ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

"17" травня 2024 р. Cправа № 902/535/24

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни,

за участю секретаря судового засідання Макогін О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи матеріали заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Свитанок" № б/н від 02.05.2024 (вх. № 01-48/25/24 від 07.05.2024) про забезпечення позову у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Свитанок" (08522, Київська обл., Фастівський р-н, село Велика Мотовилівка, вулиця Шкільна, будинок 1-А, ідентифікаційний код юридичної особи 38070645)

до особи, яка може набути статусу відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружба Миколаївка" (22160, Вінницька обл., Хмільницький (Козятинський) р-н, село Миколаївка, вулиця Миру, будинок 51, ідентифікаційний код юридичної особи 03732057)

до особи, яка може набути статусу відповідача 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем-2002" (36009, Полтавська обл., місто Полтава, вулиця Кондратенка, будинок 6-А, ідентифікаційний код юридичної особи 32081777)

особа, яка може набути статусу третьої особи Приватний виконавець Виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимир Вікторович (21050, Вінницька обл., місто Вінниця, вулиця Соборна, будинок 8, офіс 301).

про скасування арешту належного на праві власності позивачу транспортного засобу, скасування розшуку майна

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Вінницької області 07.05.2024 надійшла позовна заява № б/н від 02.05.2024 (вх. № 550/24 від 07.05.2024) Товариства з обмеженою відповідальністю "Свитанок" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружба Миколаївка" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем-2002", у якій позивач просить:

- скасувати арешт з належного на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Свитанок" транспортного засобу - вантажного автомобіля МАЗ 555102, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_3 у виконавчому провадженні №67141404 відкритому постановою Приватного виконавця Виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимиром Вікторовичем від 13.10.2021 року;

- скасувати розшук майна з належного на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Свитанок" транспортного засобу вантажного автомобіля МАЗ 555102, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , який перебуває у розшуку на підставі постанови про розшук майна боржника № 8 від 07.12.2021 року, у виконавчому провадженні №67141404 відкритому постановою Приватного виконавця Виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимиром Вікторовичем від 13.10.2021 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2024 справу розподілено судді Шамшуріній М.В.

Разом із позовною заявою 07.05.2024 представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Свитанок" подано до суду заяву № б/н від 02.05.2024 (вх. № 01-48/25/24 від 07.05.2024) про забезпечення позову, у якій заявник просить:

- зупинити продаж майна - транспортного засобу вантажного автомобіля МАЗ 555102, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 у виконавчому провадженні №67141404 відкритому постановою Приватного виконавця Виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимиром Вікторовичем від 13.10.2021 року;

- заборонити третій особі Приватному виконавцю Виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимиру Вікторовичу, а також будь-яким іншим особам здійснювати відчуження та інші зобов`язання щодо - транспортного засобу вантажного автомобіля МАЗ 555102, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_3 .

Ухвалою від 09.05.2024 судом призначено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Свитанок" № б/н від 02.05.2024 (вх. № 01-48/25/24 від 07.05.2024) про забезпечення позову у справі № 902/535/24 до розгляду у судовому засіданні 17.05.2024 року о 10:00.

На визначену судом дату у судове засідання заявник, представники осіб, які можуть набути статусу відповідачів, третьої особи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялись ухвалою суду від 09.05.2024, яку їм було надіслано до електронних кабінетів у системі ЄСІТС, та отримано останніми 10.05.2024, про що свідчать відповідні довідки про доставку електронного листа.

Судом враховано заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Свитанок", Приватного виконавця Тимощука В.В. про розгляд заяви за їх відсутності.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Приймаючи до уваги, що відповідно до вимог статті 242 ГПК України заявника, осіб, які можуть набути статусу учасників справи було належним чином повідомлено про судове засідання у справі та на засадах відкритості і гласності судового процесу їм створено всі необхідні умови для захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а заявник, особи, які можуть набути статусу учасників справи у свою чергу не скористалися наданим їм правом участі у розгляді заяви і їх неявка у судове засідання не є перешкодою для розгляду заяви, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви за відсутності представників заявника, осіб, які можуть набути статусу учасників справи за наявними матеріалами.

За результатами судового засідання 17.05.2024 судом поставновлено ухвалу у справі.

З огляду на відсутність сторін, після виходу з нарадчої кімнати, судом долучено вступну та резолютивну частини ухвали без її проголошення до матеріалів справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У заяві про забезпечення позову представник позивача просить забезпечити позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Свитанок" шляхом зупинення продажу майна - транспортного засобу вантажного автомобіля МАЗ 555102, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 у виконавчому провадженні №67141404 відкритому постановою Приватного виконавця Виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимиром Вікторовичем від 13.10.2021 року та шляхом заборони третій особі Приватному виконавцю Виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимиру Вікторовичу, а також будь-яким іншим особам здійснювати відчуження та інші зобов`язання щодо - транспортного засобу вантажного автомобіля МАЗ 555102, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_3 .

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову позивач обгрунтовує тим, що до вирішення спору по суті, проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого провадження №67141404, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або поновлення порушених прав позивача.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Положеннями частини 1 статті 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, яке полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заходи забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Згідно приписів пунктів 3, 4 частини 1 статті 139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна, зокрема, містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Відповідно до частини 4 статті 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у справах №914/2157/19 від 20.07.2020, №910/19256/16 від 10.04.2018, №910/20479/17 від 14.05.2018, №922/1605/18 від 11.09.2018, №909/526/19 від 14.01.2019, №925/288/17 від 25.01.2019, № 904/1417/19 від 26.09.2019.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як вбачається із змісту прохальної частини позову позивач просить суд скасувати арешт з належного на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Свитанок" транспортного засобу - вантажного автомобіля МАЗ 555102, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_3 у виконавчому провадженні №67141404 відкритому постановою Приватного виконавця Виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимиром Вікторовичем від 13.10.2021 року та скасувати розшук майна з належного на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Свитанок" транспортного засобу вантажного автомобіля МАЗ 555102, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , який перебуває у розшуку на підставі постанови про розшук майна боржника № 8 від 07.12.2021 року, у виконавчому провадженні №67141404 відкритому постановою Приватного виконавця Виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимиром Вікторовичем від 13.10.2021 року.

Приймаючи до уваги, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, у цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Аналогічний висновок викладений у постанові Об`єднаної палати КГС ВС від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.11.2020 у справі № 910/8225/20, від 13.01.2021 у справі № 910/9855/20, від 07.10.2021 у справі № 910/2287/21.

На обгрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову позивач зазначив, що постановою від 13.10.2021 року Приватним виконавцем Виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимиром Вікторовичем відкрито виконавче провадження №67141404 та в рамках проведення виконавчих дій в цьому виконавчому провадженні виконавцем була винесена постанова про розшук майна боржника № 8 від 07.12.2021 року на підставі якої транспортний засіб МАЗ 555102, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 оголошено в розшук.

16.04.2024 року вантажний автомобіль МАЗ 555102, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 було вилучено працівниками поліції на підставі постанови №8 від 07.12.2021 року приватного виконавця Тимощук В.В.

Представник позивача зазначив, що законом визначено обов`язок приватного виконавця зупинити продаж майна в разі прийняття судом відповідного рішення та вчиняти дії щодо предмета спору або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

На думку позивача існують підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав позивача, адже на автомобіль може бути звернуто стягнення за зобов`язаннями попереднього власника з передачею його для реалізації, крім того в подальшому автомобіль може бути відчужений, вивезений з території України, знищений або пошкоджений у процесі його використання, переданий в заставу, переданий у користування. Все це на думку представника позивача обумовлює необхідність у застосуванні заходів забезпечення позову, адже усі ці події можуть настати щойно відповідачі або треті особи дізнаються про факт подання позову та майбутнє рішення суду неможливо буде виконати, а судовий розгляд справи не призведе до реального захисту прав позивача.

Заявник зазначив, що вжиття судом заходів забезпечення позову у спосіб зупинення продажу майна та заборони будь-яким іншим особам здійснювати відчуження та інші зобов`язання, щодо транспортного засобу вантажного автомобіля МАЗ 555102, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 у виконавчому провадженні №67141404, унеможливить подальшу реалізацію майна належного ТОВ «Свитанок» та захистить немайнові та майнові права позивача на період розгляду спору.

Надаючи оцінку наведеним твердженням, судом враховано таке.

Відповідно до вимог частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Положеннями статті 15 ГПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Оскільки у немайнових спорах суд вживає заходів забезпечення позову з превентивною метою щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, та, зважаючи на завдання господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, суд має встановити, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза унеможливлення чи суттєвого утруднення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31.10.2022 у справі №910/4192/22.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

За змістом статті 136 ГПК України обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Близькі за змістом висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів щодо наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

З урахуванням наведених вимог, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення продажу майна - транспортного засобу вантажного автомобіля МАЗ 555102, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 у виконавчому провадженні №67141404 відкритому постановою Приватного виконавця Виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимиром Вікторовичем від 13.10.2021 року.

Пунктом 6 частини 1 статті 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту.

Наведена норма процесуального закону є спеціальною щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупиненням продажу майна у разі, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту.

Дія наведеної норми процесуального закону насамперед спрямована на те, щоб запобігти відчуженню майна у порядку виконання судового рішення, яке належить не боржнику, а іншій особі.

Схожа за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 757/22558/20.

Відповідно до приписів статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною.

Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 30 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна.

Водночас, у заяві про забезпечення позову позивачем не наведено фактичних обставин та не надано доказів вчинення приватним виконавцем та/або іншими особами дій з продажу (реалізації) майна, щодо якого подано позов про зняття з нього арешту.

Забезпечення позову шляхом зупинення продажу майна є можливим у разі доведення наявності обставин щодо вчинення дій з його продажу, оскільки суд позбавлений можливості зупинити відповідні дії, за відсутності доказів їх вчинення або підготовки до їх вчинення.

Припущення щодо можливої реалізації майна відносно якого подано позов про скасування накладеного арешту, за відсутності належного обгрунтування застосування відповідного заходу забезпечення позову не свідчить про наявність правових та фактичних підстав для вжиття заходів забезпечення позову на підставі пункту 6 частини 1 статті 137 ГПК України.

У заяві про забезпечення позову позивач також просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони третій особі приватному виконавцю Виконавчого округу Вінницької області Тимощуку Володимиру Вікторовичу, а також будь-яким іншим особам здійснювати відчуження та інші зобов`язання щодо - транспортного засобу вантажного автомобіля МАЗ 555102, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_3 .

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд звертає увагу, що заходи забезпечення позову можуть бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними і співмірними з позовними вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як убачається із матеріалів заяви про забезпечення позову, приватний виконавець Виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимир Вікторович у відповідь на заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Свитанок» № б/н від 17.04.2024 листом № 30.04.2024 № 11274 повідомив про те, що на примусовому виконанні у приватного виконавця Виконавчого округу Вінницької області перебуває виконавче провадження №67141404 з виконання наказу Господарського суду Вінницької області у справі № 902/407/21 від 17.09.2021 про стягнення коштів з ТОВ «Дружба Миколаївка» у межах якого 13.10.2021 винесено постанову про арешт майна боржника, якою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ТОВ «Дружба Миколаївка».

Статтею 326 ГПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно статті 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

За змістом частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При виконанні судових рішень слід керуватися інтересами стягувача, оскільки стягувач вправі очікувати від держави вчинення всіх дій, які б наближали його до виконання судового рішення. У цьому сенсі наявність невиконаного судового рішення не вселятиме стягувачеві надію, що Україна як держава робить усе, аби наблизити стягувача до бажаної ним законної мети - виконання судового рішення як стадії реалізації права стягувача на справедливий суд у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 905/3773/14-908/5138/14).

У постанові від 03.04.2019 у справі № 211/129/18-ц Верховним Судом сформульовано правову позицію, згідно з якою суд не може заборонити виконавцеві вживати необхідних заходів щодо своєчасного й повного виконання рішення. Вжиті заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження.

Крім того, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (подібний висновок викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.06.2021 у справі № 310/9167/20 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 908/309/21, від 04 листопада 2021 року у справі № 907/416/21.

Судом також враховано, що доказів вжиття іншими особами, окрім приватного виконавця дій щодо відчуження майна, яке є предметом спору до заяви про забезпечення позову позивачем не додано та матеріали позову цих доказів також не містять.

З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що наведені позивачем у заяві про забезпечення позову твердження щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову без відповідного документального обґрунтування не є достатньою правовою та фактичною підставою для задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд звертає увагу позивача, що у разі зміни обставин, заяву про забезпечення позову, яку раніше було відхилено, може бути подано вдруге. Тобто, на заяви про забезпечення позову, у задоволенні якої було відмовлено, не поширюється заборона повторного звернення до господарського суду з наданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 136-140, 234, 235, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Свитанок" № б/н від 02.05.2024 (вх. № 01-48/25/24 від 07.05.2024) про забезпечення позову у справі №902/535/24 відмовити.

2. Згідно зі статтею 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення. Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

3. За приписами пункту 4 частини 1 статті 255 ГПК України ухвалу про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено окремо від рішення суду першої інстанції до Північно-західного апеляційного господарського суду.

4. Відповідно до частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник ухвали надіслати учасникам справи до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.

Повний текст ухвали складено 22.05.2024.

Суддя Шамшуріна М.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи; учасникам справи - до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.