ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року Справа № 918/1186/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Грязнов В.В. , суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників - не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" та ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 27.03.2024 у справі №918/1186/23 (постановлену суддею Н.Ф. Церковною)

у справі №918/1186/23

про неплатоспроможність боржника - фізичної особи ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 27.03.2024 у справі №918/1186/23 визнано частково вимоги кредитора Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до боржника ОСОБА_2 в розмірі 5 995 065,30 грн (що включають: строкову заборгованість боржника за договором кредиту 4 280 890,00 грн (118 750 доларів США), прострочену заборгованість боржника за договором кредиту 270 372,00 грн (7 500 дол. США), заборгованість за простроченими відсотками 597 709,22 грн. (16 580,19 дол. США), витрати по сплаті судового збору в сумі 3 219 грн. 00 коп. (стягнуті за рішенням суду); 3 % річних 752 837,50 грн) - черговість задоволення вимог - друга; пеню 35 717 грн. 58 коп.; штраф 54 320 грн. 00 коп. - черговість задоволення вимог третя.

У визнанні решти грошових вимог ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" до фізичної особи ОСОБА_2 відмовлено.

Визнано вимоги кредитора ОСОБА_1 в розмірі 200 000,00 грн - черговість задоволення вимог - друга.

Включено до витрат, пов`язаних з провадженням у справі про неплатоспроможність витрати на оплату судового збору Акціонерного товариства ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" у розмірі 6 056,00 грн, та витрати на оплату судового збору ОСОБА_1 у розмірі 6056,00 грн.

Вказана ухвала мотивована тим, що оскільки рішенням суду №1715/22370/12 від 18.01.2013 стягнуто заборгованість по відсотках, що існувала на дату звернення з позовною заявою, то відповідно проведення нарахування відсотків після прийняття вказаного рішення є неправомірним. Крім того, нарахування та стягнення пені на підставі договору кредиту також є неправомірним. Суд першої інстанції повважав, що вимоги банку до ОСОБА_2 є вторинними оскільки боржник у даній справі є поручителем та солідарним боржником щодо вимог ОСОБА_3 щодо якої відкрито провадження у справі про неплатоспроможність (№918/1122/23) в межах якої ухвалою суду про визнання грошових вимог до фізичної особи ОСОБА_3 задоволено частково та визнано частково вимоги кредитора Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк", а тому вимоги банку до первинного боржника не можуть перевищувати вимоги до вторинного боржника, як солідарного. Місцевий господарський зазначив, що враховуючи факт наявності судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалу суду №918/1122/23 від 29.01.2024 (залишена без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.03.2024) про визнання частково вимог банку, правовідносини між сторонами врегульовуються уже не умовами кредитного договору, а наявним судовим рішенням.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частково ухвалу Господарського суду Рівненської області від 27.03.2024 у справі №918/1186/23. Відмовити Публічному акціонерному товариству Акціонерний банк "Укргазбанк" у визнанні грошових вимог у повному обсязі. Стягнути з ПАТ "Укргазбанк" судовий збір у розмірі 4534,50 грн.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає наступне:

- суд першої інстанції не дослідив, що виконавче провадження №52100665 від 06.09.2016 завершено. Тобто до грошової вимоги Банку має бути застосований строк позовної давності щодо пропуску якого має право заявити апелянт.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Рівненської області №918/1186/24 від 27.03.2024 в частині відмови в задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" на 14700313 грн 16 коп., ухвалити нове рішення, яким визнати грошові вимоги кредитора Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до боржника ОСОБА_2 , що складаються з суми заборгованості з суми заборгованості за основним боргом 12 717 145,39 грн, суми заборгованості по пені 7148054,46 грн, суми заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних: 794428,84 грн, заборгованості згідно Рішення Рівненського міського суду по справі № 1715/22370/12 від 18.01.2013: пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 11 405,80 грн; пеня за несвоєчасну сплату процентів - 24 311,78 грн; судовий збір 3 219, 00 грн, що становлять загалом: 20 695 378,46 грн (всі вимоги конкурсні). Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" понесені судові витрати в сумі 9 084,00 грн.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає наступне:

- наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про стягнення заборгованості не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє Кредитора права на отримання від боржника заборгованості та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. А тому Банк правомірно нараховував відсотки за користування кредитом до дати повного погашення тіла кредиту, та штрафні санкції за порушення виконання умов кредитного договору, тому з Позичальника/Поручителя на користь Кредитора підлягають стягненню прострочена заборгованість за процентами та пеня за несвоєчасне погашення процентів та кредиту;

- заявлена Банком заборгованість є обґрунтованою та такою, що випливає з умов грошового/кредитного зобов`язання, на підставі укладених із Боржником/Поручителем договорів поруки.

Матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції 11.04.2024.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.04.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 27.03.2024 у справі №918/1186/23 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали та надати Північно-західному апеляційному господарському суду належні докази доплати 4549,50 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.04.2024 поновлений строк на подання апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 27.03.2024 у справі №918/1186/23. Відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 27.03.2024 у справі №918/1186/23. Розгляд апеляційної скарги призначений на "14" травня 2024 р. об 11:00 год.

17.04.2024 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання, до якого долучено квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.04.2024 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 27.03.2024 у справі №918/1186/23. Об`єднане для спільного розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 27.03.2024 у справі №918/1186/23 з раніше поданою апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 27.03.2024 у справі №918/1186/23. Розгляд апеляційної скарги призначений на 14.05.2024 р. об 11:00 год.

30.04.2024 на адресу суду від Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 27.03.2024 у справі №918/1186/23.

30.04.2024 на електронну адресу суду від арбітражного керуючого Вудада Гаррі Ігоровича надійшли відзиви на апеляційні скарги.

Щодо поданих відзивів арбітражного керуючого суд зазначає наступне.

18.10.2023 був введений в дію Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами", яким серед іншого було внесено зміни в Господарський процесуальний кодекс України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 ГПК України, будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву, клопотання або заперечення, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для такої фізичної особи), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 ГПК України, письмова заява, клопотання чи заперечення підписується заявником або його представником.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 42 ГПК України, документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Колегія суддів звертає увагу, що реєстрація в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі.

Отже, зазначені положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи, зокрема, шляхом подання документів до суду через електронний кабінет в ЄСІТС або в паперовій формі.

Разом з тим, вищевказане клопотання арбітражного керуючого було направлено не через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, а електронною поштою.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 ГПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду. Суд повертає письмову заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду також у разі, якщо її подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.

Водночас, у відзивах на апеляційні скарги арбітражний керуючий зазначає про наявність у нього електронного кабінету.

Однак, враховуючи, що відзиви арбітражного керуючого, у якого зареєстрований електронний кабінет ЄСІТС, подані шляхом надсилання електронною поштою, а не через систему "Електронний суд", тобто з порушенням установленого законом порядку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказані відзиви слід повернути заявнику без розгляду.

13.05.2024 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання, якому заявник просить відмовити у визнанні кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" без участі ОСОБА_1

13.05.2024 на адресу суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання в якому боржник просить розгляд скарги відкласти, а у разі неможливості відкладення просить задоволити апеляційну скаргу ОСОБА_1 та відмовити ПАТ АТ "Укргазбанк" у визнані кредиторських вимог у повному обсязі.

13.05.2024 на адресу суду від Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. У випадку, якщо суд апеляційної інстанції буде здійснювати розгляд апеляційних скарг, просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині відмови вимог ПАТ АТ "Укргазбанк".

Щодо клопотань про відкладення колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

За положеннями ст. 129 Конституції України, ст. 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно зі ст. 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях. Учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 12.04.2024 та 19.04.2024 явка учасників справи не визнавалася обов`язковою.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду його позову, не є підставою для відкладення розгляду справи.

Також суд бере до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи судом. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку неодноразово було предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України, відповідно до висновків якого обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на те, що явка учасників провадження в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а їх неявка в свою чергу не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд даної справи за відсутності учасників провадження у справі.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваної ухвали суду, зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Фізична особа ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Рівненської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвалою від 27.11.2023 прийнято до розгляду заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 . Призначено заяву до слухання у підготовчому засіданні на 12.12.2023.

Ухвалою від 12.12.2023 зокрема відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_2 , оприлюднено на офіційному веб-сайті повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 . Призначено керуючим реструктуризацією ОСОБА_2 арбітражного керуючого Вудуда Гаррі Ігоровича. Визначено дату проведення попереднього судового засідання 30.01.2024.

Судом встановлено, що 09.01.2024 до суду першої інстанції від Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" надійшла заява з вимогами до боржника, у якій просить визнати грошові вимоги до боржника ОСОБА_2 на суму 20 695 378,46 грн, з яких: 12 717 145,39 грн - основний борг, 7 148 054,46 грн - пеня, 794 428,84 грн - 3% річних.

На підтвердження обставин викладених в заяві кредитором надано: копію кредитного договору №56/08/К-Ф від 10.04.2008; копію договору поруки №56/08/П-Ф від 10.04.2008; копію рішення Рівненського міського суду по справі №1715/22370/12 від 18.01.2013; копії виконавчих листів Рівненського міського суду №1715/22370/12 від 23.05.2013; інформацію з АСВП; розрахунки заборгованості; висновок про вартість майна та інші документи.

Із наданих кредитором документів, які наявні у матеріалах справи вбачається, що 10.04.2008 між АБ "УКРГАЗБАНК" (Банк) та ОСОБА_3 (Позичальник) було укладено кредитний договір №56/08/К-Ф.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору Банк відкрив Позичальнику невідновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом 150 000,00 доларів США на строк з 10.04.2008 до 07.04.2028 із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,3% річних.

Банк виконав свої зобов`язання в повному обсязі. Факт отримання боржником кредитних коштів у сумі 150 000,00 доларів США підтверджується Випискою/особовим рахунком з 03.10.2008 до 21.06.2012.

Відповідно до п. 3.3.3. кредитного договору Позичальник зобов`язаний: "Повернення суми окремих Траншів здійснювати на рахунок № НОМЕР_1 у доларах США, відкритий у Рівненській філії ВАТ АБ Укргазбанк МФО 333692, щомісячно з 1-ого по 10-е (десяте) число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання Траншу, в розмірі не менше 1/240 від суми отриманого Кредиту, що становить 625,00 (Шістсот двадцять п`ять доларів США 00 центів) доларів США 00 центів відповідно до Графіку повернення заборгованості (додаток №1 до цього Договору)."

Відповідно до п. 3.3.4. кредитного договору Позичальник зобов`язаний: Щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 10-го числа наступного місяця та в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п.1.1. цього договору, а також в день дострокового погашення заборгованості по кредиту, або в день дострокового розірвання цього договору, з врахуванням п.4.1. цього Договору, сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки зазначеної в п.1.1. цього договору, на рахунок № НОМЕР_2 у доларах США відкритий в Рівненській філії ВАТ АБ Укргазбанк, МФО 333692.

У разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти за користування кредитом виходячи з процентної ставки, встановленої п.3.1.11 цього договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 3.1.11. кредитного договору на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом проценти нараховуються Банком виходячи із 14,3% річних, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.

За порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності (п.5.3. кредитного договору).

Судом встановлено, що в забезпечення зобов`язань за цим кредитним договором було укладено Договір іпотеки №56/08/І-Ф від 10.02.2008, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк О.А. за реєстровим №1670.

Крім того, в забезпечення зобов`язань за цим кредитним договором було укладено договір поруки № 56/08/П-Ф від 10.04.2008 згідно якого ОСОБА_2 (боржник у даній справі) поручився за зобов`язання ОСОБА_3 (боржник у справі про неплатоспроможність №9181122/23) по кредитному договору №56/08/К-Ф від 10.02.2008.

Оскільки Позичальником були порушені взяті на себе договірні зобов`язання, в результаті чого в нього перед Банком виникла заборгованість за Кредитним договором від 10.04.200 №56/08/К-Ф, ВАТ АБ Укргазбанк (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк") звернувся із відповідною позовною заявою до Рівненського міського суду.

Так, 18.01.2013 Рівненським міським судом прийнято Рішення по справі №1715/22370/12 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованості в сумі 142 830,19 дол. США та 35 717 грн 58 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АБ "УКРГАЗБАНК" штраф за невиконання умов Договору іпотеки в сумі 54 320 грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно, на користь АБ "УКРГАЗБАНК" витрати по сплаті судового збору в сумі 3 219 грн. 00 коп. На підставі зазначеного рішення, судом видані виконавчі листи, які перебувають на виконанні в органах, що здійснюють примусове виконання рішень.

Банк на підставі даного рішення заявив вимогу про стягнення на користь кредитора з боржника заборгованість, що складається з :

1. Заборгованість за основним боргом станом на 12.12.2023 (включно) 334 299,27 дол. США, з них: Заборгованість по кредиту строкова 34 375,00 дол. США; Заборгованість по кредиту прострочена 91106,31 дол. США; Заборгованість по процентах поточна 548,68 дол. США; Заборгованість по процентах прострочена 208 269,28 дол. США.

2. Заборгованість по пені за період з 03.04.2017 та станом на 29.02.2020 (включно) 187 902,97 дол. США; Заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту 57587,55 дол.США; Заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 130 315,42 дол. США.

3. Всього заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 03.04.2017 до 23.02.2022 (включно) 20 883,38 дол.США

4. Заборгованість згідно Рішення Рівненського міського суду по справі №1715/22370/12 від 18.01.2013: пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 11 405,80 грн; пеня за несвоєчасну сплату процентів - 24 311,78 грн; судовий збір 3 219, 00 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 30.01.2024 від арбітражного керуючого Вудуда Г.І. надійшло повідомлення про результати розгляду заяви Банку з грошовими вимогами до боржника. У повідомленні вказує, що визнає грошові вимоги банку частково, а саме встановлену суму боргу Рішенням Рівненського міського суду від 18.01.2013 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованості в сумі 142 830,19 дол. США та 35 717 грн 58 коп. Крім того, зазначив, що вимоги банку до ОСОБА_2 є вторинними оскільки боржник у даній справі є поручителем та солідарним боржником щодо вимог ОСОБА_3 щодо якої відкрито провадження у справі про неплатоспроможність (№918/1122/23) в межах якої ухвалою суду від 29.01.2024 (залишена без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.03.2024) заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" про визнання грошових вимог до фізичної особи ОСОБА_3 задоволено частково та визнано частково вимоги кредитора Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до боржника ОСОБА_3 , в розмірі: 5 995 065,30 грн (що включають: строкову заборгованість боржника за договором кредиту 4 280 890,00 грн (118 750 доларів США), прострочену заборгованість боржника за договором кредиту 270 372,00 грн (7 500 дол. США), заборгованість за простроченими відсотками 597 709,22 грн (16 580,19 дол. США), витрати по сплаті судового збору в сумі 3 219 грн 00 коп. (стягнуті за рішенням суду); 3 % річних 752 837,50 грн; пеню 35 717 грн 58 коп.; штраф 54 320 грн 00 коп.) - забезпечені заставою майна боржника. У визнанні решти грошових вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до фізичної особи ОСОБА_3 в розмірі 14 261 400,07 грн відмовлено.

Отже, на підставі викладеного арбітражний керуючий вважає, що грошові вимоги банку до боржника у даній справі (як до поручителя, солідарного боржника) не можуть перевищувати вимог визнаних судом до основного боржника в межах справи №918/1122/23.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

За частиною першою статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законами України.

Положеннями Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства визначено особливості застосування процедури банкрутства до боржника - фізичної особи, фізичної особи-підприємця.

Відповідно до статті 113 КУзПБ, провадження у справах про неплатоспроможність боржника-фізичної особи, фізичної особи-підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Статтею 1 КУзПБ визначено, що кредитором, серед іншого, є юридична особа, яка має вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Відповідно до статті 122 КУзПБ подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство юридичних осіб та порядок розгляду судом відповідних заяв регламентовані, зокрема, статтями 45, 46, 47 КУзПБ.

Згідно з частиною першою статті 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Абзацами 2, 3, частини другої статті 45 КУзПБ передбачено, що забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення. Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим. Склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України.

В апеляційній скарзі, скаржник просить визнати грошові вимоги кредитора Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до боржника ОСОБА_2 , що складаються з суми заборгованості з суми заборгованості за основним боргом 12 717 145,39 грн, суми заборгованості по пені 7148054,46 грн., суми заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних: 794428,84 грн., заборгованості згідно Рішення Рівненського міського суду по справі № 1715/22370/12 від 18.01.2013: пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 11 405,80 грн; пеня за несвоєчасну сплату процентів - 24 311,78 грн; судовий збір 3 219, 00 грн, що становлять загалом: 20 695 378,46 грн (всі вимоги конкурсні).

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що банк не погоджується з судовим рішенням в частині відхилення грошових вимог щодо заборгованості за процентами за користування кредитом та пені.

Згідно зі статтею 1 КУзПБ грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).Зокрема, згідно з положеннями статей 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України на підставі кредитного договору у позичальника виникає обов`язок з повернення наданих йому банком грошових коштів (кредиту) та сплати процентів у встановлені договором строки (терміни). Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (абз. 2 ч. 1 ст. 1048 зазначеного Кодексу).

Водночас невиконання зобов`язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушеннями зобов`язання, що зумовлюють настання правових наслідків, встановлених договором або законом: зміни умов зобов`язання, сплати неустойки, зокрема пені, тощо (ст.ст. 549, 610, 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з частиною 2 якої боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо застосування наведених норм матеріального права Велика Палата Верховного Суду неодноразово в своїх постановах (зокрема від 04.02.2020 у справі №912/1120/16, від 28.03.2018 у справі №444/9519/12) викладала висновок про те, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

Натомість в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

У постанові в справі №912/1120/16 також викладений висновок про необхідність тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів, що має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відзначила про таке у контексті відступлення від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №913/11/18 щодо відсутності підстав для застосування відповідної правової позиції, наведеної в зазначеній постанові у справі №444/9519/12, через обумовлення сторонами у договорі нарахування процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.

Крім того, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного суду від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц.

Вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми позики передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Тобто регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

При цьому щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування Велика Палата Верховного Суду зауважила, що сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, виходячи з правової природи останніх.

Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, і цей розмір може зменшити суд.

При вирішенні відповідних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування (або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту). Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Судом встановлено, що 18.01.2013 Рівненським міським судом прийнято рішення у справі №1715/22370/12 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованості в сумі 142 830,19 дол. США та 35 717 грн. 58 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АБ "УКРГАЗБАНК" штраф за невиконання умов Договору іпотеки в сумі 54 320 грн. 00 коп. Стягнуто з з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно, на користь АБ "УКРГАЗБАНК" витрати по сплаті судового збору в сумі 3 219 грн. 00 коп.

В межах даної справи ОСОБА_2 є солідарним боржником перед АБ "УКРГАЗБАНК" згідно вище вказаного судового рішення.

У відповідності до приписів ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Ліквідація солідарного боржника - юридичної особи, смерть солідарного боржника - фізичної особи не припиняють обов`язку решти солідарних боржників перед кредитором та не змінюють його обсягу та умов виконання.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 ГПК України).

Положення вищевказаної статті визначають, що преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що банк вчинив дії щодо дострокового повернення кредитних коштів, через недотримання боржником положень кредитного договору, в результаті чого звернувся до суду з відповідною позовною заявою про стягнення заборгованість за кредитним договором.

Таким чином, Банку на підставі вказаного вище судового рішення підлягав поверненню борг в розмірі: 142 830,19 дол. США, 35 717 грн 58 коп. пені, штрафу за невиконання умов Договору іпотеки в сумі 54 320 грн 00 коп.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось, у зв`язку з пред`явленням до боржника вимоги про дострокове погашення боргу по кредиту згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що підлягають задоволенню вимоги банку за кредитом та відсотками, що підтверджені судовим рішенням №1715/22370/12 від 18.01.2013, а саме: 118 750 дол. США строкова заборгованість за кредитом (сума кредиту що стягувалася достроково), 7 500 дол. США прострочена заборгованість за кредитом, 16 580,19 дол. США прострочена заборгованість за відсотками, 35 717 грн. 58 коп. пені, штрафу за невиконання умов Договору іпотеки в сумі 54 320 грн. 00 коп.

Крім того, місцевий господарський суд правильно повважав, що вимоги банку до ОСОБА_2 є вторинними оскільки боржник у даній справі є поручителем та солідарним боржником щодо вимог ОСОБА_3 щодо якої відкрито провадження у справі про неплатоспроможність (№918/1122/23) в межах якої ухвалою суду від 29.01.2024 року (залишена без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.03.2024 року) заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" про визнання грошових вимог до фізичної особи ОСОБА_3 задоволено частково та визнано частково вимоги кредитора Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до боржника ОСОБА_3 , в розмірі: - 5 995 065,30 грн (що включають: строкову заборгованість боржника за договором кредиту 4 280 890,00 грн. (118 750 доларів США), прострочену заборгованість боржника за договором кредиту 270 372,00 грн. (7 500 дол. США), заборгованість за простроченими відсотками 597 709,22 грн. (16 580,19 дол. США), витрати по сплаті судового збору в сумі 3 219 грн. 00 коп. (стягнуті за рішенням суду); 3 % річних 752 837,50 грн.; пеню 35 717 грн. 58 коп.; штраф 54 320 грн. 00 коп.), а тому вимоги банку до первинного боржника не можуть перевищувати вимоги до вторинного боржника, як солідарного.

Отже, враховуючи факт наявності судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалу суду №918/1122/23 від 29.01.2024 року (залишена без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.03.2024) про визнання частково вимог банку, правовідносини між сторонами врегульовуються уже не умовами кредитного договору, а наявним судовим рішенням.

Таким чином, станом на день розгляду справи договірне врегулювання питання щодо повернення боргу за кредитним договором між сторонами припинило існування (оскільки з дати винесення судового рішення, дане питання врегульовується саме даним рішенням суду та передбаченим порядком його виконання) нарахування та стягнення пені на підставі договору кредиту є неправомірним. Доказів існування інших правочинів, укладених в письмовій формі між сторонами у спірному періоді суду не подано.

Колегія суддів, з огляду на викладене, дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що визнанню підлягають вимоги кредитора в розмірі 35 717 грн 58 коп. пені та 54 320 грн 00 коп. штрафу, які присуджені судовим рішенням, котре набрало законної сили. Решта вимог пені відхиляються.

Статтею 133 КУзПБ встановлено, що для задоволення вимог кредиторів кошти від продажу майна боржника вносяться на окремий банківський рахунок, відкритий керуючим реалізацією. Витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність (витрати на оплату судового збору, сплату винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, оплату послуг спеціалістів для проведення оцінки майнових об`єктів, що підлягають продажу), відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Вимоги кредиторів за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна фізичної особи, задовольняються за рахунок такого майна. Кошти, отримані від продажу майна банкрута, що є предметом забезпечення, після покриття витрат, пов`язаних з утриманням, збереженням та продажем цього майна, та сплати додаткової винагороди арбітражного керуючого відповідно до положень статті 30 цього Кодексу використовуються виключно для задоволення вимог кредиторів. Вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам, які перебувають/перебували у трудових відносинах із боржником, сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; 2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами; 3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

Вимоги кожної наступної черги задовольняються за рахунок коштів від продажу майна боржника після повного задоволення вимог попередньої черги, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі недостатності коштів, одержаних від продажу майна банкрута, для повного задоволення всіх вимог однієї черги вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належить кожному кредиторові однієї черги.

Не задоволені за рахунок реалізації предмета застави вимоги кредиторів за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна, задовольняються у другу чергу. Вимоги, не задоволені через недостатність майна боржника, вважаються погашеними, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, підлягають частковому визнанню вимоги кредитора Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до боржника ОСОБА_2 в розмірі 5 995 065,30 грн, що включають: строкову заборгованість боржника за договором кредиту 4 280 890,00 грн (118 750 доларів США), прострочену заборгованість боржника за договором кредиту 270 372,00 грн (7 500 дол. США), заборгованість за простроченими відсотками 597 709,22 грн (16 580,19 дол. США), витрати по сплаті судового збору в сумі 3 219 грн 00 коп. (стягнуті за рішенням суду); 3% річних 752 837,50 грн) - черговість задоволення вимог - друга; пеню 35 717 грн. 58 коп. штраф 54 320 грн 00 коп. - черговість задоволення вимог - третя. У визнанні решти грошових вимог ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" до фізичної особи ОСОБА_2 слід відмовити.

Щодо доводів скаржника ОСОБА_1 щодо застосування строків позовної давності у даній справі колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас, ОСОБА_1 не зверталася до суду першої інстанції із заявою про застосування строків позовної давності у даній справі.

Крім того, на підтвердження доводів щодо пропуску строків позовної давності ОСОБА_1 долучає на стадії апеляційного розгляду результати пошуку виконавчих проваджень в АСВП від 05.04.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз статей 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими учасник справи обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2020 у справі №904/2104/19.

Однак, така обставина (тобто відсутність доказів як таких на момент розгляду спору судом першої інстанції) взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Подібні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №913/632/17, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 19.10.2021 у справі №903/533/21, постанові Об`єднаної палати касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.09.2022 у справі №913/703/20.

Враховуючи, що результати пошуку виконавчих проваджень в АСВП від 05.04.2024 не існували на момент постановлення оскаржуваної ухвали, вказане виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції вказаного додаткового доказу у порядку статті 269 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для застосування строків позовної давності у даній справі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржників, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, ухвалу Господарського суду Рівненської області від 27.03.2024 у справі №918/1186/23 слід залишити без змін, а апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" та ОСОБА_1 - без задоволення.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст. 123, 129 ГПК України та покладає на скаржників.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" та ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 27.03.2024 у справі №918/1186/23 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Рівненської області від 27.03.2024 у справі №918/1186/23 - без змін.

2. Справу №918/1186/23 повернути до Господарського суду Рівненської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "16" травня 2024 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.