових споруд після реєстрації договору на підставі узгодженої технічної документації та паспорта прив?язки об?єкта; своєчасного внесення плати; припинення або дострокового розірвання договору у випадках: порушення чинного законодавства; виникнення необхідності відведення земельної ділянки, яка зайнята групою пересувних тимчасових споруд на інші цілі, згідно з Генпланом розвитку міста; у випадку зміни цільового призначення земельної ділянки; нерозміщення пересувних тимчасових споруд протягом 3 місяців з дня реєстрації договору тощо; у разі невідповідності розміщеного об?єкта паспорту прив?язки та вимогам містобудівного/земельного законодавства або затвердженої комплексної схеми розміщення тимчасових споруд з урахуванням вимог частини 2 статті 24 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності (п. 7.1 договору).

Власник зобов?язаний: дозволити розміщення групи пересувних тимчасових споруд на земельній ділянці, придатній для її розміщення; попередити про права третіх осіб на земельну ділянку (п. 7.2 договору).

Сервітуарій має право, зокрема, самостійно визначати напрями своєї господарської діяльності відповідно до призначення споруд; встановити в установленому законодавством порядку групу пересувних тимчасових споруд;при закінченні строку, на який було укладено цей договір за умови належного виконання обов?язків відповідно до умов договору, звернутися з клопотанням щодо продовження строку його дії, у порядку, встановленому пунктом 2.2 розділу 2 цього договору (п. 7.3 договору).

Сервітуарій зобов?язаний, зокрема: дотримуватися умов встановлення сервітуту, встановлених цим договором; оформити паспорт прив?язки групи пересувних тимчасових споруд; розмістити групу пересувних тимчасових споруд, відповідно до паспорта; використовувати групу пересувних тимчасових споруд відповідно до умов договору; своєчасно внести плату (п. 7.4 договору).

Усі зміни та/або доповнення до договору здійснюються у письмовій формі за взаємною згодою сторін, шляхом внесення змін у вигляді додаткової угоди (договору про зміни), що буде невід?ємною частиною відповідного договору. Згодою власника на зміну та/або доповнення до цього договору на вимогу сервітуарія є рішення міської ради, прийняте в установленому законодавством порядку, крім випадку необхідності виправлення технічної помилки, тощо (п. 9.1 договору).

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; у разі відчуження сервітуарієм споруди. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених договором або законом (п. 9.2 договору).

Після закінчення строку, на який було укладено договір, сервітуарій, за умови належного виконання своїх обов?язків, має право на подовження його дії. Подовження строку дії договору відбувається відповідно до п. 2.2 розділу 2 цього договору. У разі подовження строку договору на новий строк його умови можуть бути змінені, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору (п. 9.7 договору).

Відповідно до п. 11.1-11.2 договору він набирає чинності після підписання сторонами, здійснення плати та його реєстрації. Взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регулюються чинним законодавством України.

Вказаний договір підписано контрагентами, скріплено печаткою Виконавчого комітету Миколаївської міської ради та зареєстровано у Миколаївській міській раді, про що у книзі реєстрації договорів про встановлення особистого строкового сервітуту вчинено запис № 514.

В цей же день, 02.06.2020 року між Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, (власник) та Фізичною особою - підприємцем Борщевською Алісою Іванівною (сервітуарій) було також укладено договір про надання особистого строкового сервітуту №515, за умовами п. 1.1. якого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на підставі рішення від 13.05.2020 року № 386 встановлено особистий строковий сервітут відносно земельної ділянки площею 30 кв.м. поблизу нежитлової будівлі, яка має адресу: вул. Спаська, 48-а у Центральному районі для розміщення групи пересувних тимчасових споруд (літній майданчик) у кількості 3 шт. (кожна площею 10 кв.м.) для провадження підприємницької діяльності.

Пунктом 2.1. договору сторони погодили, що цим договором встановлюється особистий сервітут строком на 1 (один) рік з дати реєстрації цього договору (до 02.06.2021 року).

Відповідно до п. 2.2 договору сторони узгодили, що сервітуарій має право на продовження строку його дії. У цьому разі сервітуарій повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору звернутись письмово до власника земельної ділянки з клопотанням щодо продовження строку дії договору. Підставою для продовження строку дії договору буде відповідне рішення виконкому міської ради. Подовження строку договору оформлюється додатковою угодою (договором про зміни).

У разі порушення строку звернення до власника земельної ділянки з питання подовження (поновлення) договору або нездійснення плати у строк, визначений договором, його дія припиняється з дати закінчення строку дії договору, на який його було укладено, наслідком чого буде звільнення земельної ділянки від споруд.

Річна плата за договором встановлюється у розмірі 10% (десяти) відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, на якій розміщені пересувні тимчасові споруди та становить 14674 грн. 83 коп. без урахування ПДВ (п. 3.2. договору).

Пунктом 3.3 договору сторони унормували терміни і порядок внесення плати: плата за договором вноситься разовим внеском протягом 3-х робочих днів з дня підписання договору сторонами на розрахунковий рахунок власника.

Розмір нормативної грошової оцінки не є сталим та при поновленні договору на новий строк змінюється у зв?язку з проведенням її щорічної індексації, внесенням змін на підставі вимог діючого законодавства й інших нормативних документів. Умови договору про розмір плати можуть переглядатися на вимогу однієї із сторін у разі внесення чинним законодавством змін до мінімального або максимального розміру річної орендної плати шляхом внесення змін у вигляді додаткової угоди (договору про зміни), що буде невід?ємною частиною цього договору. У випадку продовження строку сервітуту у договорі про зміни (додатковій угоді) встановлюється плата за період користування з дати закінчення строку сервітуту (п. 3.4-3.6 договору).

За умовами п. 4.1-4.3 договору особистий сервітут встановлюється відносно земельної ділянки для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 3 шт. (літній майданчик) на підставі розробленої технічної документації. На земельній ділянці не дозволяється діяльність, яка не пов?язана з розміщенням групи пересувних тимчасових споруд. Право на розміщення групи пересувних тимчасових споруд виникає після внесення плати за встановлення особистого сервітуту, реєстрації цього договору та оформлення паспорту прив?язки об?єкта.

Відповідно до п. 4.5 договору особистий сервітут не позбавляє власника земельної ділянки прав володіння, користування та розпорядження нею.

Власник має право вимагати від сервітуарія, зокрема, розміщення групи пересувних тимчасових споруд після реєстрації договору на підставі узгодженої технічної документації та паспорта прив?язки об?єкта; своєчасного внесення плати; припинення або дострокового розірвання договору у випадках: порушення чинного законодавства; виникнення необхідності відведення земельної ділянки, яка зайнята групою пересувних тимчасових споруд на інші цілі, згідно з Генпланом розвитку міста; у випадку зміни цільового призначення земельної ділянки; нерозміщення пересувних тимчасових споруд протягом 3 місяців з дня реєстрації договору тощо; у разі невідповідності розміщеного об?єкта паспорту прив?язки та вимогам містобудівного/земельного законодавства або затвердженої комплексної схеми розміщення тимчасових споруд з урахуванням вимог частини 2 статті 24 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності (п. 7.1 договору).

Власник зобов?язаний: дозволити розміщення групи пересувних тимчасових споруд на земельній ділянці, придатній для її розміщення; попередити про права третіх осіб на земельну ділянку (п. 7.2 договору).

Сервітуарій має право, зокрема, самостійно визначати напрями своєї господарської діяльності відповідно до призначення споруд; встановити в установленому законодавством порядку групу пересувних тимчасових споруд;при закінченні строку, на який було укладено цей договір за умови належного виконання обов?язків відповідно до умов договору, звернутися з клопотанням щодо продовження строку його дії, у порядку, встановленому пунктом 2.2 розділу 2 цього договору (п. 7.3 договору).

Сервітуарій зобов?язаний, зокрема: дотримуватися умов встановлення сервітуту, встановлених цим договором; оформити паспорт прив?язки групи пересувних тимчасових споруд; розмістити групу пересувних тимчасових споруд, відповідно до паспорта; використовувати групу пересувних тимчасових споруд відповідно до умов договору; своєчасно внести плату (п. 7.4 договору).

Усі зміни та/або доповнення до договору здійснюються у письмовій формі за взаємною згодою сторін, шляхом внесення змін у вигляді додаткової угоди (договору про зміни), що буде невід?ємною частиною відповідного договору. Згодою власника на зміну та/або доповнення до цього договору на вимогу сервітуарія є рішення міської ради, прийняте в установленому законодавством порядку, крім випадку необхідності виправлення технічної помилки, тощо (п. 9.1 договору).

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; у разі відчуження сервітуарієм споруди. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених договором або законом (п. 9.2 договору).

Після закінчення строку, на який було укладено договір, сервітуарій, за умови належного виконання своїх обов?язків, має право на подовження його дії. Подовження строку дії договору відбувається відповідно до п. 2.2 розділу 2 цього договору. У разі подовження строку договору на новий строк його умови можуть бути змінені, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору (п. 9.7 договору).

Відповідно до п. 11.1-11.2 договору він набирає чинності після підписання сторонами, здійснення плати та його реєстрації. Взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регулюються чинним законодавством України.

Вказаний договір підписано контрагентами, скріплено печаткою Виконавчого комітету Миколаївської міської ради та зареєстровано у Миколаївській міській раді, про що у книзі реєстрації договорів про встановлення особистого строкового сервітуту вчинено запис № 515.

Окрім зазначеного, судовою колегією встановлено, що 02.06.2020 року між Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, (власник) та Фізичною особою - підприємцем Борщевською Алісою Іванівною (сервітуарій) було укладено договір про надання особистого строкового сервітуту №516, за умовами п. 1.1. якого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на підставі рішення від 13.05.2020 року № 386 встановлено особистий строковий сервітут відносно земельної ділянки площею 27 кв.м. поблизу нежитлової будівлі, яка має адресу: вул. Спаська, 48-а у Центральному районі для розміщення групи пересувних тимчасових споруд (літній майданчик) у кількості 3 шт. (кожна площею 9 кв.м.) для провадження підприємницької діяльності.

Пунктом 2.1. договору сторони погодили, що цим договором встановлюється особистий сервітут строком на 1 (один) рік з дати реєстрації цього договору (до 02.06.2021 року).

Відповідно до п. 2.2 договору сторони узгодили, що сервітуарій має право на продовження строку його дії. У цьому разі сервітуарій повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору звернутись письмово до власника земельної ділянки з клопотанням щодо продовження строку дії договору. Підставою для продовження строку дії договору буде відповідне рішення виконкому міської ради. Подовження строку договору оформлюється додатковою угодою (договором про зміни).

У разі порушення строку звернення до власника земельної ділянки з питання подовження (поновлення) договору або нездійснення плати у строк, визначений договором, його дія припиняється з дати закінчення строку дії договору, на який його було укладено, наслідком чого буде звільнення земельної ділянки від споруд.

Річна плата за договором встановлюється у розмірі 10% (десяти) відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, на якій розміщені пересувні тимчасові споруди та становить 13207 грн. 35 коп. без урахування ПДВ (п. 3.2. договору).

Пунктом 3.3 договору сторони унормували терміни і порядок внесення плати: плата за договором вноситься разовим внеском протягом 3-х робочих днів з дня підписання договору сторонами на розрахунковий рахунок власника.

Розмір нормативної грошової оцінки не є сталим та при поновленні договору на новий строк змінюється у зв?язку з проведенням її щорічної індексації, внесенням змін на підставі вимог діючого законодавства й інших нормативних документів. Умови договору про розмір плати можуть переглядатися на вимогу однієї із сторін у разі внесення чинним законодавством змін до мінімального або максимального розміру річної орендної плати шляхом внесення змін у вигляді додаткової угоди (договору про зміни), що буде невід?ємною частиною цього договору. У випадку продовження строку сервітуту у договорі про зміни (додатковій угоді) встановлюється плата за період користування з дати закінчення строку сервітуту (п. 3.4-3.6 договору).

За умовами п. 4.1-4.3 договору особистий сервітут встановлюється відносно земельної ділянки для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 3 шт. (літній майданчик) на підставі розробленої технічної документації. На земельній ділянці не дозволяється діяльність, яка не пов?язана з розміщенням групи пересувних тимчасових споруд. Право на розміщення групи пересувних тимчасових споруд виникає після внесення плати за встановлення особистого сервітуту, реєстрації цього договору та оформлення паспорту прив?язки об?єкта.

Відповідно до п. 4.5 договору особистий сервітут не позбавляє власника земельної ділянки прав володіння, користування та розпорядження нею.

Власник має право вимагати від сервітуарія, зокрема, розміщення групи пересувних тимчасових споруд після реєстрації договору на підставі узгодженої технічної документації та паспорта прив?язки об?єкта; своєчасного внесення плати; припинення або дострокового розірвання договору у випадках: порушення чинного законодавства; виникнення необхідності відведення земельної ділянки, яка зайнята групою пересувних тимчасових споруд на інші цілі, згідно з Генпланом розвитку міста; у випадку зміни цільового призначення земельної ділянки; нерозміщення пересувних тимчасових споруд протягом 3 місяців з дня реєстрації договору тощо; у разі невідповідності розміщеного об?єкта паспорту прив?язки та вимогам містобудівного/земельного законодавства або затвердженої комплексної схеми розміщення тимчасових споруд з урахуванням вимог частини 2 статті 24 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності (п. 7.1 договору).

Власник зобов?язаний: дозволити розміщення групи пересувних тимчасових споруд на земельній ділянці, придатній для її розміщення; попередити про права третіх осіб на земельну ділянку (п. 7.2 договору).

Сервітуарій має право, зокрема, самостійно визначати напрями своєї господарської діяльності відповідно до призначення споруд; встановити в установленому законодавством порядку групу пересувних тимчасових споруд;при закінченні строку, на який було укладено цей договір за умови належного виконання обов?язків відповідно до умов договору, звернутися з клопотанням щодо продовження строку його дії, у порядку, встановленому пунктом 2.2 розділу 2 цього договору (п. 7.3 договору).

Сервітуарій зобов?язаний, зокрема: дотримуватися умов встановлення сервітуту, встановлених цим договором; оформити паспорт прив?язки групи пересувних тимчасових споруд; розмістити групу пересувних тимчасових споруд, відповідно до паспорта; використовувати групу пересувних тимчасових споруд відповідно до умов договору; своєчасно внести плату (п. 7.4 договору).

Усі зміни та/або доповнення до договору здійснюються у письмовій формі за взаємною згодою сторін, шляхом внесення змін у вигляді додаткової угоди (договору про зміни), що буде невід?ємною частиною відповідного договору. Згодою власника на зміну та/або доповнення до цього договору на вимогу сервітуарія є рішення міської ради, прийняте в установленому законодавством порядку, крім випадку необхідності виправлення технічної помилки, тощо (п. 9.1 договору).

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; у разі відчуження сервітуарієм споруди. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених договором або законом (п. 9.2 договору).

Після закінчення строку, на який було укладено договір, сервітуарій, за умови належного виконання своїх обов?язків, має право на подовження його дії. Подовження строку дії договору відбувається відповідно до п. 2.2 розділу 2 цього договору. У разі подовження строку договору на новий строк його умови можуть бути змінені, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору (п. 9.7 договору).

Відповідно до п. 11.1-11.2 договору він набирає чинності після підписання сторонами, здійснення плати та його реєстрації. Взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регулюються чинним законодавством України.

Вказаний договір підписано контрагентами, скріплено печаткою Виконавчого комітету Миколаївської міської ради та зареєстровано у Миколаївській міській раді, про що у книзі реєстрації договорів про встановлення особистого строкового сервітуту вчинено запис № 516.

На виконання умов вказаних вище договорів про встановлення особистих строкових сервітутів Фізичною особою підприємцем Борщевською А.І. на рахунок Виконавчого комітету за встановлення особистих строкових сервітутів у 2020 році було сплачено 15848 грн. 82 коп. (платіжне доручення від 21.05.2020 року № 21052), 17609 грн. 80 коп. (платіжне доручення від 21.05.2020 року № 21053), 15848 грн. 82 коп. (платіжне доручення від 21.05.2020 року № 21051).

09.02.2021 року Фізична особа підприємець Борщевська А.І. звернулася до Центру надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради із заявами про видачу рішень Миколаївської міської ради на укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення стаціонарних тимчасових споруд або пересувних тимчасових споруд за вх. №№ 23038-07-13, 23038-07-13, 32038-07-13 відповідно. До заяв, згідно описів, що в них містяться, заявницею додано заяви на укладення договорів про встановлення особистого строкового сервітуту, технічну документацію щодо встановлення меж особистого строкового сервітуту, а також інші документи (копії).

Також в матеріалах справи наявні листи Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради від 02.03.2021 року №№ 7103/12.01-47/21-2, 7100/12.01-47/21-2, 7113/12.01-47/21-2, за якими Департамент, розглянувши надані підприємцем Борщевською матеріали та технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж особистих строкових сервітутів для розміщення груп пересувних тимчасових споруд, погодив можливість укладення договорів про встановлення особистих строкових сервітутів.

З листів Управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради від 22.10.2021 року № 44427/11.02-03/21-2 та Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради від 08.10.2021 року №42536/12.01-24/21-2, направлених на адресу Юридичного департаменту Миколаївської міської ради, вбачається, що дозвільні справи за заявами підприємця Борщевської про видачу рішень на укладення договорів про встановлення особистого сервітуту знаходяться на розгляді Управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради; рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про укладення договорів про встановлення особистого строкового сервітуту станом на час надання відповіді не приймалися; паспорти прив`язки споруд позивачу на земельних ділянках не надавалися.

Інших належних та допустимих письмових доказів стосовно наявних між сторонами у даній справі правовідносин, матеріали господарської справи не містять.

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для зобов`язання Виконавчого комітету Миколаївської міської ради укласти з позивачем додаткові угоди про продовження на 1 (один) рік строку договорів від 02.06.2020 року про встановлення особистих строкових сервітутів відносно земельних ділянок в м. Миколаєві поблизу нежитлової будівлі по вул. Спаська, 48-А у Центральному районі для розміщення груп пересувних тимчасових споруд.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви часткового прийняття аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні.

Перед тим, як переглядати оскаржуване рішення суду першої інстанції по суті позовних вимог Фізичної особи - підприємця Борщевської Аліси Іванівни, яка просить суд зобов`язати Виконавчий комітет Миколаївської міської укласти з нею додаткові угоди про продовження на один рік строку договорів про встановлення особистого строкового сервітуту, посилаючись при цьому на обставину тривалого нерозгляду відповідачем її заяв про поновлення такого строку, судова колегія вважає за необхідне встановити належний чи неналежний спосіб захисту обраний позивачем у даному разі для захисту свого порушеного права та інтересу у судовому порядку.

Так, способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції.

Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань (постанова Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі № 910/7164/19).

В свою чергу, всі способи захисту, мають у своїй основі цільову спрямованість, що дозволяє встановити ту визначальну ознаку, яка об`єднує способи захисту, виходячи із конкретного правового результату, тобто бажаного для особи результату, що є метою захисту суб`єктивного цивільного права, якою може бути: відновлення порушеного права; компенсація збитків, завданих порушенням чи невизнанням права; запобігання порушенню права, тощо.

В той же час, захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Перелік способів захисту порушених прав та інтересів, закріплений у наведених нормах, не є вичерпним. Абзацом 12 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Подібне нормативне регулювання містить абзац 12 ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, відповідно до якого права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються також іншими способами, передбаченими законом.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту її права чи інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (такої позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у низці постанов від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 року у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021 року у справі № 910/10011/19, від 22.06.2021 року у справі № 334/3161/17, від 31.08.2021 року у справі № 903/1030/19, від 26.10.2021 року у справі № 766/20797/18, від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 14.12.2021 року у справі № 643/21744/19, від 25.01.2022 року у справі № 143/591/20, від 08, 09, 22.02.2022 року у справах № 209/3085/20, у справі № 910/6939/20, у справі № 761/36873/18, від 13.02.2024 року у справі №910/2592/19).

Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, обставини, наслідки порушення, такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності.

Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача.

Ефективним є спосіб захисту, який забезпечує відновлення порушеного права позивача (спричиняє потрібні результати) без необхідності вчинення інших дій з метою захисту такого права, повторного звернення до суду задля відновлення порушеного права. Тобто спосіб захисту, який виходячи з характеру спірних правовідносин та обставин справи здатен призвести до відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів (має найбільший ефект у відновленні) (див. постанову обєднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17 листопада 2023 року у справі № 910/12832/21).

Отже, судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (таку позицію викладено також у постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року у справі № 910/3009/18).

Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті та захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду необхідно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним.

Іншими словами, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Саме в такому значенні має розумітися ефективний захист порушених прав особи.

Отже, ураховуючи вимоги ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи, у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом, або захисту порушеного права в інший спосіб, тобто вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору в іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у звязку із судовим рішенням тощо.

Так, судовою колегією з матеріалів позовної заяви Фізичної-особи підприємця Борщевської А.І. вбачається, що остання звернулася у даній справі з вимогою про зобов`язання Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, як сторону договору, укласти додаткові угоди (договори про зміни) про продовження на 1 рік строків договорів про встановлення особистого строкового сервітуту, визначивши спосіб захисту, який, на її думку передбачений чинним законодавством України, та полягає у примусовому виконанні відповідачем обов`язку.

При цьому, підставою позову позивачкою визначено те, що Миколаївською міською радою рішення з питання продовження чи відмови у продовженні строку дії договорів про встановлення особистого строкового сервітуту тривалий час не приймаються.

За наслідками розгляду судом першої інстанції позовних вимог Фізичної особи підприємця Борщевської А.І., було висновано про належність обраного позивачкою способу захисту свого порушеного права та задоволено позов у повному обсязі з чим судова колегія не погоджується, враховуючи таке.

Так, судовою колегією також встановлено, що між Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради та Фізичною особою - підприємцем Борщевською А.І. 02.06.2020 року були укладені договори про надання особистого строкового сервітуту №№ 514, 515, 516, у відповідності до умов яких Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на підставі рішення від 13.05.2020 року № 386 встановлено позивачу особисті строкові сервітути відносно земельних ділянок:

по договору № 514 ? відносно земельної ділянки площею 27 кв.м. поблизу нежитлової будівлі, яка має адресу: вул. Спаська, 48-а у Центральному районі для розміщення групи пересувних тимчасових споруд (літній майданчик) у кількості 3 шт. (кожна площею 9 кв.м.) для провадження підприємницької діяльності;

по договору № 515 ? відносно земельної ділянки площею 30 кв.м. поблизу нежитлової будівлі, яка має адресу: вул. Спаська, 48-а у Центральному районі для розміщення групи пересувних тимчасових споруд (літній майданчик) у кількості 3 шт. (кожна площею 9 кв.м.) для провадження підприємницької діяльності;

по договору № 516 ? відносно земельної ділянки площею 27 кв.м. поблизу нежитлової будівлі, яка має адресу: вул. Спаська, 48-а у Центральному районі для розміщення групи пересувних тимчасових споруд (літній майданчик) у кількості 3 шт. (кожна площею 9 кв.м.) для провадження підприємницької діяльності (п.п. 1.1 договорів).

Таким чином, між сторонами у даній справі виникли правовідносини у сфері користування земельними ділянками комунальної власності.

Так, п. 2.1. вказаних вище договорів, який є ідентичним для всієї групи таких договорів, встановлені особисті сервітути строком на 1 (один) рік з дати реєстрації цих договорів (до 02.06.2021 року).

В порядку п. 2.2 вказаних вище договорів, якими передбачено, що сервітуарій має право на продовження строку їх дії; у цьому разі сервітуарій повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору звернутись письмово до власника земельної ділянки з клопотанням щодо продовження строку дії договору; підставою для продовження строку дії договору буде відповідне рішення виконкому міської ради; подовження строку договору оформлюється додатковою угодою (договором про зміни); у разі порушення строку звернення до власника земельної ділянки з питання подовження (поновлення) договору або нездійснення плати у строк, визначений договором, його дія припиняється з дати закінчення строку дії договору, на який його було укладено, наслідком чого буде звільнення земельної ділянки від споруд, позивачка звернулася до Центру адміністративних послуг Миколаївської міської ради із заявами про видачу рішень Миколаївської міської ради на укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення стаціонарних тимчасових споруд або пересувних тимчасових споруд за вх. №№ 23038-07-13, 23038-07-13, 32038-07-13 відповідно. До заяв, згідно описів, що в них містяться, заявницею додано заяви на укладення договорів про встановлення особистого строкового сервітуту, технічну документацію щодо встановлення меж особистого строкового сервітуту, а також інші документи (копії).

Проте, на час звернення позивачки із позовом, рішення органом місцевого самоврядування з означених питань прийняте не було, додаткові угоди не укладено, що стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до місцевого господарського суду.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. 3, 6, 203, 626, 627 Цивільного кодексу України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Як предмет договору цивільно-правова теорія розуміє необхідні за цим договором дії, що призводять до бажаного для сторін результату, тобто такий результат визначає, про що саме домовилися сторони.

У розумінні положень цивільного законодавства договір спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто виникнення цивільного правовідношення, яке, у свою чергу, може включати певні права та обов`язки, виконання яких призводить до бажаного для сторін результату. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відтак, у даному разі судовою колегією вбачається, що між сторонами виник господарський спір, що стосується продовження строку користування земельною ділянкою на підставі договору особистого строкового сервітуту між сторонами, як суб`єктами господарювання, тобто позивачка намагається захистити своє майнове право саме щодо земельних ділянок, а не щодо ухвалення або не ухвалення відповідачем відповідного рішення щодо продовження строків договорів на встановлення сервітутів, як суб`єктом владних повноважень.

Отже, фактично, між сторонами у даній справі, виникли договірні правовідносини відносини, які характеризуються рівністю їх учасників та свободою договору.

Судова колегія наголошує, що оскільки цивільні правовідносини у цій справі засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, а принципи свободи договору, судового захисту цивільного права та інтересу, справедливості, добросовісності та розумності належать до фундаментальних засад цивільного законодавства, сторони у договорах про встановлення сервітутів є однаково зобов`язаними виконувати як умови законодавства, так і умови таких договорів, то зобов`язання відповідача укласти додаткові угоди до таких договорів не є належним способом захисту права та порушеного інтересу позивачки, оскільки належним способом захисту порушеного права у такого роду договірних спорах є позов про визнання укладеними додаткових угод із викладенням їх змісту в редакції запропонованій позивачем.

Частиною 9 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорі, котрий виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

При цьому, як встановлено судовою колегією позивачкою до позовної заяви не подано редакцій проєктів додаткових угод про продовження договорів про встановлення особистого строкового сервітуту, які, з урахуванням ч. 9 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, мають бути викладені у резолютивній частині судового рішення на підтвердження умов укладення відповідних угод, оскільки у спорі, що виник між сторонами у позові та в резолютивній частині судового рішення в обов`язковому порядку мають вказуватися умови додаткової угоди до договору про його продовження.

Подібної правової позиції дотримано Верховним Судом у постановах від 11.09.2018 року у справі №911/1170/17, від 06.12.2018 року у справі 908/1634/17, від 11.12.2018 року у справі №921/43/18, від 20.02.2019 року у справі № 915/1401/17, від 21.09.2022 року у справі №926/2720/21.

Таким чином, враховуючи те, що самою позивачкою фактично не дотримано встановленої процесуальним законодавством процедури щодо визнання договорів продовженими, зокрема, щодо звернення до суду з відповідною вимогою про визнання укладеними додаткових угод про продовження строків дії договорів на тих самих умовах і на той самий строк із зазначенням ним умов, на яких він має намір продовжити договір, тобто з урахуванням ч. 9 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 є помилковим, з огляду на обрання позивачкою невірного способу захисту свого порушеного права та інтересу.

При цьому, судова колегія звертає увагу на ту обставину, що посилання позивачки у позовній заяві на позицію Південно-західного апеляційного господарського суду, викладену у постанові від 22.03.2021 року у справі №915/701/20 не є актуальним та не приймається апеляційним господарським судом як релевантна судова практика, оскільки у відповідності до вимог ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тому, зважаючи на правові позиції суду касаційної інстанції у подібних правовідносинах, на час перегляду оскаржуваного рішення у даній справі належним способом захисту є саме звернення позивача з позовом про визнання укладеною додаткової угоди до договору про встановлення особистого строкового сервітуту з викладенням її змісту в редакції, визначеній позивачем.

У свою чергу, обрання неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові, з огляду на що, доводам позовної заяви ОСОБА_1 по суті позовних вимог судовою колегією під час перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції правова оцінка не надавалась. (Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі №910/12525/20).

За таких обставин судова колегія не погоджується із висновком суду місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги позивача потребують задоволення, оскільки визначені ОСОБА_1 позовні вимоги не спроможні здійснити захист її прав та охоронюваних законом інтересів, а тому суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про їх задоволення, з огляду на що, таке рішення потребує скасування з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що аргументи Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, викладені в апеляційній скарзі, частково знайшли свої підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, з огляду на що Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що така апеляційна скарга потребує часткового задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2024 року у справі №915/1452/21 потребує скасування, з прийняттям Південно-західним апеляційним господарським судом нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Фізичної особи підприємця Борщевської А.І. у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, м. Миколаїв на рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2024 року у справі № 915/1452/21 задовольнити частково.

Скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2024 року у справі №915/1452/21.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Борщевської Аліси Іванівни, м. Миколаїв до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, м. Миколаїв, про зобов?язання Виконавчого комітету Миколаївської міської ради укласти з Фізичною особою-підприємцем Борщевською Алісою Іванівною додаткову угоду (договір про зміни) про продовження на 1 (один) рік строку договору від 02.06.2020 року № 514 про встановлення особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки площею 27 кв.м. в м. Миколаєві поблизу нежитлової будівлі по вул. Спаська, 48-а у Центральному районі для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 3 шт. (кожна площею 9 кв.м.) для провадження підприємницької діяльності; про зобов?язання Виконавчого комітету Миколаївської міської ради укласти з Фізичною особою-підприємцем Борщевською Алісою Іванівною додаткову угоду (договір про зміни) про продовження на 1 (один) рік строку договору від 02.06.2020 року № 515 про встановлення особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки площею 30 кв.м. в м. Миколаєві поблизу нежитлової будівлі по вул. Спаська, 48-а у Центральному районі для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 3 шт. (кожна площею 10 кв.м.) для провадження підприємницької діяльності; про зобов?язання Виконавчого комітету Миколаївської міської ради укласти з Фізичною особою-підприємцем Борщевською Алісою Іванівною додаткову угоду (договір про зміни) про продовження на 1 (один) рік строку договору від 02.06.2020 року № 516 про встановлення особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки площею 27 кв.м. в м. Миколаєві поблизу нежитлової будівлі по вул. Спаська, 48-а у Центральному районі для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 3 шт. (кожна площею 9 кв.м.) для провадження підприємницької діяльності.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Борщевської Аліси Іванівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Виконавчого комітету Миколаївської міської ради (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20 ) витрати по сплаті судового збору за подання скаржником апеляційної скарги 10215 грн.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 20 травня 2024 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
Я.Ф. Савицький