ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2024 р. Справа№ 910/15043/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Копитової О.С.

за участю секретаря судового засідання Макухи О.А.,

представника Головного управління ДПС у Запорізькій області Скитиби Н.І.,

представників ТОВ "Інтер вей капітал" адвоката Рудь Г.І., адвоката Суденка Р.В.,

представника ТОВ "Олімп фінанс груп" адвоката Рудь Г.І.,

представника ТОВ "Комплекс Агромарс" адвоката Герасименка М.В.,

арбітражного керуючого Сердюк М.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 14.02.2024 (повний текст складено 28.02.2024, суддя Мандичев Д.В.)

у справі № 910/15043/21

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Буддевелопмент Київ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (код 30160757)

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2024 у справі №910/15043/21, окрім іншого, відмовлено Головному управлінню ДПС у Запорізькій області у визнанні кредитором боржника на суму 67466,07 грн (пункт 12 резолютивної частини ухвали).

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, 11 березня 2024 року Головне управління ДПС у Запорізькій області звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.02.2024 в частині відмови у задоволенні вимог Головного управління ДПС у Запорізькій області у розмірі 67466,07 грн, ухвалити нове рішення, яким визнати грошові вимоги у розмірі 67466,07 грн та включити їх до реєстру вимог кредиторів. Окремо визнати вимоги по сплаті судового збору у розмірі 5368 грн та включити їх до реєстру вимог кредиторів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

За доводами скаржника, Головне управління ДПС у Запорізькій області відповідно до Податкового кодексу України є контролюючим органом в частині адміністрування податків і зборів, в тому числі плати за землю. Отже, Запорізька міська рада не є стороною (суб`єктом) вказаних правовідносин, що стосуються адміністрування податків і зборів про що свідчить аналіз норм чинного законодавства. Станом на день подання апеляційної скарги заборгованість у розмірі 67 466, 07 грн боржником до бюджету не сплачена,а відтак кредиторські вимоги ГУ ДПС у Запорізькій області заявлені до боржника у розмірі 67 466,07 грн, які виникли на підставі самостійного подання боржником до контролюючого органу податкової декларації з плати за землю № від 19.02.2021 та несплаченої в терміни визначені Податковим Кодексом України, правомірні та обґрунтовані.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2024 відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 розгляд справи призначено в судовому засіданні на 30.04.2024.

Боржник подав письмові пояснення на апеляційну скаргу, просив залишити скаргу без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.02.2024 у відповідній частині залишити без змін. За доводами боржника, кредиторські вимоги заявлені як орендна плата, а не земельний податок, при цьому податковий орган не надав доказів, що боржник є власником земельної ділянки чи постійним землекористувачем, що зумовлює обов`язок такої особи сплачувати відповідний податок.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника заявника, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає частковому скасуванню, з огляду на наступне.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 1 КУзПБ визначено:

грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. Склад і розмір грошових зобов`язань визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом;

кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 6 ст. 45 КУзПБ заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Виходячи із спеціальних норм КУзПБ на господарський суд покладено обов`язок надавати правовий аналіз заявлених кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.

Тобто, кредитори, заявляючи вимоги до боржника, повинні довести свої грошові вимоги виключно відповідними документами (рішеннями суду, відповідями на претензію, договорами, первинними бухгалтерськими документами, актами звірок, накладними та ін.), тобто, грошові зобов`язання повинні бути встановлені як за розміром, так і за суттю.

Докази, на яких ґрунтуються грошові вимоги кредитора, повинні надавати право кредитору на звернення до боржника з грошовими вимогами у встановленому чинним законодавством порядку.

У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2021 відкрито провадження у справі №910/15043/21 про банкрутство до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс"; визнані грошові вимоги ініціюючого кредитора; уведений мораторій на задоволення вимог кредиторів; уведена процедура розпорядження майном боржника; призначено розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Сердюк Марину Миколаївну.

13.10.2021 оприлюднене оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.

25.12.2023 Головне управління ДПС у Запорізькій області звернулось із заявою про грошові вимоги в сумі 67466,07 грн.

Заява обґрунтована тим, що боржник має податковий борг з орендної плати з юридичних осіб в сумі 67466,07 грн, який виник у зв`язку з несплатою у визначені строки, а саме до 30.03.2021, 30.04.2021, 31.05.2021, 30.06.2021, 30.07.2021, 30.08.2021, 30.09.2021, плати за землю на підставі самостійно поданої платником податкової декларації з плати за землю № від 19.02.2021.

З податкової декларації з плати за землю за 2021 рік вбачається, що боржник самостійно задекларував податкове зобов`язання з орендної плати за земельну ділянку площею 1,1228 га, кадастровий номер :02:033:0086, на підставі договору оренди № 2762 від 18.10.2011.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відхилення грошових вимог податкового органу, оскільки підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є саме договір оренди такої земельної ділянки (частина друга статті 21 Закону України "Про оренду землі", пункт 288.1 статті 288 ПК України), то з зв`язку з цим та оскільки орендну плату за землю орендар вносить орендодавцеві (стаття 21 Закону України "Про оренду землі", стаття 288 ПК України), то право на стягнення заборгованості з орендної плати має орендодавець шляхом звернення до відповідного господарського суду в установленому ГПК порядку.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, про подвійну правову природу орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває в державній або в комунальній власності, яка адмініструється податковим органом, однак сплачується на користь орендодавця.

Суд першої інстанції встановив, що земельна ділянка за кадастровим номером :02:033:0086 перебуває у власності Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, з якою боржник уклав договір оренди № 2762 від 18.10.2011.

Оскільки між боржником та Запорізькою міською радою укладено договір оренди земельної ділянки, то в силу приписів законодавства плата за землю у вигляді орендної плати повинна сплачуватись саме на користь Запорізької міської ради, а відтак, за висновком суду першої інстанції, належить відмовити Головному управлінню ДПС у Запорізькій області у визнанні кредитором боржника на суму 67466,07 грн.

З матеріалів справи вбачається та було зазначено вище, боржник подав до контролюючого податкового органу податкову декларацію з плати за землю № від 19.02.2021. При цьому, боржник не сплатив податкове зобов`язання в сумі 67466,07 грн.

У зв`язку з несплатою податкового зобов`язання у визначені строки, таке податкове зобов`язання набуває статусу податкового боргу.

Стаття 57 ПК України регулює строки сплати податкового зобов`язання: за загальним правилом платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 57.1 статті 57).

Згідно з підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

До податкового боргу, окрім власне суми грошового зобов`язання, яке стало узгодженим, включається також і пеня, яка є заходом фінансової відповідальності.

Узгоджене зобов`язання, набувши статусу податкового боргу після настання моменту його сплати, надає податковому органу можливість здійснення заходів щодо стягнення суми такого зобов`язання.

Отже, самостійно задеклароване податкове зобов`язання згідно поданої декларації № від 19.02.2021 набуло статусу податкового боргу, а відтак має бути сплачене платником податку, в даному випадку, боржником без будь-яких умов, в тому числі і тих, що зазначені судом першої інстанції.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що орендна плата за земельну ділянку, яка перебуває в державній або в комунальній власності, має подвійну правову природу, оскільки, з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (частина перша статті 21 Закону України "Про оренду землі", підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України), з другого боку, є однією з форм плати за землю як обов`язкового платежу в складі податку на майно нарівні із земельним податком (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Підставою для нарахування орендної плати за землю є саме договір оренди земельної ділянки (частина друга статті 21 Закону України "Про оренду землі", пункт 288.1 статті 288 Податкового кодексу України).

Так, згідно з підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності - обов`язковий платіж, що його орендар вносить орендодавцю за користування земельною ділянкою.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку й орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Отже, орендна плата за користування землею комунальної власності за своїм правовим статусом є обов`язковим платежем, який орендар вносить орендодавцю, а також це і загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку.

Подвійний статус орендної плати зумовлює ту обставину, що при визначенні її розміру, окрім норм цивільного, земельного законодавства та Закону України "Про оренду землі" необхідно враховувати і вимоги ПК України.

Даний правовий висновку наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 635/4233/19.

З моменту укладення між землекористувачем та органом місцевого самоврядування договору оренди землі припиняються адміністративні відносини між цими суб`єктами та у подальшому виникають договірні відносини, які характеризуються рівністю їх учасників та свободою договору (такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 1917/1188/2012 (№ 826/1291/17).

Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 у справі № 910/14176/20 наголосив, що предметом розгляду є стягнення заборгованості саме з орендної плати за договором оренди землі, тобто у зв`язку з неналежним виконання договірних зобов`язань орендарем земельної ділянки перед орендодавцем, що не є підміною функцій органу доходів і зборів (податкового органу).

В той же час, предметом розгляду у даній справі є грошові вимоги (стягнення), що складаються з податкового боргу з плати за землю (орендної плати), яка не є спірною за умовами укладеного між боржником і Запорізькою міською радою договором оренди, а відтак належним заявником є податковий орган, який уповноважений на адміністрування відповідного податкового зобов`язання, який в даному випадку, набув статусу податкового боргу.

Тобто, суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відхилення грошових вимог Головного управління ДПС у Запорізькій області, оскільки такі вимоги є документально підтвердженими, не спростовані боржником, а відтак підлягають визнанню у даній справі про банкрутство.

Відповідно до ст. 64 КУзПБ кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому: у першу чергу задовольняються витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді; у третю чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів); у шосту чергу задовольняються інші вимоги.

Таким чином, до визнання підлягають грошові вимоги в сумі 80886,07 грн, з яких 13420 грн - вимоги першої черги (судовий збір за подання заяви та апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України), 67466,07 грн - вимоги третьої черги.

Оскільки грошові вимоги заявлені із пропуском тридцятиденного строку, встановленого ч. 1 ст. 45 КУзПБ, то у відповідності до ч. 4 ст. 45 КУзПБ не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Підставами згідно з частиною 1 статті 277 ГПК України для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (абз. 2 ч. 1 ст. 277 ГПК України).

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи, що має наслідком її задоволення, оскаржувану ухвалу належить скасувати в частині відхилення грошових вимог, із прийняттям нового рішення в цій частині про визнання грошових вимог податкового органу.

Судові витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції та апеляційному суді належить покласти на боржника та включити в реєстр вимог кредиторів до першої черги задоволення.

Керуючись ст.ст. 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.02.2024 у справі № 910/15043/21 скасувати в частині відмови у визнанні грошових вимог Головного управління ДПС у Запорізькій області (пункт 12 резолютивної частини ухвали).

3. Прийняти в цій частині нове рішення.

4. Визнати грошові вимоги Головного управління ДПС у Запорізькій області до боржника в сумі 80886,07 грн, з яких 13420 грн - вимоги першої черги, 67466,07 грн - вимоги третьої черги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.05.2024.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді Є.Ю. Шаптала

О.С. Копитова