ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/5040/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.

секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,

за участю представників:

позивача - Треньова І. О. (у порядку самопредставництва),

відповідача - Хланя В. М. (у порядку самопредставництва),

розглянув у закритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Харківський бронетанковий завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2023 (суддя Мудрий С. М.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2023 (головуючий - Тищенко А. І., судді Гаврилюк О. М., Михальська Ю. Б.) у справі

за позовом Державного підприємства "Харківський бронетанковий завод"

до Міністерства оборони України

про стягнення заборгованості у сумі 10 349 241,22 грн.

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. 27.03.2021 Державне підприємство "Харківський бронетанковий завод" (далі - ДП "Харківський бронетанковий завод", Підприємство, виконавець, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі - Міноборони України, Міністерство, замовник, відповідач) про стягнення з відповідача 10 349 241,22 грн заборгованості за державним контрактом на виконання робіт (надання послуг) за державним замовленням від 28.12.2018 № 342/3/5/18/76 (далі - контракт № 342/3/5/18/76, Контракт), з посиланням на положення статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та частини 5 статті 30 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Позовна заява обґрунтовується тим, що: 1) під час виконання контракту № 342/3/5/18/76 Підприємство за погодженням з Міністерством здійснило закупівлю запасних частин (комплектуючих) у межах вартості робіт, визначених Контрактом, а 18.05.2020 між сторонами підписано акт приймання виконаних робіт з протоколом розбіжностей № 2, відповідно до якого має місце різниця в спірній сумі між фактичними витратами виконавця на ремонт виробів та орієнтовною вартістю, визначеною у протоколі погодження орієнтовної ціни на виконання робіт (надання послуг) за державним замовленням, яку (різницю) відповідач не відшкодував позивачу; 2) відмова Міноборони України від здійснення оплати договірної ціни контракту в повному обсязі за належним чином виконані роботи, за відсутності будь-яких претензій замовника щодо якості, обсягу та строку виконаних робіт, є порушенням умов контракту № 342/3/5/18/76, які (умови) сторони тлумачать по-різному. При цьому позивач вважає, що за умовами Контракту виконавець не має права перевищувати загальну договірну ціну контракту № 342/3/5/18/76, але має право провести перерозподіл витрат по статтях собівартості робіт на окремі одиниці виробу за Контрактом, а оскільки письмові погодження на такий перерозподіл Контрактом не передбачено, то оплаті підлягає договірна ціна Контракту в повному обсязі; 3) ДП "Харківський бронетанковий завод" виконало роботи належним чином у межах загальної ціни контракту № 342/3/5/18/76, на обов`язковості дотримання якої було наголошено Міністерством в офіційному листуванні між сторонами щодо виконання умов Контракту, в тому числі при наданні відповідачем згоди на закупівлю необхідних запчастин самостійно позивачем, тому порушення умов контракту № 342/3/5/18/76 в частині повної оплати виконаних робіт допустив саме замовник.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

2. Суди розглядали справу неодноразово. Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.09.2021 (суддя Паламар П. І.), залишеним без змін Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2021 (головуючий - Хрипун О. О., судді Іоннікова І. А., Чорногуз М. Г.), позов задоволено в зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог.

3. Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.07.2022 (головуючий - Берднік І. С., судді Случ О. В., Уркевич В. Ю.) постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2021 у справі № 910/5040/21 скасовано з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова Верховного Суду мотивована передчасністю висновку судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову, оскільки: 1) суди належним чином не з`ясували та не надали оцінки умовам контракту № 342/3/5/18/76 щодо орієнтовної (фактичної) вартості робіт (послуг), у межах якої позивачем належало виконувати відповідні роботи, чи не змінювалася ця вартість протягом виконання позивачем своїх зобов`язань за Контрактом, що давало би підстави для висновку про належне/неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань у межах визначеної сторонами вартості робіт (послуг) та виникнення у відповідача обов`язку з оплати робіт у спірній сумі; чи мав позивач право відповідно до умов контракту № 342/3/5/18/76 при його виконанні проводити перерозподіл витрат по статтях собівартості робіт на окремі одиниці виробу та на вироби іншого виду за Контрактом та чи був потрібен дозвіл замовника на такі дії виконавця і якщо так, то яким чином мав бути оформлений такий дозвіл; 2) суди не дослідили та не надали належної правової оцінки змісту укладених між сторонами додаткових угод від 10.10.2019 № 4, від 25.11.2019 № 5, від 26.11.2019 № 6, від 12.12.2019 № 7, від 22.01.2020 № 8, від 24.04.2020 № 9, від 18.05.2020 № 10 до контракту № 342/3/5/18/76, згідно з якими до Контракту (зокрема пункту 2.1) неодноразово вносилися зміни щодо орієнтовної (фактичної) вартості робіт (послуг), у тому числі щодо регламентованого ремонту виробів по кожному виду окремо; 3) за наявності у сторін різного трактування наведених умов контракту № 342/3/5/18/76 в частині прав та обов`язків сторін щодо способу його виконання позивачем та подальшої оплати виконаних робіт відповідачем, суди попередніх інстанцій не встановили та в рішенні не зазначили, чи наявний спір між сторонами зазначеного контракту щодо його змісту та обставин наявності різного тлумачення сторонами умов Контракту (зокрема, пунктів 2.1, 2,2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.9, 2.10), у тому числі щодо вартості робіт (послуг), порядку та умов проведення розрахунків, з урахуванням додаткових угод до цього контракту, що є його невід`ємними частинами, в чому саме полягає невизначеність і незрозумілість сторонами умов Контракту в частині способу виконання зобов`язань, наявність/відсутність у змісті Контракту будь-яких формулювань, які би ускладнювали виконання сторонами своїх зобов`язань за цим контрактом; 4) суди не надали оцінки тим обставинам, чи відповідає поведінка відповідача за обставин, що склалися, засадам добросовісності, послідовності та передбачуваності, а також, чи не суперечать його дії щодо відмови в оплаті спірної суми (різниці між фактичними витратами виконавця на ремонт виробів та орієнтовною вартістю, визначеною у протоколі погодження орієнтовної ціни на виконання робіт (надання послуг) з огляду, зокрема на неотримання, на думку Міністерства, відповідного дозволу замовника, його попередній поведінці (на чому наголошував позивач) стосовно надання виконавцю дозволу, в зв`язку з відсутністю давальницької сировини та запитуваних деталей, самостійно відповідно до вимог законодавства проводити закупку необхідних запасних частин для виконання робіт за контрактом № 342/3/5/18/76, якщо це не призведе до збільшення суми Контракту, про що свідчить наявне в матеріалах справи офіційне листування між сторонами, за умови, що позивач розумно покладався (розраховував) на виконання замовником умов Контракту в частині оплати виконаних робіт, щодо якості та строку виконання яких відсутні заперечення відповідача.

4. За результатами нового розгляду справи рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2023, у задоволенні позову відмовлено повністю. Заяву Міноборони України про поворот виконання рішення суду від 08.09.2021 у справі № 910/5040/21 задоволено. Ухвалено в поворот виконання зазначеного судового рішення стягнути з ДП "Харківський бронетанковий завод" (61040, м. Харків, вул. Велика Панасівська, 222, ) на користь Міністерства (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ) сплачені грошові кошти, а саме: в розмірі 10 349 241,22 грн за такими реквізитами одержувач: Міноборони України, код: 00034022, банк: Державна казначейська служба України, МФО: 820172, IBAN UA 0018611, в розмірі 155 238,62 грн за такими реквізитами одержувач: Міноборони України, код: 00034022, банк: Державна казначейська служба України, МФО: 820172, IBAN UA 0018611.

Зазначені рішення та постанова аргументовані необґрунтованістю позовних вимог з огляду на те, що: 1) додатковою угодою від 18.05.2020 № 10 сторонами внесено зміни до пункту 2.1 контракту № 342/3/5/18/76, зокрема, зазначено, що фактична вартість робіт (послуг) за контрактом з урахуванням податку на додану вартість в розмірі 20 % та з урахуванням 22 відсотків річних від суми кредитних коштів, отриманих для виконання контракту становить - 843 805 562,85 грн, в тому числі регламентний ремонт одних виробів - 411 566 655,91 грн, регламентний ремонт інших виробів - 432 238 906,94 грн, з яких відповідно до протоколу розбіжностей від 18.05.2020 № 2 до акта приймання виконаних робіт з регламентованого ремонту виробів та їх модифікацій за державним контрактом від 28.12.2018 № 342/3/5/18/76 сума 833 456 321,63 грн є беззаперечною та підлягає оплаті, сума 10 349 241,22 грн є спірною; 2) матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача щодо питання перегляду орієнтовної вартості виконання робіт з ремонту виробів, у зв`язку з чим сторонами не було погоджено (переглянуто) орієнтовну вартість виконання робіт з ремонту за одиницю виробу до закінчення терміну надання послуг, а акт приймання виконаних робіт від 18.05.2020 підписано сторонами з протоколом розбіжностей від 18.05.2020 № 2.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду та постановою суду апеляційної інстанції, ДП "Харківський бронетанковий завод" звернулося з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати та справу направити на новий розгляд.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. На обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування та порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, наголошуючи на тому, що: 1) суди належним чином не дослідили надані позивачем докази щодо дотримання пунктів 2.1, 2.2 контракту № 342/3/5/18/76 в розрізі статей 843, 844 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зокрема, Підприємство неодноразово письмово зверталося до Міністерства та отримувало письмовий дозвіл на закупівлю та встановлення окремих запасних частин за умови, що це не призведе до перевищення ціни Контракту, а не ціни одиниці виробу (листування міститься в матеріалах справи). За таких обставин перевищення вартості окремої одиниці (позиції/найменування товару), що не призведе до перевищення загальної ціни твердого кошторису, не має та не може бути наслідком порушень позивачем положень ЦК України; 2) судами першої та апеляційної інстанцій не було досліджено в повній мірі пункт 2.3 Контракту в контексті обов`язків виконавця звернутися до замовника з метою перегляду вартості одиниці виробу, позаяк за змістом цього пункту фактично підлягає перегляду саме орієнтовна вартість послуг, а не орієнтовна вартість ціни одиниці виробу, внаслідок чого суди дійшли неправильного висновку про відсутність доказів звернення позивача щодо вказаного перегляду. Крім того, положеннями контракту № 342/3/5/18/76 не було встановлено беззаперечного обов`язку позивача звертатися до відповідача в разі перевищення орієнтовної ціни одиниці виробу, адже обов`язок позивача звернутися до відповідача виникав би виключно тоді, коли відбувається збільшення орієнтовної ціни всього договору; 3) всупереч положенням статей 316, 317 ГПК України суди не проаналізували застосування в спірних правовідносинах принципу contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав) з урахуванням того, що текст та умови Контракту не розроблялися позивачем, а, фактично був складений та наданий відповідачем (державним замовником) як типовий, що відповідає пункту 28 Порядку планування, формування, розміщення та коригування державного оборонного замовлення, а також здійснення контролю за його виконанням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 № 464, чинною до 20.04.2021 (далі - Порядок № 464); 4) судом першої інстанції неправильно досліджено такий доказ, як видане 85 ВП МОУ посвідчення від 28.04.2020 № 22, зважаючи на те, що вказане посвідчення було видано після підписання протоколу погодження договірної ціни від 24.04.2020 № 1, але з урахуванням протоколу розбіжностей від 24.04.2020 № 1.

Узагальнений виклад позиції іншого учасника справи

7. Міноборони України у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення з мотивів, викладених в оскаржуваних рішенні та постанові.

Розгляд справи Верховним Судом

8. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.03.2024 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ДП "Харківський бронетанковий завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2023 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2023 у справі № 910/5040/21 та призначено розгляд цієї справи в закритому судовому засіданні на 23.04.2024.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.04.2024 оголошувалася перерва в судовому засіданні з розгляду касаційної скарги ДП "Харківський бронетанковий завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2023 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2023 у справі № 910/5040/21 до 21.05.2024.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

9. 28.12.2028 між Міноборони України (замовник) та ДП "Харківський бронетанковий завод" (виконавець) укладено контракт № 342/3/5/18/76, за умовами пункту 1.1 якого виконавець зобов`язався за завданням замовника з дотриманням вимог законодавства виконати роботи (надати послуги) з ремонту і технічного обслуговування транспортних засобів (регламентний ремонт виробів та їх модифікацій) за номенклатурою, етапами, в обсягах та у строки, які зазначені у календарному плані надання послуг (додаток 1 до Контракту), що є невід`ємною частиною цього контракту, а замовник зобов`язується прийняти через 85 військове представництво Міноборони України (далі - 85 ВП МОУ) та вантажоодержувача та оплатити їх.

Згідно з пунктом 2.1 контракту № 342/3/5/18/76 орієнтовна вартість робіт (послуг) на момент укладення Контракту з урахуванням податку на додану вартість в розмірі 20 % та з урахуванням 22 відсотків річних від суми кредитних коштів, які планується отримати для виконання Контракту, становить 1 345 920 115,08 грн, ПДВ - 224 320 019,18 грн, в тому числі: регламентний ремонт одних виробів - 776 427 637,92 грн, регламентний ремонт інших виробів - 569 492 477,16 грн.

Пунктом 2.2 контракту № 342/3/5/18/76 передбачено, що орієнтовна вартість послуг з ремонту виробів встановлена сторонами на підставі розрахунково-калькуляційних матеріалів (далі - РКМ) з визначення орієнтовної ціни ремонту одиниці виробів складених виконавцем відповідно до вимог нормативно-правових актів з питань планування, обліку і розрахунку собівартості робіт та з урахуванням висновку 85 ВП МОУ (від 25.10.2018 № 1417) про рівень орієнтовної ціни разом з аналізом елементів витрат, складеного на підставі проведеного розгляду РКМ з визначення орієнтовної ціни поставки (закупівлі) продукції (послуг) за Контрактом з урахуванням відсотків за кредитом, що буде отриманий виконавцем. Орієнтовна ціна виконання робіт з ремонту виробів зафіксована сторонами у кошторисі на виконання робіт за державним оборонним замовленням (додаток 2 до Контракту). Орієнтовна вартість послуг за одиницю виробу є базовою для визначення вартості продукції на момент укладання Контракту та досягнення домовленостей про договірну ціну.

10. В пункті 2.3 контракту № 342/3/5/18/76 сторони погодили, що орієнтовна вартість послуг за Контрактом не може бути перевищена виконавцем, при цьому виконавець має право проводити перерозподіл витрат по статтях загальної собівартості без перевищення ціни Контракту. Орієнтовна ціна виконання ремонту одиниці виробу та орієнтовна вартість робіт за Контрактом можуть бути уточнені після проведення дефектації виробів, після погодження замовником переліку давальницької сировини та після погодження замовником проекту кредитного договору. В разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин (зміна тарифів, цін на матеріали покупні комплектуючі вироби, систем оплати праці, мінімальної заробітної плати та інших умов, обумовлених законодавчими та нормативно-правовими актами, у тому числі змін умов кредитування, погашення кредиту, неможливість замовником надати давальницьку сировину) орієнтовна вартість послуг підлягає перегляду. Перегляд орієнтовної вартості послуг здійснюється за згодою сторін до закінчення терміну надання послуг з ремонту на підставі письмового звернення однієї із сторін. За результатами перегляду орієнтовної вартості послуг сторони вносять зміни в Календарний план надання послуг щодо кількості, вартості та термінів надання послуг на решту виробів.

Відповідно до пункту 2.4 контракту № 342/3/5/18/76 в ціну послуг з ремонту виробів включено: вартість усіх видів послуг, наданих відповідно до пункту 1.1; вартість запасних частин, витратних матеріалів, які необхідні для проведення ремонту; послуги щодо завантаження, розвантаження; вартість робіт, проведених виконавцем до підписання контракту; вартість ремонту комплектуючих, наданих змовником через центральні служби забезпечення (у разі їх несправності); вартість ремонту комплектуючих; витрати виконавця на отримання банківського кредиту тощо.

Зазначеним пунктом також передбачено, що вартість сировини, комплектуючих (давальницької сировини), які будуть надані замовником виконавцю, до фактичних витрат виконавця не включаються. Зміна вартості, визначеної Контрактом, не допускається, якщо надані послуги, які є предметом контракту, надано (виконано) та прийнято 85 ВП МОУ, що підтверджуються посвідченням, частково або повністю оплачено, а також коли сторонами повністю виконано свої обов`язки за Контрактом.

11. Згідно з пунктом 2.6 контракту № 342/3/5/18/76 сторони можуть бути звільнені від відповідальності за часткове чи повне невиконання обов`язків за Контрактом, якщо доведуть, що невиконання зобов`язань викликано неконтрольованою перешкодою, яка відбулася поза волею сторін і виникла після укладення контракту.

Пунктом 2.9 контракту № 342/3/5/18/76 передбачено, що договірна (фактична) ціна визначається замовником з урахуванням висновку 85 ВП МОУ щодо договірної ціни шляхом розгляду РКМ, складених виконавцем на підставі понесених фактичних витрат та висновків військового представництва Міноборони України щодо контролю співвиконавців, пов`язаних з виконанням зобов`язань за Контрактом. Виконавець у строк не пізніше ніж за 5 календарних днів до закінчення чергового етапу виконання робіт повідомляє замовника про готовність до здачі робіт. Виконавець повинен підготувати та направити РКМ на адресу 85 ВП МОУ в підтвердження понесених ним фактичних витрат та надати первинні підтверджуючі документи для перевірки 85 ВП МОУ. Після завершення робіт у цілому, підписання протоколу погодження договірної (фактичної) ціни (зразок - додаток 3) та видачі 85 ВП МОУ посвідчення виконавець подає замовнику проект акта приймання наданих послуг (зразок - додаток 5). У разі відмови від підписання акта приймання наданих послуг замовник складає протягом 5 днів з моменту отримання проєкту акта мотивований протокол розбіжностей. Підписання сторонами акта приймання наданих послуг є підставою для складання виконавцем рахунку на оплату наданих послуг та надання його замовнику.

12. В пункті 2.10 контракту № 342/3/5/18/76 сторони домовилися, що в разі, коли фактичні витрати виконавця на ремонт виробів перевищують орієнтовну вартість робіт за Контрактом, замовник не зобов`язаний оплачувати таке перевищення.

Відповідно до пунктів 11.1, 11.3 контракту № 342/3/5/18/76 цей контракт набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2021, але в частині виконання сторонами зобов`язань - до повного їх виконання. Зміни до Контракту можуть бути внесені за взаємною згодою сторін шляхом оформлення додаткової угоди до Контракту.

13. З календарного плану виконання робіт (надання послуг) за державним оборонним замовленням убачається, що роботи по регламентному ремонту виробів мали бути виконані: 1) регламентний ремонт одних виробів та їх модифікацій 44 одиниці: до 31.03.2019 (5 од.), до 30.06.2019 (21 од.), до 30.09.2019 (10 од.), до 20.12.2019 (8 од.), 2) регламентний ремонт інших виробів та їх модифікацій 34 одиниці: до 30.09.2019 (11 од.), до 20.12.2019 (13 од.), до 31.03.2020 (10 од.).

14. З метою дотримання умов контракту № 342/3/5/18/76 Підприємство листами від 15.05.2019 № 5/15/8, від 21.05.2019 № 5/21/6, від 03.07.2019 № 7/3/8 повідомило Міністерство про необхідність виділення окремих комплектуючих як давальницької сировини.

У відповідь замовник листами від 22.05.2019 № 717/5/1931, від 08.07.2019 № 717/5/2567, від 24.01.2020 № 717/5/43 повідомив виконавця про відсутність запитуваних деталей та надав згоду на їх закупівлю самостійно позивачем за умови, що це не призведе до збільшення суми Контракту.

15. В подальшому сторонами укладалися додаткові угоди від 10.10.2019 № 4, від 25.11.2019 № 5, від 26.11.2019 № 6, від 12.12.2019 № 7, від 22.01.2020 № 8, від 24.04.2020 № 9, від 18.05.2020 № 10 до контракту № 342/3/5/18/76, якими до пункту 2.1 Контракту неодноразово вносилися зміни щодо орієнтовної (фактичної) вартості робіт (послуг) за Контрактом, у тому числі щодо регламентованого ремонту виробів по кожному виду окремо.

Так, додатковою угодою від 18.05.2020 № 10 до контракту сторонами внесено зміни до пункту 2.1 контракту № 342/3/5/18/76, зокрема, сторони домовилися про те, що фактична вартість робіт (послуг) за контрактом з урахуванням податку на додану вартість в розмірі 20 % та з урахуванням 22 відсотків річних від суми кредитних коштів, отриманих для виконання контракту становить - 843 805 562,85 грн, в тому числі регламентний ремонт одних виробів - 411 566 655,91 грн, регламентний ремонт інших виробів - 432 238 906,94 грн, з яких відповідно до протоколу розбіжностей від 18.05.2020 № 2 до акта приймання виконаних робіт з регламентованого ремонту виробів та їх модифікацій за державним контрактом від 28.12.2018 № 342/3/5/18/76 сума 833 456 321,63 грн є беззаперечною та підлягає оплаті, сума 10 349 241,22 грн є спірною.

16. 28.04.2020 на прийняті за контрактом № 342/3/5/18/76 вироби 85 ВП МОУ видано посвідчення № 22 (вих. № 797 від 28.04.2020) з урахуванням протоколу розбіжностей від 24.04.2020.

17. 18.05.2020 між сторонами підписано акт приймання виконаних робіт з ремонту виробів за контрактом № 342/3/5/18/76 на загальну суму 843 805 562,85 грн.

Щодо зазначеного акта сторонами складено та підписано протокол розбіжностей від 18.05.2020 № 2, відповідно до якого сторони не досягли згоди стосовно договірної (фактичної) ціни робіт з ремонту виробів, позаяк виконавець вважає, що має право на оплату виконаних робіт відповідно до умов Контракту в сумі 843 805 562,85 грн, тоді як замовник, керуючись умовами пунктів 2.2, 2.3, 2.5, 2.9, 2.10 Контракту та не погодившись із рівнем фактичних витрат, вважає, що не зобов`язаний сплачувати за перевищення орієнтовної вартості ремонту виробів (згідно з переліком). Сума 10 349 241,22 грн дорівнює різниці між фактичними витратами виконавця на ремонт виробів та орієнтовною вартістю, визначеною в протоколі погодження орієнтовної ціни на виконання робіт (надання послуг) за державним замовленням, та є спірною. Сума 833 456 321,63 грн є безспірною та підлягає оплаті.

18. Факт виконання Підприємством ремонтних робіт за контрактом № 342/3/5/18/76 встановлено судами та не заперечується Міністерством.

Вироби за Контрактом було прийнято 85 ВП МОУ та відвантажено до одержувачів, а замовник здійснив оплату в сумі 833 456 321,63 грн за виконані роботи.

Позиція Верховного Суду

19. Згідно з положеннями частини 1 статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

20. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

21. В основу оскаржуваних рішення та постанови покладено висновок місцевого та апеляційного господарських судів про те, що з урахуванням умов пункту 2.1 контракту № 342/3/5/18/76 (в редакції додаткової угоди від 18.05.2020 № 10) безспірна фактична вартість робіт (послуг) за Контрактом становить 833 456 321,63 грн, яку й було сплачено замовником, натомість необґрунтованим є стягнення з відповідача спірної суми заборгованості (10 349 241,22 грн), яка є додатковими фактично понесеними витратами позивача, оскільки матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача щодо питання перегляду орієнтовної вартості виконання робіт з ремонту виробів, у зв`язку з чим станом на 18.05.2020 сторонами не було погоджено (переглянуто) орієнтовну вартість виконання робіт з ремонту за одиницю виробу до закінчення терміну надання послуг, підтвердженням чого є акт приймання виконаних робіт від 18.05.2020, який підписано сторонами з протоколом розбіжностей від 18.05.2020 № 2.

22. Позивач у поданій касаційній скарзі посилається виключно на наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 та пунктом 1 частини 3 статті 310 ГПК України, а саме якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

Так, скаржник зазначає про недослідження належним чином судами попередніх інстанцій наданих позивачем доказів щодо дотримання пунктів 2.1, 2.2 контракту № 342/3/5/18/76 в розрізі статей 843, 844 ЦК України, зокрема, наявного в матеріалах справи листування сторін, на підтвердження неодноразових письмових звернень Підприємства до Міністерства та подальше отримання дозволу на закупівлю та встановлення окремих запасних частин за умови, що це не призведе до перевищення ціни Контракту, а також про неправильно досліджений судом першої інстанції доказ - видане 85 ВП МОУ посвідчення від 28.04.2020 № 22, зважаючи на те, що вказане посвідчення було видано після підписання протоколу погодження договірної ціни від 24.04.2020 № 1, але з урахуванням протоколу розбіжностей від 24.04.2020 № 1.

23. Проте колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність передбачених законом підстав для стягнення спірної суми заборгованості та водночас відхиляє зазначені вище доводи скаржника з огляду на таке.

24. Згідно з частиною 1 статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Наведена норма узгоджується з положенням статті 629 ЦК України, якою встановлено обов`язковість виконання договору його сторонами.

25. В постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 викладено такий правовий висновок:

"Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)".

26. В свою чергу, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 (предмет позову - стягнення заборгованості за договором) сформульовано висновок про те, що статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

27. Згідно з частиною 1 статті 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

28. Суд касаційної інстанції враховує, що на виконання вказівок щодо надання належної правової оцінки змісту укладених між сторонами додаткових угод від 10.10.2019 № 4, від 25.11.2019 № 5, від 26.11.2019 № 6, від 12.12.2019 № 7, від 22.01.2020 № 8, від 24.04.2020 № 9, від 18.05.2020 № 10 до контракту № 342/3/5/18/76, вміщених у постанові Верховного Суду від 07.07.2022, судами попередніх інстанцій достовірно встановлено та скаржником не заперечується той факт, що додатковою угодою від 18.05.2020 № 10 внесено зміни до пункту 2.1 контракту № 342/3/5/18/76, якими (змінами) за згодою сторін істотно (в 1,6 рази) зменшено первісну орієнтовну вартість робіт за Контрактом (1 345 920 115,08 грн), а саме визначено актуальну фактичну вартість ремонтних робіт - 833 456 321,63 грн.

29. Верховний Суд зазначає, що вказана додаткова угода цілком узгоджується з пунктами 2.3, 11.3 контракту № 342/3/5/18/76, за змістом яких перегляд орієнтовної вартості послуг здійснюється за згодою сторін до закінчення терміну надання послуг з ремонту на підставі письмового звернення однієї із сторін, та як наслідок, замовник на підставі пунктів 2.9, 2.10 Контракту не зобов`язаний оплачувати фактичні витрати виконавця на ремонт виробів у спірній сумі, які (витрати) перевищують кінцеву узгоджену орієнтовну вартість робіт за Контрактом (833 456 321,63 грн), з огляду на встановлені судами обставини підписання сторонами 18.05.2020 акта приймання виконаних робіт з ремонту виробів із мотивованим протоколом розбіжностей від 18.05.2020 № 2, відповідно до якого сторони не досягли згоди щодо договірної (фактичної) ціни робіт з ремонту виробів у сумі 843 805 562,85 грн.

30. Колегія суддів зауважує, що з матеріалів справи не вбачається та судами не встановлено оспорювання скаржником і визнання недійсним пункту 2.1 контракту № 342/3/5/18/76, яким чітко визначено кінцеву фактичну вартість ремонтних робіт - 833 456 321,63 грн, у зв`язку з чим Міністерство в силу вимог статей 14, 204, 629 ЦК України не зобов`язане оплачувати фактичні витрати виконавця в спірній сумі, які перевищують вказану вартість робіт за Контрактом.

31. Наведеним повністю спростовуються доводи скаржника про те, що: 1) судами першої та апеляційної інстанцій не було досліджено в повній мірі пункт 2.3 Контракту в контексті обов`язків виконавця звернутися до замовника з метою перегляду вартості одиниці виробу, позаяк за змістом цього пункту фактично підлягає перегляду саме орієнтовна вартість послуг, а не орієнтовна вартість ціни одиниці виробу, внаслідок чого суди дійшли неправильного висновку про відсутність доказів звернення позивача щодо вказаного перегляду. Крім того, положеннями контракту № 342/3/5/18/76 не було встановлено беззаперечного обов`язку позивача звертатися до відповідача в разі перевищення орієнтовної ціни одиниці виробу, адже обов`язок позивача звернутися до відповідача виникав би виключно тоді, коли відбувається збільшення орієнтовної ціни всього договору; 2) всупереч положенням статей 316, 317 ГПК України суди не проаналізували застосування в спірних правовідносинах принципу contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав) з урахуванням того, що текст та умови Контракту не розроблялися позивачем, а, фактично був складений та наданий відповідачем (державним замовником) як типовий, що відповідає пункту 28 Порядку № 464.

32. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, судами не встановлено та скаржником не доведено його звернення на підставі статей 213, 637 ЦК України з позовом про тлумачення змісту тих умов контракту № 342/3/5/18/76, які по-різному тлумачать його сторони, а тому порушене позивачем з цього приводу передчасне питання щодо тлумачення пункту 2.3 Контракту не може бути розглянуто та вирішено в межах цієї справи.

Водночас тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, в зв`язку з чим скаржник помилково не звертає уваги на те, що тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов (схожий висновок викладено в пункті 31 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.07.2023 у справі № 912/3575/21), тоді як судами під час розгляду цієї справи достовірно встановлено обставини виконання сторонами контракту № 342/3/5/18/76, зокрема, вироби за Контрактом було прийнято 85 ВП МОУ та відвантажено до одержувачів, а замовник здійснив оплату в сумі 833 456 321,63 грн за виконані роботи.

33. Разом з тим колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що: 1) суди належним чином не дослідили надані позивачем докази щодо дотримання пунктів 2.1, 2.2 контракту № 342/3/5/18/76 в розрізі статей 843, 844 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зокрема, Підприємство неодноразово письмово зверталося до Міністерства та отримувало письмовий дозвіл на закупівлю та встановлення окремих запасних частин за умови, що це не призведе до перевищення ціни Контракту, а не ціни одиниці виробу (листування міститься в матеріалах справи); 2) судом першої інстанції неправильно досліджено такий доказ, як видане 85 ВП МОУ посвідчення від 28.04.2020 № 22, зважаючи на те, що вказане посвідчення було видано після підписання протоколу погодження договірної ціни від 24.04.2020 № 1, але з урахуванням протоколу розбіжностей від 24.04.2020 № 1.

Адже зазначені доводи скаржника зводяться виключно до намагань здійснити переоцінку наявних у справі доказів, тоді як згідно з імперативними положеннями частини 2 статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

34. Крім того, стосовно доводів касаційної скарги про наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 та пунктом 1 частини 3 статті 310 ГПК України, колегія суддів зазначає таке.

35. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

36. Таким чином, за змістом пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не само по собі порушення норм процесуального права у виді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення в сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

37. Натомість зміст поданої позивачем касаційної скарги переконливо свідчить про те, що доводи Підприємства зводяться виключно до посилань на необхідність переоцінки наявних у справі доказів, але скаржник при цьому жодним чином не обґрунтовує в касаційній скарзі наявність хоча б однієї з підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 ГПК України.

38. За таких обставин колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про неповне дослідження судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів за умови відсутності обґрунтування позивачем підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 ГПК України.

39. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних рішення та постанови з цієї підстави.

40. Колегія суддів зауважує, що статтею 296 ГПК України визначено вичерпний перелік підстав закриття касаційного провадження, серед яких відсутня така підстава як непідтвердження підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 цього Кодексу, якою (підставою) в розумінні пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України є відсутність дослідження судом зібраних у справі доказів за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

41. Таким чином, у разі, коли після відкриття касаційного провадження виявилося, що передбачена пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України підстава не отримала підтвердження, Верховний Суд має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а не закривати касаційне провадження (схожий за змістом висновок викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.08.2020 у справі № 910/1069/17).

42. Отже, суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши зібрані в справі докази в їх сукупності, зважаючи на досягнення сторонами домовленості щодо чіткого визначення кінцевої фактичної вартості ремонтних робіт у пункті 2.1 контракту № 342/3/5/18/76 (в редакції додаткової угоди від 18.05.2020 № 10), яку (угоду) не визнано судом недійсною, дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

43. З мотивів, наведених раніше в цій постанові, Верховний Суд погоджується з обґрунтованими доводами відповідача, викладеними у відзиві на касаційну скаргу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

44. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

45. З огляду на те, що зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, то немає підстав для скасування оскаржуваних рішення та постанови.

46. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли правильного висновку про необґрунтованість позову, як наслідок, оскаржувані рішення та постанову ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

47. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

48. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

49. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновку судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову, у зв`язку з чим немає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних рішення і постанови.

Розподіл судових витрат

50. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Харківський бронетанковий завод" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2023 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2023 у справі № 910/5040/21 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай