УХВАЛА

17 травня 2024 року

м. Київ

cправа № 915/393/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратової І.Д. - головуючої, суддів - Баранця О.М., Губенко Н.М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Богатир К.В., судді Поліщук Л.В., Таран С.В.)

від 14.12.2023

за позовом Компанії "Маліеро Лімітед"

до ОСОБА_1

про визнання недійсною частини договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Рент УМБ",

ВСТАНОВИВ:

1. У березні 2023 року Компанія "Маліеро Лімітед" (далі - позивач, Компанія) звернулася до Господарського суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ) про визнання недійсною частини договору купівлi-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент УМБ", укладеного 24.02.2021 між позивачем та відповідачем (далі - договір), а саме наступні положення пункту 4.10. Розділу 4: "У випадку, якщо термін прострочення складе більше 30 (тридцяти) календарних днів, Продавець має право розірвати цей Договір в односторонньому порядку. У такому випадку цей Договір вважається розірваним з моменту отримання Покупцем відповідного письмового повідомлення направленого за адресою: АДРЕСА_1 , а сплачені Покупцем кошти за викуп частки не повертаються. Повідомлення вважається врученим і тоді, коли воно доставлене за вищевказаною адресою Покупця, однак останній його не отримав протягом всього встановленого періоду зберігання поштового відправлення у поштовому відділенні за місцем його доставки.".

2. Позов обґрунтовано тим, що позивач вважає дану умову договору несправедливою, недобросовісною, нерозумною, такою що вносить істотний дисбаланс між правами та обов`язками сторін, тобто умови пункту 4.10. суперечать положенням пункту 2, пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

3. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 12.07.2023 у задоволенні позову відмовлено.

4. Суд першої інстанції виходив з того, що воля сторін була добровільною та добросовісно спрямована на виникнення правовідносин між сторонами саме на таких умовах, які викладені у договорі з огляду на те, що питання про оспорювання правочину з підстав, зазначених у статтях 230, 231 ЦК України, позивачем не ставилося. На думку суду першої інстанції позивачем подано позов не на захист порушених прав та інтересів, а для уникнення несприятливих наслідків, викликаних розірванням договору купівлі-продажу за ініціативою відповідача. Крім того, суд зазначив, що ним не було встановлено, що при укладанні договору не було дотримано положень пунктів 2, 6 частини першої статті 3 ЦК України, що має наслідком відмови у задоволенні позову.

5. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.12.2023 рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково; визнано недійсним частину договору, а саме наступні положення пункту 4.10. Розділу 4: "…а сплачені покупцем кошти за викуп частки не повертаються". В іншій частині позову відмовлено.

6. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в момент укладення положень пункту 4.10. Розділу 4 договору сторонами не дотримано вимог, що встановлені частиною першою статті 203 ЦК України, тобто зміст положення пункту 4.10. Розділу 4 договору, а саме: "а сплачені покупцем кошти за викуп частки не повертаються", суперечить встановленим у пунктах 2, 6 частини першої статті З ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, зокрема являється несправедливим, нерозумним, та позбавляє права власності на грошові кошти іншу сторону договору у разі його розірвання.

7. 04.01.2024 ОСОБА_1 звертався до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.12.2023 та залишити в силі рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.07.2023.

8. Ухвалою Верховного Суду від 14.03.2024 касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.12.2023 у справі № 915/393/23, відкритого на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, закрито на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

9. 28.03.2024 ОСОБА_1 повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову суду апеляційної інстанції, в якій підставою для касаційного оскарження судового рішення визначив пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України та одночасно заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

10. Ухвалою Верховного Суду від 17.04.2024 визнано неповажними підстави, наведені ОСОБА_1 , у клопотанні про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, касаційну скаргу залишено без руху.

11. Ухвалою Верховного Суду від 01.05.2024 інші підстави для поновлення строку визнано неповажними, і у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.12.2023 у справі № 915/393/23 відмовлено на підставі пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України.

12. 10.05.2024 від ОСОБА_1 до Верховного Суду втретє надійшла касаційна скарга, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції з визначеною підставою для касаційного оскарження судового рішення, передбаченою пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, та залишити рішення суду першої інстанції в силі.

13. 13.05.2024 до Верховного Суду від Компанії надійшли заперечення проти відкриття касаційного провадження, в яких просить відмовити у відкритті відповідно до пункту 3 частини першої статті 293 ГПК України.

14. Верховний Суд вивчив матеріали касаційної скарги, заперечення проти відкриття касаційного провадження та дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

15. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 293 ГПК України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї ж особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

16. Суд звертає увагу скаржника, що приписами зазначеної норми визначено процесуальне обмеження щодо повторної подачі касаційної скарги після відмови у відкритті касаційного провадження цієї особи на це саме судове рішення, яке є загальним для всіх суб`єктів та узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

17. З огляду на наявність ухвали Верховного Суду від 01.05.2024, відповідно до якої вирішено питання про відмову у відкритті провадження за касаційною скаргою цього ж заявника на це саме судове рішення згідно з нормою пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою у цій справі.

Керуючись нормами статей 234, 235, пункту 3 частини першої статті 293 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 915/393/23 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.12.2023.

2. Касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча І. Кондратова

Судді О. Баранець

Н. Губенко