РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2024Справа № 910/660/24

Суддя Господарського суду міста Києва Головіна К. І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні господарську справу

за позовом Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гріненерго-карт Україна"

про стягнення 24 096,83 грн.

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулося Комунальне підприємство "Головний інформаційно-обчислювальний центр" (далі - КП "ГІОЦ", позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гріненерго-карт Україна" (далі - ТОВ "Гріненерго-карт Україна", відповідач) про повернення сплаченої вартості дизельного палива в сумі 24 096,83 грн за договором № 5221 від 01.12.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови укладеного сторонами договору поставки № 5221 від 01.12.2021 в частині відпуску сплаченого товару (дизельного палива) за смарт-картою, у зв`язку з чим КП "ГІОЦ" просить стягнути з відповідача основний борг у сумі 6096,00 грн, пеню у сумі 14780,71 грн, штраф у сумі 2133,60 грн, 3% річних у сумі 275,06 грн та інфляційні втрати в сумі 811,46 грн, що разом становить 24 096,83 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 31.01.2024 за вказаним позовом було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до правил, визначених ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Цією ж ухвалою сторонам надано строк для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов`язків.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у строк, визначений законом, відзиву не надав, його позиція щодо заявлених вимог суду невідома. Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Ураховуючи, що відповідач не скористався наданим йому правом у межах визначеного законом процесуального строку на подання відзиву, суд дійшов висновку про можливість вирішення спору за відсутності відзиву відповідача.

Отже, розглянувши заявлені позовні вимоги та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 01.12.2021 між Комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Глуско-карт Україна», яке з 18.07.2022 перейменовано в ТОВ «Гріненерго-карт Україна» (продавець), був укладений договір № 5221, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується поставити покупцю дизельне паливо (Євро 5) згідно зі специфікацією, що є додатком до договору, шляхом відпуску у тару покупця безпосередньо в мережі автозаправних станцій продавця та його партнерів у м. Києві та Київській області (далі - АЗС/АЗК), а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Кількість та вартість товару визначено у специфікації (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 1.3 договору відпуск товару здійснюється продавцем за смарт-картами за системою «літрового гаманця» за правилами роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1442 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 року № 1159).

Для виконання сторонами договору продавець за письмовим замовленням покупця (додаток 3 до договору, що є невід`ємною частиною) емітує для покупця смарт-карти, передає їх покупцю за актами приймання-передачі смарт-карт та здійснює їх технічний супровід у відповідності до умов договору (п. 1.4 договору).

Згідно з п. 5.1.1 договору продавець протягом 2-х календарних днів з моменту отримання замовлення покупця (на електронну адресу продавця ) за формою, визначеною долатком 3 до договору, здіи?снює поставку смарт-карт покупцеві на адресу покупця.

Відповідно до п. 5.3.4 договору відпуск товару покупцю здійснюється у тару покупця на АЗС/АЗК (додаток 2 до договору) зі списанням необхідної кількості товару наданої смарт- карти. Наявність смарт-карти у особи, що звертається до продавця є підтвердженням повноважень такої особи на отримання товару за договором. Продавець зобов`язується відпустити товар покупцю на АЗС/АЗК у момент пред`явлення смарт-карти.

Право власності на товар, вказаний у специфікації, переходить до покупця з моменту підписання сторонами видаткової накладної на товар (п. 5.3.7 договору).

Згідно з п. 5.3.8 договору товар вважається переданим на зберігання покупцем продавцю з дати підписання сторонами відповідної видаткової накладної на товар.

Товар повертається (видається) покупцю зі зберігання лише на підставі смарт-карти, виданої продавцем покупцю на умовах договору. Товар, отриманий покупцем, вважається повернутим зі зберігання продавця покупцю.

Відповідно до п. 5.5 договору виконання договору з боку продавця вважається закінченим в момент фактичного отримання покупцем всього обсягу товару за смарт-картами згідно з умовами договору.

Покупець має право вимагати від продавця повернення вартості оплаченого та невикористаного покупцем товару у випадку незабезпечення продавцем його безперебійного відпуску (п. 6.2.5 договору).

Згідно з п. 6.3.4 договору у випадку неможливості забезпечення безперебійного відпуску товару покупцю (припинення правовідносин продавця з партнерами, чиї АЗС/АЗК зазначені в додатку 2 до цього договору тощо) продавець зобов`язаний повернути вартість оплаченого та невикористаного товару протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту настання вказаних обставин.

Договір набирає чинності з дня підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2021, а в частині виконання своїх зобов`язань за договором - до повного їх виконання.

Специфікацією до договору сторони погодили: найменування товару (дизельне паливо), об`єм та вартість на загальну суму 30 480,00 грн.

Дослідивши зміст указаного правочину, суд встановив, що укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Згідно положень статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар (ч. 1 ст. 664 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що 09.12.2021 позивач (покупець), відповідно до умов договору, отримав смарт-карту на 200 (двісті) літрів товару, підписавши видаткову накладну № 7787 від 09.12.2021, видану продавцем. Отже, на підставі п. 5.3.7 договору, до покупця перейшло право власності на 200 (літрів) товару і товар перейшов на зберігання продавця.

13.12.2021 покупець оплатив продавцю 200 (двісті) літрів товару з розрахунку 30,48 грн/літр (п. 1.2 договору), тобто у розмірі: 200*30,48= 6 096,00 грн, що підтверджується наявною у справі платіжною інструкцією від 13.12.2021 № 6.

Проте, зі свого боку, відповідач (продавець), всупереч п. 5.3.4 договору не відпустив позивачу зазначені 200 літрів товару на суму 6 096,00 грн., які знаходилися у нього на зберіганні, та заблокував смарт-карту № 0133 236497, видану КП ГІОЦ для заправки автотранспортних засобів.

За таких обставин позивач звернувся до відповідача з листом № 303-1372 від 06.06.2022 щодо усунення порушення права власності підприємства та відпуску КП ГІОЦ 200 літрів дизельного палива в передбаченому п. 5.3.4 договору порядку. Даний лист отримано відповідачем 13.06.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 231, однак, залишено без задоволення.

Також позивач направив відповідачу претензію № 303-1372 від 21.11.2023 з вимогою повернути КП ГІОЦ вартість оплаченого та невикористаного товару, сплатити пеню, штраф та матеріальні втрати за договором поставки, проте, відповіді не отримав.

Згідно з ч. 1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За змістом ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки відповідач доказів, які б свідчили про належну поставку товару або про повернення попередньої плати суду не надав, доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Гріненерго-карт Україна» основного боргу (попередньої оплати) в сумі 6 096,00 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з положеннями статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 229 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Так, за порушення зобов`язання позивач нарахував відповідачу пеню за період з 12.07.2022 до 30.06.2023 в сумі 14 780,71 грн. та штраф у сумі 2 133,60 грн.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, а штрафом - є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 7.3 договору у разі затримки передачі смарт-карт, поставки смарт-карт не в повному обсязі, затримки поставки товару або поставки товару не в повному обсязі за пред`явленими покупцем смарт-картами, продавець сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від ціни договору за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків від ціни договору.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій відповідно до наведених приписів закону та умов договору, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 14 780,71 грн. за період з 12.07.2022 до 30.06.2023 та штраф у сумі 2 133,60 грн. тобто у заявлених позивачем сумах.

При цьому суд врахував, що відповідно до п. 7 розділу IX Прикінцевих положень Господарського кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Розділ IX Прикінцевих положень Господарського кодексу України був доповнений п. 7 згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020, який набув чинності 02.04.2020.

Проаналізувавши приписи статті 232 Господарського кодексу України з урахуванням положень пункту 7 розділу IX "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України, Верховний Суд у постанові від 27.01.2024 по справі № 911/858/22 дійшов висновку, що положення п. 7 розділу IX "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України продовжували на строк дії карантину можливість нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання більше ніж за шість місяців. Наведений припис пункту 7 "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України є абсолютно визначеним та не передбачає розширеного чи звуженого тлумачення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", прийнятої відповідно до ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", на усій території України встановлений карантин з 12.03.2020, який, у свою чергу, був неодноразово продовжений та скасований лише з 30.06.2023 постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651.

Отже, враховуючи встановлення на території України карантину з 12.04.2020 по 30.06.2023, суд дійшов висновку про наявність у позивача права нараховувати пеню у строк, який перевищує шість місяців, тобто протягом періоду з 12.07.2022 до 30.06.2023.

Також за порушення зобов`язання позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 811,46 грн. та 3 % річних у сумі 275,06 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, за змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

У даному випадку позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати і 3 % річних на суму оплаченого але не відпущеного товару, які є грошовою сумою та які оплачуються згідно з договором наперед, за товар який зберігається у відповідача та відпускається за вимогою. Отже, оскільки правовідношення, в якому у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму оплати, є грошовим зобов`язанням, то на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

При цьому нарахування на суму боргу інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Вказані висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19), № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційної складової боргу є такими, що заявлені правомірно.

Здійснивши перевірку правильності нарахування матеріальних втрат, суд встановив, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 811,46 грн. та 3 % річних у сумі 275,06 грн., як просив позивач.

За таких обставин позов КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гріненерго-карт Україна" про стягнення 24 096,83 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гріненерго-карт Україна" (03110, м. Киі?в, вул. Солом`янська, буд. 11, ідентифікаційний код 32489155) на користь Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" (02192, м. Киі?в, вул. Космічна, 12-А, ідентифікаційний код 04013755) основний борг у сумі 6 096 (шість тисяч дев`яносто шість) грн. 00 коп., пеню в сумі 14 780 (чотирнадцять тисяч сімсот вісімдесят) грн. 71 коп., штраф у сумі 2 133 (дві тисячі сто тридцять три) грн. 60 коп., інфляційні втрати в сумі 811 (вісімсот одинадцять) грн. 46 коп., 3 % річних у сумі 275 (двісті сімдесят п`ять) грн. 06 коп. та судовий збір в сумі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

Повне судове рішення складене 16 травня 2024 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.