ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02.05.2024 Справа № 914/3493/23

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро"

до відповідача-1 Приватного підприємства "Агрофірма "Стимул"

до відповідача-2 ОСОБА_1

до відповідача-3 ОСОБА_2

про стягнення солідарно 9115811,45 грн

за участю представників:

від позивача ОСОБА_3 ,

від відповідача-1 ОСОБА_4 , ОСОБА_5

від відповідача-2 ОСОБА_4

від відповідача-3 ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ

Акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" звернулось із позовом до відповідача-1 Приватного підприємства "Агрофірма "Стимул", до відповідача-2 ОСОБА_1 та до відповідача-3 ОСОБА_2 про стягнення солідарно 9115811,45 грн. Зокрема позивач у позовній заяві просить стягнути солідарно з Приватного підприємства "Агрофірма "Стимул", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором №161121-КЛВ/1 від 16.11.2021 у сумі 9115811,45 грн, яка складається із залишку простроченого кредиту в розмірі 7950000,00 грн, прострочених відсотків в розмірі 214051,51 грн та суми нарахованих строкових відсотків по ставці ФРП в розмірі 951759,94 грн.

Ухвалою суду від 04.12.2023 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 07.12.2023 задоволено заяву Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення позову у справі №914/3493/23. Зокрема вказаною ухвалою суду було:

- накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах та на майно (рухоме та нерухоме) Приватного підприємства «Агрофірма «Стимул», в межах суми позову в розмірі 9115811,45 грн, до набрання рішенням суду законної сили (стягувач: АТ «Банк Кредит Дніпро»; боржник: ПП «Агрофірма «Стимул»);

- накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно (рухоме та нерухоме) ОСОБА_1 в межах суми позову у розмірі 9115811,45 грн, до набрання рішенням суду законної сили (стягувач: АТ «Банк Кредит Дніпро»; боржник: ОСОБА_1 );

- накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно (рухоме та нерухоме) ОСОБА_2 в межах суми позову у розмірі 9115811,45 грн, до набрання рішенням суду законної сили (стягувач: АТ «Банк Кредит Дніпро»; боржник: ОСОБА_2 ).

Вказаною ухвалою суду постановлено накласти арешт на майно усіх боржників на загальну суму, що не повинна перевищувати суми у розмірі 9115811,45 грн.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.03.2024 було закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Агрофірма "Стимул" від 29.12.2023 (вх.№01-05/5/24 від 01.01.2024) на ухвалу Господарського суду Львівської області від 07.12.2023 про забезпечення позову у справі №914/3493/23 на підставі пункту 2 частини 1 статті 264 ГПК України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати. При цьому як встановлено ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.03.2024 у справі №914/3493/23, в ордері відсутній такий обов`язковий реквізит, як підпис адвоката, з огляду на що апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу підписано особою, яка не наділена повноваженнями представляти інтереси Приватного підприємства "Агрофірма "Стимул".

26.04.2024 відповідачами подано заяви про скасування заходів забезпечення позову, що були вжиті ухвалою суду від 07.12.2023.

В судовому засіданні 02.05.2024 представник позивача заперечив проти задоволення клопотань відповідачів про скасування заходів забезпечення позову, подавши заперечення (вх.№11665/24 від 30.04.2024) на клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Представники відповідачів підтримав подані клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Розглянувши клопотання про скасування заходів забезпечення позову, суд зазначає таке.

У клопотаннях про скасування заходів забезпечення позову зазначено, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно відповідачів не дотримує балансу між правами та інтересами сторін, а накладений арешт жодним чином не може реально забезпечити виконання рішення суду. Разом з тим у клопотаннях про скасування заходів забезпечення позову зазначено, що такий арешт критично обмежує права відповідачів на вільне володіння майном, позбавляє підприємство можливості відновити господарську діяльність на вільній території України та позбавляє можливості виїзду з тимчасово-окупованих територій на вільну територію України та облаштування там свого життя.

При цьому у клопотаннях вказано, що вартість нерухомого майна, яке передано в іпотеку для забезпечення зобов`язань за кредитним договором, складає 15706810,00 грн і є достатнім для забезпечення виконання рішення суду навіть з урахуванням інших судових проваджень.

Також, як зазначили відповідачі, все майно відповідачів знаходиться на тимчасово окупованій території, з огляду на що ні фактично, ні юридично неможливо забезпечити виконання рішення суду за рахунок цього майна до деокупації місцезнаходження майна.

Крім того, як вказано у клопотаннях про скасування заходів забезпечення позову, на період воєнного часу законодавчо заборонено відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій, а тому накладення арешту на майно не зможе забезпечити виконання рішення суду під час воєнного часу, до деокупації цих територій та припинення активних бойових дій.

Як зазначено відповідачами, загальна вартість нерухомого майна, яке надано в іпотеку для забезпечення виконання зобов`язань за всіма кредитними договорами становить 15706810,00 грн, а загальний розмір позовних вимог по всім судовим справам щодо стягнення заборгованості по кредитних договорах складає 14698481,77 грн (3501273,84 грн + 2081396,48 грн + 9115811,45 грн).

Тобто, як зазначили відповідачі, загальна вартість майна, яке передано в іпотеку (15706810,00 грн) перевищує загальну суму позивних вимог за всіма судовими справами (14698481,77 грн) більш ніж на 1 млн.грн. З огляду на вказане відповідачі вважають, що така обставина свідчить про відсутність підстав додаткового обмеження права відповідачів у користуванні та розпорядженні іншим майном.

Як вказано у клопотаннях про скасування заходів забезпечення позову, арешт на все, зокрема рухоме майно, грошові кошти на рахунках, позбавляє відповідачів відновити господарську діяльність на іншій неокупованій території України, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позбавлені можливості виїхати на вільну неокуповану територію України, оскільки це пов`язано з перспективою вилучення наявного в них майна та коштів.

Крім того, як вказали відповідачі, наявність арешту автоматично призведе до блокування всіх грошових коштів, які можуть надходити на їх рахунки, що позбавляє їх можливості користуватися банківськими рахунками, зокрема отримувати кошти від здійснення господарської діяльності, отримувати дебіторські кошти, соціальні виплати.

На підставі наведеного відповідачі просять скасувати заходи забезпечення позову, що були вжиті ухвалою суду від 07.12.2023 у даній справі.

Щодо твердження відповідачів про недотримання балансу між правами та інтересами сторін позивач зазначив, що дане твердження спростовується тим, що судом розглядається спір у даній справі між банком та відповідачами про стягнення заборгованості за кредитним договором та договорами поруки у загальному розмірі 9115811,45 грн і при цьому, як вказав позивач, зазначена сума є значною, як для позивача так і відповідачів, а у разі скасування арешту з грошових коштів відповідачів, останні безперешкодно у будь-який момент зможуть розпорядитися коштами, які знаходяться на банківських рахунках.

Також позивач зазначив, що скасування арешту дозволить відповідачам позбутись коштів на арештованих рахунках, твердження відповідачів про те, що накладений арешт жодним чином не може реально забезпечити виконання рішення суду спростовується тим, що інститут забезпечення позову для того і існує щоб обмежити право власника на розпорядження майном і жодним чином не обмежує право на володіння та користування (з накладанням арешту відповідачі не позбавлені права використовувати рухоме та не рухоме майно у власних інтересах, а також отримувати відсотки на рахунки у банках з перебування коштів на рахунках у банківських установах, однак обмежений у праві на їх відчуження).

Крім того позивач зазначив про те, що відповідач-1 не довів те, що застосовані заходи забезпечення позову створюють перешкоди його господарській діяльності, а лише послався на те, що без грошових коштів неможливо здійснювати господарську діяльність. При цьому як вказано у запереченні, відповідачі за весь час судових засідань не надали суду докази про наявні рахунки та залишки котів на цих рахунках, не надали фінансової звітності за 2022-2023 роки, а натомість подали інформацію про фінансову звітність тільки за 2021 рік, з якої видно, що баланс на кінець звітного періоду зріс майже на 10 мільйонів.

Тобто за твердженням позивача відповідачі не довели належними та допустимими доказами, що арешт майна та грошових коштах у цій справі порушує права відповідачів, з огляду на що позивач просить відмовити у задоволені клопотання про скасування забезпечення позову.

Відповідно до частин 1, 4 статті 145 Господарського процесуального кодексу України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Ураховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Отже, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення за їх безпідставністю.

Тобто необхідно розмежовувати як окремі юридичні факти "скасування заходів забезпечення" господарським судом, який їх встановив, у зв`язку з тим, що такі заходи вичерпали свою дію чи потреба у їх збереженні відпала, а також "скасування ухвали суду про вжиття заходів забезпечення" судом вищої інстанції з підстав її невідповідності нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31.08.2021 у справі 910/27779/14.

Дослідивши обгрунтування наведені у клопотаннях відповідачів, судом не виявлено достатньо обгрунтованих підстав, за яких, на час розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або заходи вичерпали свою дію.

Натомість пояснення викладені у клопотаннях відповідачів фактично зводяться до заперечення обгрунтованості та доцільності вжитих судом заходів забезпечення позову.

Слід зазначити, що помилковість, незаконність чи безпідставність з точки зору учасника процесу застосування заходів забезпечення позову не є такими обставинами в розумінні передбаченої процесуальним законом процедури скасування забезпечення позову, а лише можуть слугувати підставою для оскарження судового рішення до суду вищої інстанції, для чого чинним законом передбачена процедура апеляційного та касаційного оскарження судового рішення.

Інститут забезпечення позову передбачає вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження, реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Відповідно, заходи забезпечення позову, за своєю правовою суттю - є гарантією забезпечення інтересів позивача у майбутньому при реалізації судового рішення.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову №16 від 26.12.2011 (із змінами та доповненнями), враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

З аналізу наведених положень вбачається, що правовий інститут скасування заходів забезпечення позову передбачає зняття застосованих судом обмежень, покликаних забезпечити можливість виконання судового рішення, у випадку зміни ситуації в порівнянні з тією, що існувала при застосуванні таких обмежень, коли в результаті такої зміни потреба в застосованих обмеженнях припинила своє існування.

Суд зазначає, що заходи забезпечення позову, виконуючи роль гарантії виконання судового рішення з конкретним предметом спору, водночас не припиняють чи іншим чином негативно впливають на діяльність сторони зобов`язання чи інших осіб. Проте у заявлений позивачем спосіб і в межах суми спору, що є предметом стягнення у даній справі, законні права відповідачів не порушуються, речові права на нерухоме майно не втрачаються. Арешт на грошові кошти і на майно, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно в разі задоволення позову. Такий вид забезпечення позову не призводить до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Відповідний спосіб забезпечення позову не порушує балансу інтересів сторін, а є законним тимчасовим заходом до результатів вирішення спору, спрямованим на забезпечення гарантії виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Підсумовуючи вищенаведене, суд не знаходить підстав для скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 07.12.2023 у даній справі № 914/3493/23.

Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову (частина 6 статті 145 ГПК України).

Керуючись статтями 2, 137, 145, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ

1. У задоволенні клопотань відповідачів про скасування заходів забезпечення позову, що вжиті ухвалою суду від 07.12.2023 у справі № 914/3493/23 відмовити.

Ухвала господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу може бути оскаржено відповідно до розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Петрашко М.М.