УХВАЛА

20 травня 2024 року

м. Київ

cправа № 921/172/21

Верховний Суд у складі суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Пєскова В.Г.

перевіривши касаційну скаргу арбітражного керуючого Шимечко Андрія Ярославовича

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.03.2024

у справі № 921/172/21

за заявою боржника: ОСОБА_1

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність (в порядку Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства)

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 05.02.2024 у справі №921/172/21 затверджено звіт керуючого реалізацією майна про завершення процедури погашення боргів №74 від 01.12.2023 (вх.№ 9832 від 06.12.2023) у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; завершено процедуру погашення боргів боржника фізичної особи ОСОБА_1 ; припинено повноваження керуючого реалізацією майна Шимечка А.Я.; припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою суду від 19.04.2021 у справі № 921/172/21; звільнено боржника ОСОБА_1 від боргів, окрім боргів за вимогами, передбаченими ч.2 ст.134 Кодексу України з процедур банкрутства; вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк або були відхилені господарським судом визнано погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами - такими, що не підлягають виконанню; провадження у справі №921/172/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 закрито; затверджено звіт арбітражного керуючого про нарахування та виплату грошової винагороди за проведення процедури погашення боргів ОСОБА_1 ; стягнуто з кредитора - Акціонерного товариства "Акцент-банк", на користь арбітражного керуючого Шимечка А.Я. основну грошову винагороду та витрати за проведення процедури неплатоспроможності боргів боржника в сумі 210 619,39 грн, з яких 205 595,39 грн основна грошова винагорода арбітражного керуючого та 5 024,00 грн - витрати, понесені арбітражним керуючим.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції АТ "Акцент-банк" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 05.02.2024 в частині стягнення винагороди та витрат з АТ "А-Банк" на користь арбітражного керуючого Шимечка А.Я. та прийняти нове рішення, яким відмовити арбітражному керуючому Шимечку А.Я. в стягненні неоплачених сум грошової винагороди та витрат з АТ "А-Банк".

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 27.03.2024 вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства «Акцент Банк», задоволено частково. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 05.02.2024 у справі №921/172/21, скасовано в частині пункту 9 резолютивної частини та прийнято нове рішення, яким стягнуто з кредитора Акціонерного товариства «Акцент-банк» на користь арбітражного керуючого Шимечка Андрія Ярославовича основну грошову винагороду за проведення процедури неплатоспроможності боргів боржника ОСОБА_1 в сумі 81 020,00 грн. (вісімдесят одна тисяча двадцять гривень нуль копійок).

29.04.2024 через систему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла касаційна скарга арбітражного керуючого Шимечко Андрія Ярославовича на постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.03.2024 у справі №921/172/21, в якій просить суд поновити строк на касаційне оскарження; скасувати оскаржуване судове рішення.

З аналізу статей 55, 129 Конституції України вбачається, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція ЄСПЛ) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Суд зазначає, що право на доступ до суду є одним із аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції ЄСПЛ та повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (Рішення ЄСПЛ від 04.12.1995 у справі "Беллє проти Франції"). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції ЄСПЛ, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд. Водночас, право на доступ до суду, закріплене у статті 6, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 Конвенції ЄСПЛ, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Розглянувши касаційну скаргу, Суд дійшов до висновку про відмову у прийнятті касаційної скарги арбітражного керуючого Шимечко Андрія Ярославовича, з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною першою статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства, визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури/процедури погашення боргів, усі ухвали місцевого господарського суду, прийняті у справі про банкрутство (неплатоспроможність), крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України та цим Кодексом.

Законодавцем у ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено особливості застосування правил оскарження судових рішень, що ухвалюються місцевими та апеляційними господарськими судами в процесі провадження у справі про банкрутство.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства (в редакції, чинній на момент звернення арбітражного керуючого Шимечко Андрія Ярославовича з касаційною скаргою на оскаржувану постанову апеляційного суду - після набрання чинності з 15.04.2023 змін, внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 2971-IX від 20.03.2023) у касаційному порядку не підлягають оскарженню постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, крім: ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), ухвали попереднього засідання, ухвал за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, поданих після закінчення строку, встановленого для їх подання, ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника та рішень, прийнятих за результатами розгляду заяв, поданих у межах провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність).

Наведений перелік судових рішень, що підлягають касаційному оскарженню окремо, є вичерпним, і тому подання касаційних скарг на інші судові рішення (які відсутні у вказаному переліку) виключає можливість здійснення касаційного провадження за такими скаргами.

Предметом касаційного оскарження є постанова Західного апеляційного господарського суду від 27.03.2024 прийнята за результатом апеляційного перегляду ухвали Господарського суду Тернопільської області від 05.02.2024 в частині стягнення винагороди на користь арбітражного керуючого Шимечка А.Я., можливість касаційного оскарження якої не передбачена ч. 3 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що як вбачається з постанови Західного апеляційного господарського суду від 27.03.2024 наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвала суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі про банкрутство, не була предметом розгляду в суді апеляційної інстанції в цій частині.

За змістом частини третьої ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства при вирішенні питання про можливість касаційного оскарження процесуального документа суду апеляційної інстанції визначальним є саме судовий акт суду першої інстанції, а не результат його перегляду в апеляційному порядку, та відповідно, зміст резолютивної частини процесуального документа суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 293 ГПК України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У разі прийняття до касаційного провадження касаційної скарги арбітражного керуючого Шимечко Андрія Ярославовича на вказане судове рішення, суд касаційної інстанції буде діяти не як "суд встановлений законом" в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, що в сукупності з положеннями норм статті 287 ГПК України, виключає можливість касаційного перегляду.

Законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині першій статті 293 ГПК України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Оскільки, арбітражним керуючим Шимечко Андрієм Ярославовичем подано касаційну скаргу на постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.03.2024 у справі №921/172/21 предметом перегляду якої була ухвала Господарського суду Тернопільської області від 05.02.2024 в частині стягнення винагороди на користь арбітражного керуючого Шимечка А.Я., яка відповідно до частини третьої ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства не підлягає касаційному оскарженню, то необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

На підставі викладеного та керуючись частинами 1, 3 статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 3, 234, 235, пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою арбітражного керуючого Шимечко Андрія Ярославовича на постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.03.2024 у справі № 921/172/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя Огороднік К.М.

Судді Жуков С.В.

Пєсков В.Г.