ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року Справа № 918/1263/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гудак А.В.,

суддя Петухов М.Г.,

суддя Олексюк Г.Є.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛД С" на рішення Господарського суду Рівненської області від 14.02.2024 по справі №918/1263/23 (суддя Бережнюк В.В., м.Рівне, повний текст складено 15.02.2024)

за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю " ГОЛД С"

про стягнення 19 333,78 грн.

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2023 року Державна служба України з безпеки на транспорті звернулася до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛД С" про стягнення 19 333,78 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим/великогабаритним транспортним засобом.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 14.02.2024 року у справі №918/1263/23 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛД С" на користь Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у сумі 19 333,78 грн, 2 684,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "ГОЛД С" звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 14 лютого 2024 року у справі №918/1263/23 повністю та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву залишити без розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що викладені у рішенні суду першої інстанції висновки, що загальна вага транспортного засобу з вантажем становила 41,23 т. при дозволених - 40 т., навантаження на строєні осі з одинарними шинами 23,63 т. при дозволених - 22 т., не відповідають обставинам справи та суперечать матеріалам справи.

Відповідач зазначає, що враховуючи зазначену у свідоцтвах про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 масу без навантаження вантажного сідлового тягача RENAULT MAGNUM 440 номерний знак НОМЕР_3 (7,4 тонн) з напівпричепом MEGA MNW номерний знак НОМЕР_4 (7,0 тонн), загальна маса автомобіля з вантажем становила 38,40 тонн (без заправки пальним). Тобто, автомобіль з вантажем мав фактичну повну масу 38,40 тонн, що не перевищувала нормативно допустиму масу 40,00 тонн.

Окрім цього, суд першої інстанції всупереч ст. 87 ГПК України необґрунтовано відмовив ТОВ «ГОЛД С» у заявленому клопотанні від 08.02.2024 щодо виклику та допиту у якості свідка ОСОБА_1 , водія автомобільного перевізника, а також не надав оцінки його інформації у доповідній записці від 11.10.2019, в якій він проінформував керівника підприємства про вагове обладнання, яке не було у робочому стані під час зважування вантажу солоду працівниками Укртрансбезпеки 10.09.2019 року. Ця доповідна записка з поясненням директора ТОВ «ГОЛД С» від 21.10.2019 та іншими документами щодо перевезення вантажу солоду пивоварного ячмінного була предметом розгляду 22.10.2019 в Управлінні Укртрансбезпеки в Рівненській області.

Відповідач зазначає, що судом першої інстанції всупереч вимог ст.81 ГПК України відмовлено в задоволенні клопотання про витребування у позивача доказів.

Поряд з цим, відповідач зазначає, що факт використання саме вагового приладу із зазначенням типу приладу (030T-AS2-PWIA) та його серійного номера (17-384), не зафіксовано в п. 1 довідки № 042909 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 10.09.2019 року (не вказано даних про ваговий комплекс, його назви, серійного номеру, країни виробника). Талон зважування № 952 від 10.09.2019 року, не може вважатися належним доказом ваги транспортного засобу та напівпричепу з огляду на те, що у вказаному талоні відсутня інформація щодо здійснення зважування транспортного засобу разом із напівпричепом, адже у ньому не зазначені відомості про назву та реєстраційний номер напівпричепу марки MEGA MNW номерний номер НОМЕР_5 . Отже, Укртрансбезпека не надала доказів про призначення та сферу застосування вказаних ваг, не спростувала доводи відповідача що ці ваги призначенні для зважування (вимірювання) некомерційних вантажів, зокрема гуманітарної допомоги. За таких обставин, неможливо встановити, чи відповідає зважувальне обладнання вимогам законодавства щодо обладнання пересувного пункту габаритно-вагового контролю, та чи може застосовуватись для зважування транспортних засобів. Натомість автомобіль спеціального призначення - мобільний пункт контролю KrASZ-LMZ2MP не підтверджує проведення точного вагового контролю, позаяк згідно пункту 1 Технічного паспорта автомобіля спеціального призначення (стор, 2), автомобіль призначений для перевезення спеціалістів Державної служби України з безпеки на транспорті та виконання ними службових обов`язків, про що представник відповідача наголошував у судовому засіданні, проте його доводи залишились поза увагою суду першої інстанції. Також безпідставним є твердження позивача що наявність будь-якого документу на підтвердження кваліфікації та допуску до проведення робіт на комплексах габаритно-вагового контролю не передбачена нормами чинного законодавства України. Такий довід не відповідає статті 1 Закону України «Про автомобільні дороги», позаяк вимірювання вагових і габаритних параметрів транспортних засобів віднесено до інженерного облаштування, тобто спеціальних засобів, призначених для забезпечення безпечних умов руху. Крім того при здійсненні зважування транспортного засобу з сипучим вантажем, який змінює розподіл навантажень на масу транспортного засобу в русі, результати вимірювання, не можна вважати достовірними, оскільки такі вимірювання, здійсненні без застосування відповідної Методики, яка б враховувала особливості вантажу, що свідчить про неможливість встановлення достовірного та точного показника навантаження на кожну з мас транспортного засобу з відповідним сипучим вантажем. Про методику, за якою проводився процес визначення фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу не зазначено ні в Акті №161881 від 10.09.2019 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, ні в Довідці №042909 від 10.09.2019 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, ні в Акті №033088 від 10.09.2019 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.

Крім того, відповідач зазначає, що не може бути відповідальності, у тому числі цивільно-правової, за перевезення подільних вантажів без спеціального дозволу, якщо законодавство не передбачає можливості отримання суб`єктом господарювання такого роду дозволу. Суд не дав оцінку, що згідно з довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 10.09.2019 №042909 та розрахунком плати за проїзд від 10.09.2019 № 161881, відповідачем було перевищено нормативно вагові параметри навантаження, зокрема, на строєну вісь з одиночними шинами (23,63 т. при нормативно допустимому 22 т.), а у талоні зважування від 10.09.2019 (транзакція №952) зафіксовано параметри зважування окремо по напівосям (8,305 т.; 7,075 т.; 8,250 т.).

Тобто, всупереч вимогам п.9 розд.II Вимог № 255 визначення загальної маси автомобіля та навантаження на строєну вісь було здійснено шляхом сумування напівосьових навантажень з наступним сумуванням осьових навантажень.

Відповідач зазначає, що Укртрансбезпека не є учасником господарських відносин, а ТОВ «ГОЛД С» під час здійснення господарської діяльності не завдало збитків. Позовна заява від імені позивача Державної служби України з безпеки на транспорті підписана та подана його Головою Євгеном Зборовським, тобто особою, яка не мала процесуальної дієздатності, та яка не мала права підписувати її, позаяк спірні правовідносини виникли 10.09.2019 у яких Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань не здійснювала стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують нормативні. Таким повноваженнями наділене Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України і його територіальний орган Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області (колишні назви - Державне агентство автомобільних доріг України та Служба автомобільних доріг у Житомирській області ).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.03.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛД С" на рішення Господарського суду Рівненської області від 14.02.2024 по справі №918/1263/23. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛД С" постановлено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

В ході апеляційного розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, відповідно до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч.1 ст.273 ГПК України.

02 квітня 2024 року від позивача Державної служби України з безпеки на транспорті на адресу суду надійшов відзив в якому просить суд апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛД С" на рішення Господарського суду Рівненської області від 14.02.2024 по справі №918/1263/23 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 14.02.2024 без змін.

Положеннями статті 269 вказаного Кодексу визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛД С" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 14.02.2024 у справі №918/1263/23 без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Управлінням Укртрансбезпеки у Житомирській області видано направлення на рейдову перевірку №004703 від 09.09.2019 на 86 км а/д М-06 "Київ-Чоп"(а.с.30). Відповідно до графіку проведення перевірок проведено перевірку із здійсненням габаритно-вагового контролю (а.с.29).

Головним спеціалістом відділу державного Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області контролю Янчуком Р.І. та старшим державним інспектором відділу державного контролю Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області Нагорським А.В., 10.09.2019 на 86 км а/д Київ-Чоп проведена рейдова перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Під час перевірки був зупинений транспортний засіб марки RENAULT Magnum 440, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом MEGA MNW реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_6 та СХН 125840 транспортний засіб марки RENAULT Magnum 440, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом MEGA MNW реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 належить ТОВ "ГОЛД С" (а.с.19-20).

Водієм ОСОБА_1 під час рейдової перевірки посадовим особам Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області була пред`явлена товарно - транспортна накладна від 09.09.2019 №849. Зі змісту товарно-транспортної накладної від 10.09.2019 №849 вбачається, що вантажовідправником є - TOB "ХАРВЕСТ АГРОХІМ УКРАЇНА"; замовником є - TOB "ХАРВЕСТ АГРОХІМ УКРАЇНА"; перевізником є ТОВ "ГОЛД С"; вантажоодержувач - ПП "ДІМІОРС"; пункт навантаження - м. Буськ, Львівська область; пункт розвантаження - м.Мелітополь, Запорізька область (а.с.18).

Під час перевірки, належного позивачу транспортного засобу, проведено ваговий контроль (шляхом зважування транспортного засобу на пересувному ваговому комплексі автомобіль спеціального призначення мобільний пункт контролю), а саме зважування транспортного засобу відбувалося на повірених вагах, що підтверджується свідоцтвом про повірку засобу вимірювальної техніки № 35-02/5328 від 25.02.2019 (а.с.31-32). Ваги, якими проводилося зважування транспортного засобу, входять до комплектності вищезазначеного мобільного пункту контролю, про що наявна копія технічного паспорту на автомобіль спеціального призначення мобільний пункт контролю KraSZ-LMZ2MP.

У результаті проведеного габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки RENAULT Magnum 440, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом MEGA MNW реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , працівниками Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області виявлено перевищення нормативних вагових параметрів, а саме фактичне навантаження по загальній вазі становило 41,23 т. при дозволених - 40 т, навантаження на строєні осі з одинарними шинами становило 23,63 т, при дозволених - 22 т. Що підтверджується копією талона про зважування № 952 від 10.09.2019 (а.с.17).

Перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом проводилась в присутності водія ОСОБА_1 .

За наслідками вказаної перевірки 10.09.2019 працівниками Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області складено акт №161881 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому зафіксовані, що під час перевірки виявлено порушення відповідальність за що передбачено абз.3, ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» без оформлення документів передбачених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: дозволу, який дає право на рух автодорогами України з перевищенням великовагових параметрів або документ про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів. Вказаний акт підписаний посадовими особами, які провели перевірку: головним спеціалістом відділу державного Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області контролю Янчуком Р.І., старшим державним інспектором відділу державного контролю Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області Нагорським А.В. та водієм транспортного засобу Гаєвським В.Я. (а.с.13).

Також, у зв`язку із перевищення вагових обмежень 10.09.2019 працівниками Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №033088 та довідку №042909 про результати здійснення габаритно-вагового контролю (а.с.14, 16). Відповідно до вказаного акту №033088 зафіксовано перевезення вантажу з перевищенням встановлених вагових обмежень, а саме: осьові навантаження становлять 6,88 т., 10,72 т., 23,63 т. при нормативно допустимому 11,0 т.; 11,0 т., 22 т.

До акту від 10.09.2019 №033088 посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Житомирській області складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №161881 від 10.09.2019 на суму 700,20 євро (а.с.15, 33).

Крім цього, у розрахунку попереджено, що перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Управлінням Укртрансбезпеки у Житомирській області відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю "ГОЛД С" нарахована плата за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування відповідно до формули: П= (Рзм + Рив + Рг) х В х К, де Рзм - 0,1 євро/км (перевищення загальної маси). Рнв - 0,20 євро/км (перевищення навантаження на строєні осі від 5% до 10% (з одинарними шинами *2) (0,1*2 ) (п. 31 Порядку №879). Рг - 0 євро/км (перевищення габаритних параметрів); В - пройдена відстань 1167 км., К - до 10% (коефіцієнт 2), П = (0,1 + 0,20 + 0) * 1167 (відстань) * 2 (коефіцієнт) = 700,20 евро.

Згідно пунктів 26, 27 Порядку здійснений габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними, дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" (далі - Порядок № 879) плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку; кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до Державного бюджету. Станом на 10.09.2019 сума 700,20 євро за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України, складала 19 333 грн. 78 коп. (курс НБУ станом на 10.09.2019 за 1 євро =27,6118 грн.) (а.с.33).

Товариством з обмеженою відповідальністю "ГОЛД С" дії працівників Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області щодо проведення габаритно-вагового контролю та складання розрахункової плати за проїзд не оскаржувались.

11 вересня 2019 року Управлінням Укртрансбезпеки у Житомирській області керівнику на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛД С" направлено лист - повідомлення №49419/24/24-19 з вимогою сплатити за проїзд великовагового транспортного засобу марки RENAULT Magnum 440, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом MEGA MNW реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , автомобільними дорогами загального користування 700,20 євро (а.с.21-28).

В той же час, матеріали господарської справи не містять доказів оплати ТОВ "ГОЛД С" плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Враховуючи зазначене, Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛД С" про стягнення 19 333,78 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим/великогабаритним транспортним засобом.

Колегія суддів зазначає, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №820/1203/17, категорія спорів про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, яка нарахована управлінням Укртрансбезпеки та її територіальними органами не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки спірні відносини з приводу відшкодування шкоди (стягнення збитків, в тому числі й на користь держави) носять приватноправовий характер, та як наслідок, не можуть бути предметом спору, віднесеним до адміністративної юрисдикції та мають вирішуватись в порядку господарського або цивільного судочинства.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду у зазначеній справі, зокрема, визначено, що за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодуванням матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулює Закон України "Про автомобільний транспорт" (в редакції чинній на 10.09.2019).

Відповідно до частини сьомої статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, серед іншого, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Згідно з пунктом 1 Положенням про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 (в редакції чинній на 10.09.2019) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Підпунктами 1, 3 п. 4 Положення (в редакції чинній на 10.09.2019) встановлено, що основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Відповідно до підпунктів 2, 15, 27 пункту 5 Положення (в редакції чинній на 10.09.2019), Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює: габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Згідно з пунктом 8 Положення (в редакції чинній на 10.09.2019) Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 N 592 "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті" утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області.

З огляду на викладене, Укртрансбезпека під час здійснення своїх повноважень діє як суб`єкт владних повноважень, якому надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт з правом прийняття відповідних рішень, обов`язкових до виконання. Відтак, положеннями чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю.

Згідно ч. 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" (в редакції чинній на 10.09.2019) з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) (абз. 18, 58 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт"( в редакції чинній на 10.09.2019).

Згідно ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт"( в редакції чинній на 10.09.2019) державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України. Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільний транспорт" (в редакції чинній на 10.09.2019) врегульовано, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах. Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію.

Рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ст. 33 Закону України "Про автомобільні дороги" (в редакції чинній на 10.09.2019).

Автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів (ст. 34 Закону України "Про автомобільний транспорт" (в редакції чинній на 10.09.2019).

Частиною 1, 2 статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" (в редакції чинній на 10.09.2019) унормовано, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків. (ч.4 ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" (в редакції чинній на 10.09.2019).

Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт покладено на перевізників (ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (в редакції чинній на 10.09.2019).

Отже, у разі перевищення нормативу вагового або габаритного параметру, плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити перевізник.

Відповідно до пункту 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №198 від 30.03.1994 (в редакції чинній на 10.09.2019), перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначаються окремими актами законодавства.

Пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №30 від 18.01.2001 (в редакції чинній на 10.09.2019) передбачено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" Кабінет Міністрів України 08.11.2006 прийняв постанову №1567, якою затвердив Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті ( в редакції чинній на 10.09.2019) (далі - Порядок №1567). Цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізникам-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Згідно з пунктами 2,3 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Пунктом 4 Порядку №1567 визначено, що державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту (пункт 14 Порядку №1567).

Згідно з пунктом 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом. Під час проведення рейдової перевірки можливе, серед іншого, здійснення габаритно-вагового контролю (пункт 16 Порядку №1567).

Пункт 31 Порядку №1567 регулює порядок оформлення припису. Так, за результатами розгляду справи про порушення керівник органу державного контролю або його заступник за наявності підстав виносить припис щодо усунення порушень законодавства про автомобільний транспорт.

Припис підлягає обов`язковому виконанню в зазначений у ньому строк. Про виконання припису уповноважена особа суб`єкта господарювання повинна письмово повідомити керівникові органу державного контролю.

Припис складається за формою згідно з додатком 6 у двох примірниках, один з яких видається уповноваженій особі суб`єкта господарювання під розписку чи надсилається рекомендованим листом із повідомленням.

Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що законодавець у правовідносинах, які стосуються перевезення вантажів визначив, що у разі здійснення перевезень вантажів з перевищенням вагових обмежень, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, має право, зокрема, видавати приписи щодо усунення відповідних порушень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» затверджено, зокрема:

- Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок №879) (тут і далі в редакції чинній на 10.09.2019);

- Ставки плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Ставки плати за проїзд) (тут і далі в редакції чинній на 10.09.2019).

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування, регламентується Порядком №879.

Згідно з підпунктом 3 пункту 2 Порядку №879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 %.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (в редакції чинній на 10.09.2019) передбачено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Відповідно до п.п. 4 п. 2 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Підпунктом 5-1 пункту 2 Порядку №879 передбачено, що документальний габаритно-ваговий контроль - це визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

Пунктом 3 Порядку №879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані (пункт 13 Порядку №879).

Пунктами 15, 16 Порядку № 879 передбачено, що контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль. Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

Згідно із пунктом 18 Порядку №879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Відповідно до абзацу 1 пункту 20 Порядку №879 за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

При цьому, як передбачає пункт 21 Порядку №879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Відповідно до статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" (в редакції чинній на 10.09.2019) автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Частиною другою статті 49 Закону України "Про автомобільний транспорт" ( в редакції чинній на 10.09.2019) водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області, а саме головним спеціалістом відділу державного контролю Янчуком Р.І. та старшим державним інспектором відділу державного контролю Нагорським А.В. 10.09.2019 на 86 км а/д Київ-Чоп проведена рейдова перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (а.с.13, 30).

Під час перевірки був зупинений транспортний засіб марки RENAULT Magnum 440, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом MEGA MNW реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_1 (а.с. 19-20).

За наслідками вказаної перевірки 10.09.2019 працівниками Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області складено акт №161881 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому встановлено, що під час перевірки виявлено порушення відповідальність за що передбачено абз.3, ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» без оформлення документів передбачених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: дозволу, який дає право на рух автодорогами України з перевищенням великовагових параметрів або документ про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів. Вказаний акт підписаний посадовими особами, які провели перевірку: головним спеціалістом відділу державного Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області контролю Янчуком Р.І., старшим державним інспектором відділу державного контролю Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області Нагорським А.В. та водієм транспортного засобу Гаєвським В.Я. (а.с.13).

Начальником Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області винесено ТОВ «ГОЛД С» припис №0172032 щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт У вказаному приписі зазначено, що у результаті перевірки виявлені такі порушення: у відповідності до акту №161881, внутрішні перевезення вантажу здійснювалось вантажним автомобілем Renault д.н. НОМЕР_3 , що належить ТОВ «ГОЛД С», з перевищенням вагових параметрів, без дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, чим порушено вимоги ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Запропоновано вжити заходів до усунення виявлених порушень у строк до 12 листопада 2019 року. Вказаний припис отримано 24.10.2019 представником відповідача Ващишиним О.П. (а.с.85).

Твердження відповідача, що не може бути відповідальності, у тому числі цивільно-правової, за перевезення подільних вантажів без спеціального дозволу, якщо законодавство не передбачає можливості отримання суб`єктом господарювання такого роду дозволу, як підставу для скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає безпідставним, враховуючи наступне.

Правилами дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (в редакції чинній на 10.09.2019), передбачено, що рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Метою такої заборони є збереження автомобільних доріг від руйнування через значні навантаження на дорожнє покриття. Відповідно і дозвіл на рух такого вантажу не видається.

Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що у інших передбачених законодавством випадках перевізник отримує відповідний дозвіл.

При цьому, судова колегія вважає необґрунтованими доводи відповідача, що ним перевозився подільний та сипучий вантаж (солод пивоварний ячмінний), що, на його думку, звільняло його від обов`язку звертатися до уповноваженого органу Національної поліції за отриманням дозволу на рух, оскільки отримання дозволу на перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень, або мати документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків є законодавчо встановленим обов`язком перевізника в силу положень ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" (в редакції чинній на 10.09.2019).

Різниця нормативного регулювання (щодо подільних та неподільних вантажів) пояснюється тим, що подільний вантаж - це вантаж, який під час навантаження (розвантаження) та перевезення, має конструктивну можливість розподіляти його на складові частини; для сипучих та інших матеріалів - регулювати їх кількість (масу) на транспортній одиниці, що, у свою чергу, надає можливість перевізнику забезпечити перевезення подільних вантажів без перевищення вищезазначених параметрів.

Положення вказаного Закону не містять виключень до подільних вантажів (сипучих: зерно, щебінь або наливних: бензин, бетон, тощо).

У контексті вказаного, судова колегія зауважує, що відповідач як автомобільний перевізник несе відповідальність за дотримання габаритно-вагових параметрів при перевезенні певних вантажів, а тому, завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, зобов`язаний враховувати дозволені нормативні навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та, зокрема, можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, з огляду на що повинен використовувати в цих випадках транспортний засіб з відповідними технічними параметрами, з урахуванням специфіки вантажу.

Разом із тим, згідно з п. 4 абз. 2 Правил №30 допускається перевищення вагових параметрів над визначеними у п. 22.5 ПДР України на 2 %.

Отже, законодавцем передбачено критичну похибку в розмірі 2%, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, в тому числі й подільного, який під час транспортування здатний зсуватися.

Доводи відповідача про те, що, в даному випадку, перевозиться сипучий вантаж, який є рухомим під час руху автомобіля, а тому його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 12.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 №363, для транспортування вантажу треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху. У контексті пункту 22.5 Правил дорожнього руху перевізник, зважаючи на особливості та характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка не перевищуватиме як повну масу транспортного засобу, так і навантаження на осі.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.07.2019 у справі №803/1540/16.

Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 у справі №814/1460/16 зауважив, що чинним законодавством забороняється перевезення подільних вантажів з перевищенням вагових параметрів автомобільними дорогами (пункт 22.5 Правил дорожнього руху), тому дозвіл на рух такого вантажу не видається, а може лише бути застосована відповідальність у виді плати за проїзд, якщо при зважуванні вантажу встановлено порушення вагових параметрів.

З матеріалів справи вбачається, що 10.09.2020 працівниками Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки RENAULT Magnum 440, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом MEGA MNW реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 . У результаті проведеного габаритно-вагового контролю було виявлено перевищення нормативних вагових параметрів, а саме фактичне навантаження по загальній вазі становило 41,23 т. при дозволених - 40 т, навантаження на строєні осі з одинарними шинами становило 23,63 т, при дозволених - 22 т. (а.с. 14)

За результатами перевірки було складено довідку №042909 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 10.09.2019; акт № 033088 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 10.09.2019 (а.с.16).

Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 №255 затверджено Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування (далі Вимоги №255 ).

Відповідно до пункту 1 розділу II Вимоги №255 до пересувного пункту габаритно-вагового контролю габаритно-ваговий контроль пересувними пунктами здійснюється на спеціально обладнаних ділянках доріг I-IV категорій.

Згідно з пунктом 2 цього розділу Вимог №255 пересувний пункт габаритно-вагового контролю влаштовується на автомобільних дорогах загального користування з урахуванням параметрів видимості для певної категорії дороги згідно з вимогами ДБН В.2.3-4:2015 «Автомобільні дороги. Частина I. Проектування. Частина II. Будівництво» у спеціально обладнаних для проведення габаритно-вагового контролю місцях або на майданчиках для відпочинку, стоянках та майданчиках для короткочасної зупинки автомобілів, обладнаних перехідно-швидкісними смугами.

Пунктом 5 розділу II Вимог №255 визначено перелік технічного обладнання, яким пересувний пункт повинен бути укомплектований, серед якого, спеціалізований транспортний засіб; комплект пересувних автомобільних ваг для осьового зважування транспортних засобів у русі, до складу якого входять дві вагові платформи, ваговий індикатор у футлярі та чотири вирівнювальні доріжки.

Вимірювальне і вагове обладнання пересувного пункту повинно бути атестовано на проведення вимірювань та мати відповідне свідоцтво спеціально уповноваженого органу у сфері метрології (пункт 8 розділу II Вимог №255).

Згідно з пунктом 9 розділу II Вимог №255 вагове обладнання повинно забезпечувати поосьове зважування у русі і визначати повну масу вантажного транспортного засобу з похибкою не більше ніж 2 % та дискретністю вимірювання в межах технічних характеристик вагового обладнання, визначених виробником.

Твердження відповідача, що визначення загальної маси автомобіля та навантаження на строєну вісь було здійснено всупереч вимогам п.9 розд.II Вимог №255, колегія суддів вважає безпідставним, враховуючи наступне.

Cуд апеляційної інстанції враховує, що зважування транспортного засобу відбувалось у русі шляхом заїзду на вагові платформи. Показники при проїзді кожного колеса осі через платформу зчитуються і формують результат навантаження на вісь та загальну повну масу транспортного засобу. Даними чека (а.с.17) зважування визначено навантаження на кожне колесо (вказано вісь, ліве/праве), кожну вісь транспортного засобу та його загальну масу. Суд апеляційної інстанції зазначає, що норми Порядку №879 не визначають особливостей здійснення габаритно-вагового контролю в залежності від виду вантажу (сипучих вантажів, рідин тощо), а застосована методологія визначення навантаження на кожну вісь, з подальшим визначенням показника навантаження на строєну вісь, як суми навантаження на третю, четверту та п`яту вісь, відповідає усім арифметичним вимогам.

Доводи ж відповідача про те, що визначення навантаження на строєні осі шляхом сумування напівосьових навантажень, а далі сумуванням осьових навантажень на кожну з осей є неправильним, оскільки при такій конструкції для визначення навантаження на строєні осі такі три осі, які утворюють строєну вісь, повинні зважуватись разом, не ґрунтуються на жодній методології зважування.

З матеріалів справи вбачається, що зважування автомобілю проводилось за допомогою приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі 030Т-АS2-PWIA, заводський номер 17-384, виробник ESIT ELEKTRONIK SISTEMLER IMALAT ve TICARET LTD. STI. Вказаний засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №94 від 13 січня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом Державного підприємства «Всеукраїнський Державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (ДП «Укрметртестстандарт») від 25.02.2019 про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №35-02/5328 чинне до 25.02.2020 (а.с.31).

Вказані ваги, якими проводилося зважування транспортного засобу, входять до комплектності вищезазначеного мобільного пункту контролю, про що наявна копія технічного паспорту на автомобіль спеціального призначення мобільний пункт контролю KraSZ-LMZ2MP.

Таким чином, станом на 10.09.2019 (дата проведення зважування транспортного засобу відповідача) засіб вимірювальної техніки прилад автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі 030Т-АS2-PWIA, заводський номер 17-384, виробник ESIT ELEKTRONIK SISTEMLER IMALAT ve TICARET LTD. STI відповідав загальним технічним вимогами державних стандартів та був придатними до застосування (а.с.31).

При цьому, Верховний Суд у постановах від 02.08.2018 у справі №820/1420/17, від 03.07.2019 у справі №819/1381/16 та від 09.08.2019 у справі №817/1051/16 зазначив, що свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки свідчить, що цей засіб може використовуватись.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що чинне законодавство не містить вимог щодо зазначення характеристик вагового обладнання (марки, моделі та заводського номеру вимірювально-зважувального обладнання) в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, в розрахунку плати за проїзд, в довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, форми та зміст яких затверджено нормативно-правовими актами - Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006; Порядком взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України 10.10.2013 №1007/1207; Порядком зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від №422 від 20.05.2013. Не встановлено таких вимог і до оформлення талону (чеку) зважування.

Жодних доводів та доказів щодо використання інших засобів вимірювальної техніки, ніж приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі 030Т-АS2-PWIA, заводський номер 17-384, виробник ESIT ELEKTRONIK SISTEMLER IMALAT ve TICARET LTD. STI., відповідач суду не надав.

Присутній під час рейдової перевірки та здійсненні габаритно-вагового контролю водій Гаєвський В.Я. в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт №161881 та акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №033088 не зазначав про використання несправних ваг, ненадання на його вимогу документів щодо повірки (метрологічної атестації) зважувального обладнання.

А тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що габаритно-ваговий контроль транспортного засобу відповідача здійснювався технічним засобом, що пройшов повірку та має свідоцтво відповідності законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, у зв`язку із чим є придатним до застосування.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції не знаходить обґрунтованими доводи відповідача щодо проведення габаритно-вагового контролю за відсутності спеціально визначеної методики, адже відсутність такої методики не позбавляє спеціально уповноважені органи проводити відповідний контроль.

Окрім того, стосовно методики проведення габаритно-вагового контролю, слід зауважити, що постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №671 "Про внесення змін до Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні" було скасовано пункт 19 Порядку №879, без визначення необхідності застосування затвердженою Мінекономрозвитку або іншою методикою.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутність методики не є підставою для не внесення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів габаритні параметри яких перевищують нормативні та не звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу, не свідчить про те, що процедура зважування відбулась з порушенням норм чинного законодавства, або в зв`язку з відсутністю методики були спотворені дані зважування.

Аналогічна правова позиція визначена постановою Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №819/1381/16.

За змістом статті 4 та 28 Закону України "Про дорожній рух", статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм визначено Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України Порядку №879.

Наведене узгоджується з правовим регулюванням, а саме: скасування постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №671 пункту 19 Порядку №879, в якому було вказано про те, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

Отже, законодавець виключив норму про необхідність застосування будь-якої затвердженої методики визначення у спірних правовідносинах.

Також, з огляду на виключення пункту 19 Порядку №879, наявність у терміні "вимірювання" посилання на методику, затверджену спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, не розцінюється як наявність у позивача обов`язку під час здійснення габаритно-вагового контролю керуватися методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 02.08.2018 року у справі №820/1420/17, від 03.07.2019 у справі №819/1381/16.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним твердження відповідача про необхідність зазначення позивачем про методику за якою проводився процес визначення фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу у акті №161881 від 10.09.2019 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, довідці №042909 від 10.09.2019 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, акті №033088 від 10.09.2019 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.

Твердження відповідача про необхідність надання оцінки доповідній записці ОСОБА_1 поданої ним на ім`я директора ТОВ «ГОЛД С» ОСОБА_2 в якій водій зазначає, що: «Проїхавши через ваги, які на його думку були виставлені не правильно, або були несправні зафіксували більшу вагу за фактичну» колегія суддів вважає безпідтавним, оскільки вказана доповідна записка написана в односторонньому порядку на ім`я зацікавленої сторони та ґрунтується на припущеннях, а вказані в ній обставини не відображені в належних доказах, а саме: акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт №161881 та акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №033088.

Разом з тим, судова колегія вважає безпідставним твердження відповідача, що суд першої інстанції всупереч ст. 87 ГПК України необґрунтовано відмовив ТОВ «ГОЛД С» у заявленому клопотанні від 08.02.2024 щодо виклику та допиту у якості свідка ОСОБА_1 (а.с.165-166), враховуючи наступне.

Відповідно до ст.ст. 88,89 ГПК України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти. Суд має право зобов`язати учасника справи, який подав заяву свідка, забезпечити явку свідка до суду або його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Якщо свідок без поважних причин не з`явився в судове засідання або не взяв участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, суд не бере до уваги його показання.

Проте, оскільки у даному випадку до суду першої інстанції не було подано заяву свідка ОСОБА_1 , яка відповідає приписам статті 88 ГПК України, тому у суду першої інстанції відсутні були правові підстави викликати згадану особу для допиту у якості свідка.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову відповідачу у задоволенні клопотання про виклик до суду для допиту у якості свідка ОСОБА_1 , водія автотранспортних засобів ТОВ "Голд С".

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції всупереч вимог ст. 81 ГПК України судом було відмовлено відповідачу в задоволенні клопотання про витребування доказів, апеляційний господарський суд відхиляє такі враховуючи наступне.

Відповідно до ст.81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 110 - 112 цього Кодексу. Суд може уповноважити на одержання витребуваних ним доказів заінтересовану сторону. Будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. У разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що разом із запереченнями відповідач подав суду першої інстанції клопотання від 08.02.2024 про витребування доказів, у якому просив суд зобов`язати Державну службу України з безпеки на транспорті надати суду: відомості Укртрансбезпеки та її територіального органу щодо погодження місця розташування пункту габаритно-вагового контролю на 86 км автомобільної дороги Київ-Чоп; тимчасову схему організації дорожнього руху під час під`їзду до пункту габаритно-вагового контролю та виїзду з нього на 86 км автомобільної дороги Київ-Чоп, погодженої з Державним агентством автомобільних доріг України та уповноваженими підрозділами Національної поліції України; відомості про ділянку автомобільної дороги Київ-Чоп 86 км, на якій здійснюється контроль (категорія дороги, додержання вимог ДБН тощо); відомості про відповідність місця проведення вагового та габаритного контролю вимогам пункту 3 глави 2 Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів контролю на автомобільних дорогах загального користування (позначення відповідними тимчасовими дорожніми знаками; рівна поверхня із поздовжнім та поперечним ухилом 3 проміле; тверде покриття /асфальтобетонне або цементобетонне/ без деформацій дорожнього одягу; ширина не менше ніж 7,0 м; Акт комісійного обстеження майданчика для здійснення габаритно-вагового контролю, розташованого на 86 км автомобільної дороги Київ-Чоп, погодженого з уповноваженим підрозділом Національної поліції України; витяг із Журналу обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, в якому зареєстрований автомобіль марки RENAULT MAGNUM 480, реєстраційний номер НОМЕР_7 , з напівпричепом марки MEGA MNW, реєстраційний номер НОМЕР_5 , щодо якого 10.09.2019 здійснювався габаритно-ваговий контроль (а.с. 145-147).

Відповідач зазначив, що вищевказані докази необхідні для підтвердження незаконності позовних вимог Укртрансбезпеки про стягнення з ТОВ «ГОЛД С» плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові параметри, яких перевищують нормативні у сумі 19 333,78 грн, позаяк габаритно-ваговий контроль транспортного засобу був здійснений з порушенням вимог чинного законодавства. В обґрунтування вказаного клопотання відповідач зазначив, що він звертався до Державної служби України з безпеки на транспорті з запитом від 20.12.2023 №140 з посиланням на справу №918/1263/23 про надання вищевказаних документів, які знаходяться в його розпорядженні з метою подати їх як докази разом з відзивом на позовну заяву (а.с. 148-149), але отримав відмову. За таких обставин, відповідач вважає, що він був позбавлений можливості долучити відповідні докази до відзиву до позовної заяви ні в оригіналі, ні в копіях, при цьому, було вчинено всі необхідні дії для їх отримання.

Таким чином вбачається, що відповідач вживав заходи щодо отримання необхідних, на його думку, доказів від іншої сторони у справі, зокрема відповідачем поданий Голові Державної служби України з безпеки на транспорті запит на отримання публічної інформації №140 від 20.12.2023 (а.с.148). У свою чергу позивач надав відповідь №367/10.1/15-24 від 09.01.2024 із вказанням причин неможливості подання відповідних доказів. Так, у вказаній відповіді зазначено, що відповідно до частини третьої статті 21 Закону України №2939-VI, постанови Кабінету Міністрів України від 13 липня 2011 року за №740 «Про затвердження граничних норм витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію» (зі змінами), Порядку відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом, розпорядником якої є Державна служба України з безпеки на транспорті, та їх розміру, зареєстрованого наказом Міністерства інфраструктури України від 06 квітня 2017 року №132, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2017 року за №557/30425 у разі, якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Надано відповідачу рахунок на відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом відповідача. Крім цього повідомлено, що запитувана інформація буде надана в повному обсязі після підтвердження факту повної оплати зазначеного рахунку (рахунок доданий до вказаної відповіді).

Проте, доказів оплати рахунку для отримання повного обсягу запитуваної інформації у Державної служби України з безпеки на транспорті згідно вищевказаного запиту відповідачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову відповідачу у задоволенні клопотання про витребування судом у позивача, оскільки відповідь позивача щодо неможливості надання доказів є достатньо обґрунтованою, з посиланням на норми чинного законодавства. Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зібраних у справі доказів достатньо для вирішення спору по суті.

Відповідно до пунктів 26, 27 Порядку № 879 кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд.

Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

За приписами абзацу 1 пункту 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Методику розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту визначено пунктом 30 Порядку № 879, відповідно до якого плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Пунктом 31 Порядку №879 передбачено, що при визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу. Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.

Відповідно до пункту 31-1 Порядку № 879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10 - 40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити саме перевізник.

У розділі 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 №363, перевізником визначено фізичну або юридичну особу - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Матеріали справи містять усі передбачені Порядком №879 документи, а саме: довідку №042909 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 10.09.2019, акт №033088 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 10.09.2019, акт №161881 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 10.09.2019 та розрахунок №161881 плати за проїзд до цього акта, які були складені посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області у зв`язку з виявленням під час габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам і правилам перевезення вантажу відповідачем (а.с.14-16).

Апеляційний господарський суд, проаналізувавши розрахунок №161881 від 10.09.2019 встановив, що розмір плати за проїзд визначено позивачем у відповідності до вимог зазначених вище норм Порядку №879 та відповідно до Ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879, однак цих коштів відповідач у встановлений строк не сплатив.

Пунктом 41 Порядку №879 визначено, що дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку.

Разом з тим відповідачем не було надано доказів оскарження в установленому порядку дій позивача щодо фіксування правопорушення та нарахування стягуваної суми збитків.

Зміст і призначення закріпленої у Порядку №879 плати за проїзд великоваговим транспортним засобом полягає насамперед у відшкодуванні матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування. Положення цього нормативного акта, оприлюдненого в установленому законом порядку, у повній мірі визначають механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2022 у справі №926/16/19.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при проведенні габаритно-вагового контролю, складанні відповідної довідки, акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, здійсненні розрахунку плати за проїзд посадові особи Укртрансбезпеки діяли на підставі та у спосіб, встановлені чинним законодавством, а також з дотриманням його вимог, у зв`язку з чим заявлені до відповідача позовні вимоги є обґрунтованими.

Приписами статті 224 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частини 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Оцінивши подані сторонами докази, зважаючи на їхні вимоги та заперечення, а також враховуючи вище встановлені обставини справи та наведені положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги Державної служби України з безпеки на транспорті до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛД С" про стягнення 19 333,78 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим/великогабаритним транспортним засобом, що еквівалентно 700,20 євро, станом на день проведення розрахунку відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ, є правомірними та підлягають задоволенню.

Також суд апеляційної інстанції вихиляє як необґрунтовані доводи відповідача про відсутність повноважень Укртрансбезпеки здійснювати стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оскільки з аналізу ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт", Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, в редакції на дату звернення з позовом до суду, вбачається наявність повноважень позивача зі стягнення в судовому порядку плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Таким чином, Укртрансбезпека та її територіальні органи мають повноваження на стягнення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автодорогами загального користування, що випливає з покладених на неї завдань щодо державного контролю за додержанням вимог законодавства про автомобільний транспорт, а несплата суб`єктами господарювання таких коштів у добровільному порядку тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України, що суттєво порушує інтереси держави.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Подія встановлення факту перевищення вагових норм транспортним засобом, відповідача, відбулась 10.09.2019.

Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У той же час пунктом 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України в редакції згідно із Законом України №540-IX від 30.03.2020 встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", на території України встановлено карантин. Також Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова від 09.12.2020 №1236 (зі змінами) "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 відмінено з 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" та введення з 24 лютого 2022 року на всій території Україні воєнного стану продовження (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року №2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року №757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року №2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року №58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року №2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року №254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року №3057-IX, та Указом від 26 липня 2023 року №451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року №3275-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Пунктом 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Частиною 3 ст. 263 ЦК України встановлено, що від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

06 грудня 2023 року позивач звернувся з позовом до Господарського суду Рівненської області про стягнення з відповідача плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, що підтверджується поштовим конвертом (а.с.52).

З урахуванням наведеного, позивачем подано даний позов у межах встановлених законом строків позовної давності.

Судова колегія вважає, що підстави апеляційного оскарження викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи, що є підставою для відмови у її задоволенні.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно пункту 1 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області від 14.02.2024 у справі №918/1263/23 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Голд С" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 14.02.2024 по справі №918/1263/23 без змін.

2. Справу №918/1263/23 повернути Господарському суду Рівненської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "16" травня 2024 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Олексюк Г.Є.