ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2024 р. Справа№ 910/11564/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Тарасенко К.В.

Кравчука Г.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва

від 22.12.2023

у справі №910/11564/23 (суддя М.Є. Літвінова)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"

до Суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи Яременко Світлани Юріївни

про стягнення 232 568,76 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (далі - позивач, ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи Яременко Світлани Юріївни (далі - відповідач) про стягнення 232 568,76 грн, з яких: донарахований розмір 3% річних у сумі 23 468,94 грн та інфляційних втрат у сумі 209 099,82 грн у зв`язку з неналежним та несвоєчасним здійсненням виконання грошового зобов`язання на підставі рішення Господарського суду міста Києва у справі № 11/49 від 07.04.2009, яке набрало законної сили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 закрито провадження у справі №910/11564/22 на підставі п. 6 частини першої ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 у справі №910/11564/22 ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 скасовано та матеріали справи № 910/11564/22 передано на розгляд Господарського суду міста Києва.

Вказаною постановою доручено Господарському суду міста Києва за результатами розгляду справи здійснити розподіл судових витрат у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2023.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2023 стягнуто з Фізичної особи-підприємця Яременко Світлани Юріївни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" 6 183 грн 01 коп. 3% річних та 52 384 грн 83 коп. інфляційних втрат, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 878 грн 52 коп. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Яременко Світлани Юріївни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 2 684 грн 00 коп.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Яременко Світлани Юріївни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн 00 коп. У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

22.12.2023 на виконання рішення суду від 26.10.2023 видано судові накази.

22.12.2023 на виконання додаткового рішення суду 29.11.2023 видано судовий наказ.

Також, представником позивача подано до суду заяву про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в апеляційній інстанції в розмірі 15 200,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2023 у задоволення заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в апеляційній інстанції відмовлено.

Додаткове рішення місцевого суду обґрунтоване тим, що питання про розподіл судових витрат, понесених стороною в суді апеляційної інстанції, вирішується таким судом під час перегляду відповідного рішення, чи шляхом прийняття додаткового судового рішення, з огляду на що суд дійшов висновку, що заява позивача про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в апеляційній інстанції у розмірі 15 200,00 грн, задоволенню не підлягає.

Не погодившись з прийнятим додатковим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2023 у справі №910/8253/23 та прийняти нове, яким задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 15 200,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим незастосуванням судом першої інстанції приписів абзацу другого частини третьої статті 233 ГПК України, яким передбачено, що суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті. Тобто суд має право розподілити судові витрати за результатами остаточного рішення у справі. При цьому скаржник зазначачив, що місцевим судом в частині прийняття рішення щодо розподілу та стягненню розміру судових витрат безпідставно здійснено відступлення від висновків та правових позицій Верховного Суду, котрі були винесені Верховним Судом за результатом розгляду аналогічного роду касаційних скарг.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.01.2024 апеляційну скаргу у справі №910/11564/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2024 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.

05.02.2024 матеріали справи №910/11564/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2024, у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/11564/22.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2024, справу №910/11564/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Кравчук Г.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2023 у справі № 910/11564/23. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а додаткове рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.

Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, належить до основних засад (принципів) господарського судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

У статті 123 ГПК України перелічено види судових витрат. Судові витрати складаються і судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.Загальний порядок розподілу судових витрат визначено у статті 129 ГПК України.

Так, згідно з частиною першою статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.За умовами частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Водночас, порядок ухвалення судових рішень передбачено у статті 233 ГПК України, згідно з частиною першою якої суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Абзац 2 частини другої статті 233 ГПК України передбачає, що суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 237 ГПК України з поміж питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду, зазначено розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

З системного аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду.

Окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи. Близька за змістом позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №904/4380/21 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі №550/936/18 при перегляді справи в порядку цивільного судочинства.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.05.2021 у справі №905/1623/20 зазначено, що зі змісту норми статті 244 ГПК України убачається, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал (частина друга статті 232 ГПК України).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови (частина четверта статті 232 ГПК України).

Водночас розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 закрито провадження у справі №910/11564/22.

За наслідками перегляду ухвали Господарського суду міста Києва від 30.01.2023, Північним апеляційним господарським судом прийнято постанову від 18.04.2023, якою вказану ухвалу місцевого суду скасовано, матеріали справи № 910/11564/22 передано на розгляд Господарського суду міста Києва.

З наведеного слідує, що Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, яка не є остаточним рішенням суду, ухваленим після закінчення судового розгляду, а є судовим рішенням ухваленим за результатами розгляду питання про закриття провадження у справі.

Таким чином, Північний апеляційний господарський суд не є тим судом, який уповноважений здійснювати розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що питання про розподіл судових витрат, понесених стороною в суді апеляційної інстанції, вирішується таким судом під час перегляду відповідного рішення, чи шляхом прийняття додаткового судового рішення, оскільки в даному випадку, апеляційним судом не було прийняте остаточне судове рішення за результатами розгляду справи №910/11564/22.

За наведених обставин, апеляційний суд вбачає підстави для розгляду питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу понесених ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

а приписами пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно з частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Правовий аналіз вищезазначених норм процесуального законодавства свідчить, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами та у випадку, зокрема, задоволення позову, покладаються на відповідача.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційним судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат в розмірі 15 200,00 грн, Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" подано до суду копію договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) №01-02-2023/2 від 01.02.2023, копію копію акту прийому-передачі документів від 01.02.2023, копію акту здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 27.10.2023 на суму 15 200,00 грн.

Таким чином, матеріали справи містять документи, які свідчать про реальність надання правової допомоги.

За приписами частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Частинами 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі недотримання, на її думку, вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.

Крім того у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, обсягом та змістом наданих адвокатських послуг і виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), вважає про наявність підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в апеляційній інстанції в розмірі 15 200,00 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатами перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті оскаржуваного додаткового рішення мало місце неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" підлягає задоволенню, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2023 підлягає скасуванню, з прийняттям нового додаткового рішення про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в апеляційній інстанції в розмірі 15 200,00 грн.

Зважаючи на те, що судовий збір за подання апеляційної скарги на додаткове рішення не сплачується, відповідно судом апеляційної інстанції не розподіляється.

Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" задовольнити.

Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2023 у справі №910/11564/22 скасувати.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу понесених під час розгляду справи в апеляційній інстанції задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Яременко Світлани Юріївни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" витрати на правничу допомогу понесені під час розгляду справи в апеляційній інстанції у розмірі 15 200 (п`ятнадцять тисяч двісті) грн 00 коп.

Матеріали справи №910/11564/22 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді К.В. Тарасенко

Г.А. Кравчук