РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.03.2024Справа № 910/16887/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіна Ю. Е., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1

до 1) ОСОБА_2

2) ОСОБА_3

про визнання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі удаваним,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 01.03.2024,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання удаваним договору купівлі-продажу частки № 7/1-23 у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОМОБІЛ" від 26.01.2023.

Вищевказану позовну заяву було залишено без руху, про що постановлена відповідна ухвала суду від 01.11.2023.

03.11.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 30.11.2023 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання було призначене на 10.01.2024.

За наслідками підготовчого засідання 10.01.2024 судом була постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначений розгляд справи по суті в судовому засіданні 07.02.2024.

07.02.2024 до початку судового засідання через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Електромобіл" про вступ у справу третьою особою та заяву про поновлення пропущеного строку на подання заяви про вступ третьої особи.

У судове засідання 07.02.024 прибули представники ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

За наслідками судового засідання 07.02.2024 судом була постановлена ухвала про відмову в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Електромобіл" про вступ у справу третьою особою та поновлення процесуального строку та про відкладення судового засідання на 01.03.2024.

У судове засідання 01.03.2024 позивач не направив свого представника, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на обставини та факти, викладені у відзиві на позов, поданому до суду 02.01.2024.

Відповідач 1 не направив свого представника для участі в судовому засіданні, натомість у матеріалах справи наявна заява про здійснення розгляду справи за його відсутності.

Будь-яких інших заяв чи клопотань до суду сторонами не надано.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.12.2022 між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як продавцями, та ОСОБА_3 , як покупцем, був укладений договір № 7 купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОМОБІЛ» (далі - договір від 02.12.2022).

Відповідно до пункту 1.1. договору від 02.12.2022 у порядку та на умовах, визначених у цьому договорі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передають корпоративні права ОСОБА_3 на належну їм частку в Статутному капіталі ТОВ «ЕЛЕКТРОМОБІЛ», а ОСОБА_3 приймає та зобов`язується сплатити продавцям вартість частки, згідно домовленості.

Умовами договору визначено, що Статутний капітал 40 000,00 грн.

Згідно з пунктом 1.5 договору від 02.12.2022 розмір частки ОСОБА_1 в Статутному капіталі Товариства, що продається становить 25 % - 10 000,00 грн, розмір частки ОСОБА_2 в Статутному капіталі Товариства, що продається становить 25 % - 10 000,00 грн.

У результаті відчуження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частки на користь ОСОБА_3 , остання набуває частку в розмірі 20 000,00 грн - номінальна вартість, що становить 50% Статутного капіталу Товариства (пункт 2.2 договору від 02.12.2022).

Згідно з пунктом 2.3.1 договору від 02.12.2022 після повної оплати ціни договору. Визначеної пунктом 3.1 цього договору, сторони підписують акт приймання-передачі частки у Статутному капіталі Товариства. Корпоративні права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на частку у Статутному капіталі товариства переходять до Покупця (з моменту нотаріального посвідчення акту приймання-передачі частки у Статутному капіталі Товариства).

Факт передачі частки в Статутному капіталі Товариства від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 засвідчується актом приймання-передачі частки у Статутному капіталі Товариства, який підписується Сторонами. Підписи сторін на вищевказаному акті приймання передачі частки у Статутному капіталі Товариства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, в день підписання акту приймання-передачі частки (пункт 2.3.2 договору від 02.12.2022).

Пунктом 2.4 договору від 02.12.2022 передбачено, що покупець набуває частку з усіма правами учасника Товариства, що випливають із володіння нею, з моменту підписання акту приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства. Права і обов`язки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як власника частки переходять до Покупця, а Покупець набуває відповідних прав та обов`язків учасника Товариства пропорційно розміру частки.

Ціна продажу 50 % частки у Статутному капіталі Товариства за цим договором становить 18 500 000,00 грн, яка складається з: частки ОСОБА_1 , що становить 25% у статутному капіталі Товариства вартістю 9 250 000,00 грн та частки ОСОБА_2 , що становить 25% у статутному капіталі Товариства вартістю 9 250 000,00 грн.

Відповідно до пункту 3.2 та 3.3. договору від 02.12.2022 оплата вартості частки за цим договором здійснюється шляхом передачі покупцем продавцю готівки або шляхом банківського переказу.

У випадку виникнення обставин, які не були відомі Сторонам на момент укладання цього Договору і вони можуть вплинути на права та обов`язки Сторін, а також у випадку неповної оплати ціни договору, Сторони за домовленістю мають право повернути частки у Статутному капіталі Товариства шляхом укладання нового договору купівлі - продажу на таких самих умовах, які передбачені цим Договором, а саме: таким самим розміром та за ціною передбаченими п. 3.1. цього договору і між тими же Сторонами (пункт 11.5 договору від 02.12.2022).

У подальшому, 20.01.2023 ОСОБА_3 повідомила, що не може виконати свої зобов`язання за укладеним договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ЕЛЕКТРОМОБІЛ» № 7 від 02.12.2022 по розрахунку у повному обсязі у сумі зазначеної в пункті 3.2, 3.3 у зв`язку з виникненням сімейних обставин.

Листами від 22.01.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було повідомлено ОСОБА_3 про згоду укласти договір купівлі-продажу частки та подальше погодження дати, часу та місця укладення такого договору.

26.01.2023 між ОСОБА_3 , як продавцем, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як покупцями, було укладено договір №7/1-23 купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОМОБІЛ» () (далі - договір від 26.01.2023, оскаржуваний договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору від 26.01.2023 у порядку та на умовах, визначених у цьому договорі Продавець передає корпоративні права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на належну Продавцю частку в Статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОМОБІЛ», а покупці приймають та зобов`язуються сплатити продавцю вартість частки, згідно домовленості.

Умовами договору визначено, що Статутний капітал 40 000,00 грн.

Пунктом 2.2 договору від 26.01.2023 передбачено, що в результаті відчуження продавцем Частки на користь покупців, ОСОБА_1 набуває частку в розмірі 10 000,00 грн - номінальна вартість, що становить 25 % Статутного капіталу Товариства, ОСОБА_2 набуває частку в розмірі 10 000,00 грн - номінальна вартість, що становить 25 % Статутного капіталу Товариства.

Після повної оплати ціни договору, визначеної пунктом 3.1 цього договору, сторони підписують Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства. Корпоративні права Продавця на Частку у статутному капіталі товариства переходять до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (з моменту нотаріального посвідчення Акту приймання - передачі частки у статутному капіталі Товариства) (пункт 2.3.1 договору від 26.01.2023).

Відповідно до пункту 2.3.2. договору від 26.01.2023 акт передачі Частки в статутному капіталі Товариства від Продавця до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 засвідчується актом приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства, який підписується Сторонами. Підписи Сторін на вищевказаному Акті приймання передачі Частки у статутному капіталі Товариства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, в день підписання Акту приймання-передачі Частки.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набувають частку з усіма правами учасника Товариства, що випливають із володіння нею, з моменту підписання Акту приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства. Права і обов`язки Продавця як власника Частки переходять до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а останні набувають відповідних прав та обов`язків учасника Товариства пропорційно розміру Частки (пункт 2.4 договору від 26.01.2023).

Згідно з пунктом 2.5 договору від 26.01.2023 зобов`язання за цим договором вважаються виконаними з моменту здійснення нотаріального посвідчення підписів Сторін нотаріусом та проведенням державної реєстрації покупців як учасників Товариства, а умови договору діють до моменту повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за ним.

Ціна продажу 50 % Частки у статутному капіталі Товариства за цим договором становить 18 500 000,00 грн. Оплата за частку в розмірі 25 % у Статутному капіталі Товариства в сумі 9 250 000,00 грн здійснюється шляхом передачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 готівки Продавцю або повинна бути перерахована покупцем шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок Продавця за реквізитами, зазначеними у цьому Договорі (пункт 3.1. та 3.2. договір від 26.01.2023).

Позивач, звертаючись із цим позовом дот суду, зазначає, що ОСОБА_3 оплати за договором від 02.12.2022 не здійснювала та відповідно не набула права власності на частку у статутному капіталі ТОВ «ЕЛЕКТРОМОБІЛ» у розмірі 50%, а отже й не могла здійснити їх відчуження на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Таким чином, на думку позивача договір від 26.01.2023 про відчуження 50% частки у статутному капітал ТОВ «ЕЛЕКТРОМОБІЛ» є удаваним, оскільки за своєю природою є правочином про розірвання договору від 02.12.2022 та повернення у той стан сторін, який існував до його укладення. Удаваність оскаржуваного договору від 26.01.2023 на думку ОСОБА_1 підтверджується й фактом відсутності обов`язків сторін, що повинні були виникнути внаслідок укладення дійсного договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства, оскільки частку фактично було повернуто її попереднім власникам - Позивачу та Відповідачу 1.

ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях підтримав позицію позивача.

У свою чергу ОСОБА_3 проти позову заперечувала, та зазначила, що укладаючи спірний договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі №7/1-23 від 26.01.2023, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, діяли відповідно до власного волевиявлення, що відповідало їхній внутрішній волі, розуміючи значення своїх дій, які були спрямовані на настання відповідних наслідків. Зокрема, укладаючи спірний договір, ОСОБА_3 мала намір відчужити свою частку в статутному капіталі отримавши за це грошові кошти у сумі, визначеній у пункті 3.1. договору, а не просто повернути частки у статутному капіталі ТОВ «ЕЛЕКТРОМОБІЛ» на користь позивача та ОСОБА_2 на тих самих умовах, що були визначені договором купівлі - продажу частки в статутному капіталі №7 від 02.12.2022.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Приписами статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Водночас під порушенням права слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, предмет та підстави позову, докази, які, на її думку, підтверджують заявлені вимоги. Обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи покладений на господарський суд.

Положеннями частин 1 - 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позов мотивовано тим, що договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства від 26.01.2023 є удаваним договором та є прихованим договором про розірвання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства від 02.12.2022.

Згідно зі статтею 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Отже, удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 у справі № 6-1026цс16.

Таким чином, правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому оцінюючи відповідність волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

Тому доведення удаваності правочину відбувається не лише шляхом аналізу змісту укладеного правочину (удаваність якого доводиться позивачем), а за допомогою інших, непрямих доказів (зняття обдарованим готівки з банківського рахунку, укладення ним договору займу, публікація оголошень про продаж предмету, який потім був подарований, відсутність родинних чи інших зв`язків, відсутність зрозумілого мотиву укладення договору дарування майна тощо).

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України, має визначити правочин, який насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Згідно з частиною 1 статті 202, частиною 3 статті 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом у цій справі є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договорів дарування та з`ясування питання про те, чи не укладені ці угоди з метою приховати іншу угоду та яку саме.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Під час розгляду цієї справи судом встановлено, що першочергово 02.12.2022 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відчужили свої частки по 25 % в статутному капіталі Товариства ОСОБА_3 .

При цьому, суд відзначає, що умовами укладеного договору від 02.12.2022 сторони погодили засвідчення моменту переходу права власності на частку до покупця Актом приймання-передачі частки, який у свою чергу мав бути складений сторонами після повної оплати ціни договору від 02.12.2022.

Водночас, умовами спірного договору від 26.01.2023 сторони так само погодили засвідчення моменту переходу права власності на частку від ОСОБА_3 до покупців - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Актом приймання-передачі частки, який у свою чергу мав бути складений сторонами після повної оплати ціни договору від 26.01.2023.

Нормами статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Водночас, приписами статті 79 ГПК України унормовано, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Керуючись вказаними нормами процесуального закону, суд дійшов висновку про те, що наявні у матеріалах справи копії Акту приймання-передачі частки від 02.12.2022 та Акту приймання-передачі частки від 26.01.2023, справжність підписів на яких засвідчено нотаріусом, є більш вірогідними доказами того, що кожна зі сторін виконала умови договору, як від 02.12.2022 так і від 26.01.2023, у тому числі, щодо здійснення оплати ціни договору.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд констатує, що заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, саме позивач має довести: 1) факт укладення правочину, який, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваними правочинами.

З огляду на вказане, беручи до уваги встановлені судом обставини, останній дійшов висновку про те, що позивачем не доведено, що внаслідок укладення спірного договору від 26.01.2023 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 переслідували іншу мету ніж придбати частку в статутному капіталі Товариства та ОСОБА_3 відповідно відчужити таку частку. Також позивачем не було представлено суду доказів настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені спірним договором від 26.01.2023. Доводи позивача щодо наміру ОСОБА_3 укласти спірний договір від 26.01.2023 з метою у подальшому вимагати оплати вартості відчуженої частки в статутному капіталі Товариства не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та, як вказано судом вище, не узгоджуються із представленими суду документами, зокрема, Актами приймання-передачі частки. Такі висновку суду ґрунтуються на тому, що умовами спірного договору передбачено, що акт складається саме після повної оплати ціни договору.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина 1 статті 236 ГПК України).

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

За приписами статті 129 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 73-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі удаваним відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на ОСОБА_1 .

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 15.05.2024.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ