ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.05.2024р. Справа №905/357/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м.Київ

до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості в сумі 402569,23 грн., з яких: основна заборгованість в сумі 211081,64 грн., 3% річних в сумі 13891,03 грн., інфляційне збільшення в сумі 82691,14 грн. та пеня в сумі 94905,42 грн.

Суддя Левшина Г.В.

за участю секретаря судового засідання Ревенко Д.С.

Представники сторін:

від позивача: Єгоров В.С.

від відповідача: не з`явився

1. Стислий зміст позовних вимог:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м.Київ, позивач, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості в сумі 402569,23 грн., з яких: основна заборгованість в сумі 211081,64 грн., 3% річних в сумі 13891,03 грн., інфляційне збільшення в сумі 82691,14 грн. та пеня в сумі 94905,42 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору постачання природного газу №04-1112/21-БО-Т від 11.11.2021р.

25.03.2024р. через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої позивач наполягає на задоволенні позовних вимог та заявляє про безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві.

2. Стислий зміст правової позиції відповідача:

25.03.2024р. через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку із недоведеністю останніх з огляду на те, що:

- відсутній договір між відповідачем та ПАТ по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», який уповноважений надавати інформацію щодо обсягу використаного природного газу до інформаційної платформи;

- відсутні належні докази щодо обсягу використаного природного газу;

- відсутні належним чином підписані сторонами акти приймання-передачі природного газу;

- відсутні докази направлення відповідачу актів приймання-передачі природного газу;

- відсутні акти звірки поставленого та використаного природного газу;

- відсутні докази досудового врегулювання спору.

01.04.2024р. через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, якими останній доповнив свою позицію щодо необґрунтованості та недоведеності заявлених позовних вимог.

3. Щодо порядку господарського судочинства під час розгляду справи судом:

Ухвалою суду від 12.03.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/357/24; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; судове засідання призначено на 22.04.2024 року об 11:10 год.; встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи; явку сторін у судове засідання визнано не обов`язковою.

У судове засідання 22.04.2024р. в режимі відеоконференції з`явився представник позивача, надав пояснення по суті справи.

Ухвалою суду від 22.04.2024р. відкладено розгляд справи на 20.05.2024 року о 10:30 год.; запропоновано сторонам у строк до 13.05.2024р. надати суду усі наявні докази на підтвердження/спростування заявлених позовних вимог.

24.04.2024р. через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Військової частини НОМЕР_1 .

У судове засідання 20.05.2024р. в режимі відеоконференції з`явився представник позивача; представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи наявні всі документи, які мають значення для вирішення справи та на підставі яких можливо об`єктивно вирішити спір, суд вважає за можливе розглянути справу по суті заявлених вимог.

4. Встановлені судом обставини справи:

Відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальній послуг (НКРЕКП), від 04.09.2018р. №962 Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

11.11.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 (далі - споживач) було укладено договір №04-1112/21-БО-Т постачання природного газу, за змістом п.1.1 якого, постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

EIC-код споживача - 56XS0000Е8ХК600V.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для власних потреб (п.1.2 договору).

Згідно п.1.4 договору споживач підтверджує та гарантує, що на момент підписання цього договору у споживача є в наявності укладений договір на розподіл природного газу між споживачем та оператором газорозподільної мережі (надалі - Оператор ГРМ) та присвоєний оператором ГРМ персональний ЕІС-код та/або укладений договір транспортування природного газу між споживачем та оператором газотранспортної системи (надалі - Оператор ГТС) та присвоєний оператором ГТС персональний ЕІС-код (якщо об`єкти споживача безпосередньо приєднані до газотранспортної мережі). Відповідальність за достовірність інформації, зазначеної в цьому пункті, несе споживач.

У разі якщо об`єкти споживача підключені до газорозподільних мереж, розподіл природного газу, який постачається за цим договором, здійснює(ють) оператор(и) газорозподільних мереж, а саме: ПАТ по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», з яким (якими) споживач уклав відповідний договір (п.1.5 договору).

Відповідно до п.2.1 договору постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природною газу у період з листопада 2021 року по грудень 2022 року (включно), в кількості 116,0 тис.куб.метрів (п.2.1 договору).

Загальний обсяг природного газу, замовлений споживачем за цим договором, складається з сум загальних обсягів природного газу, замовлених споживачем на всі розрахункові періоди протягом строку дії договору (п.2.1.3 договору).

Споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного газу, які визначені в п.2.1 цього договору повністю покривають потреби споживача у відповідному розрахунковому періоді для потреб, визначених пунктом 1.2 цього договору. Відповідальність за правильність визначення замовлених обсягів газу покладається виключно на споживача (п.2.2 договору).

Перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу за цим договором може відбуватися шляхом підписання сторонами додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду. Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно (до кінця відповідного розрахункового періоду) надавати постачальнику для оформлення відповідну додаткову угоду на коригування замовлених обсягів за цим договором. В будь-якому випадку, обсяг, визначений в акті приймання-передачі природного газу, оформленого відповідно до пункту 3.5 цього договору, вважається фактично використаним за цим договором обсягом природного газу (п.2.4 договору).

За змістом п.3.1 договору постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Пунктом 3.2 договору сторони погодили, що постачання газу за цим договором здійснюється постачальником виключно за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі оператора ГТС.

Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (п.3.5 договору).

Підпунктом 3.5.1 договору визначено, що споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між оператором(ами) ГРМ та/або оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ.

На підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі - акт), підписані уповноваженим представником постачальника (п.3.5.2 договору).

Споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання (п.3.5.3 договору).

У відповідності до п.3.5.4 договору у випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го числа місяця, наступною за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до підпункту 3.5.1 цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ITC обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього договору.

Звірка фактично використаного обсягу газу за цим договором на певну дату чи протягом відповідного розрахункового періоду, ведеться сторонами на підставі даних комерційних вузлів обліку газу та інформації про фактично поставлений споживачу обсяг газу згідно з даними Інформаційної платформи Оператора ГТС (п.3.6 договору).

Згідно п.4.1 договору ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється наступним чином: ціна природного газу за 1000 куб. м. газу без ПДВ - 13658,42 грн., крім того податок на додану вартість за ставкою 20%, крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124,16 грн. без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ - 163,89 грн. за 1000 куб.м.

Всього ціна газу за 1000 куб.м. з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу, за цим договором становить 16554,00 грн.

Відповідно до п.4.3 договору загальна вартість цього договору на дату укладання становить 1600220,00 грн., крім того ПДВ 320044,00 грн., разом з ПДВ 1920264,00 грн.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору (п.5.1 договору).

Оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 цього договору. Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього договору (п.5.3 договору).

Пунктом 6.2 договору визначені обов`язки споживача, зокрема, споживач зобов`язаний самостійно контролювати власне використання природного газу за цим договором і своєчасно коригувати замовлені обсяги шляхом підписання додаткової угоди, прийняти газ на умовах цього договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Згідно п.13.1 договору останній набирає чинності з дати його укладання і діє в частині поставки до 31 грудня 2022 року включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін без зауважень та скріплений печатками підприємств.

Додатковими угодами №1 та №2 до договору №04-1112/21-БО-Т від 11.11.2021р. постачання природного газу сторони погодили внести зміни до пунктів 2.1 та 4.3 договору.

Зокрема, додатковою угодою №2 сторони погодили викласти пункти 2.1 та 4.3 договору в наступній редакції:

2.1 Постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природною газу у період з 11.11.2021 року по грудень 2022 року (включно), в кількості 108,189 тис.куб.метрів.

4.3 Загальна вартість цього договору на дату укладання становить 1492467,26 грн., крім того ПДВ 298493,45 грн., разом з ПДВ 1790960,71 грн.

На виконання вказаних умов договору, з урахуванням укладених додаткових угод, позивачем здійснювалось постачання природного газу протягом листопада 2021 року - лютого 2022 року на загальну суму 946625,30 грн., на підтвердження чого до позовної заяви додані наступні акти приймання-передачі природного газу:

- від 30.11.2021р. про передачу 8,18900 тис. куб.м природного газу у листопаді 2021 на суму 135560,66 грн., у тому числі ПДВ 22593,44 грн.;

- від 31.12.2021р. про передачу 19,93500 тис. куб.м природного газу у грудні 2021 на суму 330003,89 грн., у тому числі ПДВ 55000,65 грн.;

- від 31.01.2022р. про передачу 16,30900 тис. куб.м природного газу у січні 2022 на суму 269979,11 грн., у тому числі ПДВ 44996,52 грн.;

- від 28.02.2022р. про передачу 12,75110 тис. куб.м природного газу у лютому 2022 на суму 211081,64 грн., у тому числі ПДВ 35180,27 грн.

Вказані акти відповідачем не підписані, акти приймання-передачі природного газу за спірні періоди направлялись на електронну пошту відповідача , яка вказана ним у договорі №04-1112/21-БО-Т від 11.11.2021р.

На підтвердження обсягів споживання газу позивач надав роздруківки з інформаційної платформи оператора ГТС, які були надані останнім разом з листом №ТОВВИХ-24-2218 від 14.02.2024р.

Відповідач в свою чергу здійснив часткову оплату вартості поставленого природного газу за договором на суму 735543,66 грн., що вбачається з реєстру надходження коштів від відповідача на банківський рахунок позивача, наданого АТ «Державний ощадний банк України».

За твердженням позивача станом на момент пред`явлення позову відповідач має заборгованість в розмірі 211081,64 грн. (за зобов`язаннями лютого 2022 року).

Несплата відповідачем боргу стала підставою стало підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, пені, а також звернення позивача до суду з даним позовом.

4. Оцінка суду і визначені відповідно до встановлених обставин правовідносини:

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст.626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено, надана до справи копія договору постачання природного газу містить підпис представника відповідача у відповідній графі, який засвідчено печаткою.

Відповідачем факт підписання та укладання договору постачання природного газу не спростовано, доказів оспорювання, визнання недійсними останнього до матеріалів справи не надано.

При цьому, у договорі №04-1112/21-БО-Т від 11.11.2021р. сторонами узгоджено такі істотні умови договору, як його предмет, ціна, строк дії.

Суд встановив, що в даному випадку відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між ними договір за своє правовою природою є договором поставки природного газу, правове регулювання якого визначено, зокрема, приписами Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України, а також Законом України «Про ринок природного газу» та Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015р.

Відповідно до ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч.2 ст.714 Цивільного кодексу України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно п.3 розділу І Правил постачання природного газу, постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи.

Пунктом 3 розділу ІІ Правил постачання природного газу встановлено, що реєстрація споживача у реєстрі споживачів постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС здійснюється постачальником на період дії укладеного договору постачання природного газу в частині його обов`язку постачати природний газ споживачу.

Постачальник має право оперативно контролювати обсяг споживання природного газу споживачем, використовуючи інформаційну платформу Оператора ГТС або інформацію споживача, а також шляхом самостійного контролю обсягів споживання природного газу на об`єкті споживача (абз. 2 п.11 розділу ІІ Правил).

Відповідно до п.12 розділу II Правил постачання природного газу, за підсумками розрахункового періоду, споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати діючому постачальнику копію відповідного акту про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ/ГТС та споживачем, відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи/Кодексу газорозподільних систем.

На підставі отриманих від споживача даних та/або даних Оператора ГТС, постачальник протягом трьох робочих днів готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника.

Споживач протягом двох днів з дати одержання акту приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту приймання-передачі природного газу.

Також абз.5 п.12 розділу II Правил постачання природного газу визначено, що у випадку відмови від підписання акту приймання-передачі природного газу розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до договору, або в судовому порядку. До прийняття рішення судом вартість поставленого природного газу встановлюється відповідно до даних постачальника.

З матеріалів справи вбачається і відповідачем належними доказами не спростовано, що він як споживач включений до Реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС, за ЕІС-кодом 56XS0000Е8ХК600V.

Інформаційна платформа - це електронна платформа Оператора ГТС у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, створена відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи (абз.6 п.5 розділу 1 Правил постачання природного газу).

З відомостей інформаційної платформи про попередні/остаточні відбори природного газу з 16.11.2021р. по 25.02.2022р. (інформація з особистого кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на інформаційній платформі Оператора ГТС з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом) відомо, що споживач з ЕІС-кодом 56XS0000Е8ХК600V за період з 01.02.2022р. по 25.02.2022р. спожив природний газ у обсязі 12751,10 куб.м. Інформація щодо обсягу використаного природного газу вказаним споживачем у період з 26.02.2022р. по 28.02.2022р. оператором газорозподільної системи ПрАТ «Маріупольгаз» до інформаційної платформи не надавалась.

Відповідач не надає будь-яких доказів про те, що ним отримано природний газ за договором №04-1112/21-БО-Т від 11.11.2021р. у лютому 2022 року в іншому обсязі, ніж стверджує позивач, а відомості позивача є недостовірними. Відповідач не звертався до суду щодо врегулювання розбіжностей обсягів спожитого ним природного газу.

Відповідачем не доведено, що він як споживач природного газу виконував свій обов`язок перед постачальником як з надання даних свого комерційного вузла обліку, так і щодо надання постачальнику завіреної належним чином копії складеного між Оператором ГРМ/ГТС та споживачем відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за спірний період.

Аргументи відповідача про те, що дані з інформаційної платформи оператора ГРМ не можуть бути використані для підготовки актів приймання-передачі природного газу без отриманих від відповідача даних комерційного вузла обліку, прямо суперечать як умовам укладеного між сторонами договору, так і Правилам постачання природного газу.

При цьому, суд відхиляє аргументи відповідача стосовно відсутності у останнього укладеного договору ПАТ «Маріупольгаз», оскільки наявність такого договору презюмується відповідно до п.1.5 договору №04-1112/21-БО-Т.

За змістом п.3.5 договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

На підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі - акт), підписані уповноваженим представником постачальника (п.3.5.2 договору).

На підтвердження постачання відповідачу природного газу у лютому 2022 року на загальну суму 211081,64 грн. позивач надав акт приймання-передачі природного газу, відомості щодо обсягу газу яких відповідають відомостям на інформаційній платформі Оператора ГТС.

У матеріалах справи відсутні докази надсилання позивачем на адресу місцезнаходження відповідача акта приймання-передачі природного газу від 28.02.2022р. за лютий 2022 року.

Поряд із цим, з поданих документів відомо, що позивач 12.03.2022р. надсилав на вказану у договорі постачання електронну адресу споживача () акт приймання-передачі природного газу за лютий 2022 року від 28.02.2022р.

Відповідач заперечує проти факту отримання зазначеного акту Військовою частиною НОМЕР_1 .

Проте такі обставини не спростовують факту споживання у спірний період природного газу за договором №04-1112/21-БО-Т від 11.11.2021р. та наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за спожитий у лютому 2022 року природний газ у пред`явленому розмірі.

Більш того, як умовами договору так і Правилами постачання природного газу обов`язок контролювати власне споживання природного газу покладено на споживача. Ціна 1000 куб.м. природного газу визначена сторонами у п. 4.1 договору.

Сама по собі обставина не отримання споживачем акта прийому-передачі не звільняє останнього від обов`язку оплатити спожитий природний газ.

Як вже було зазначено судом, пунктом 3.5.4 договору сторони погодили, що у випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до підпункту 3.5.1 цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ITC обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього договору.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.5.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору.

Отже, строк оплати постачання природного газу за актом приймання-передачі від 28.02.2022р. є таким, що настав.

Приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач частково оплатив постачання природного газу за період з листопада 2021 року по січень 2022 року з порушенням строку виконання в загальному розмірі 735543,66 грн., а саме: 16.12.2021р. у розмірі 135560,65 грн., 29.12.2021р. у розмірі 331079,90 грн., 29.11.2022р. у розмірі 268903,10 грн.

Доказів сплати заборгованості за поставлений природний газ у лютому 2022 року у загальному розмірі 211081,64 грн. суду не надано, наявність заборгованості відповідачем не спростовано.

Щодо заперечень відповідача стосовно недотримання позивачем досудового врегулювання спору, слід зазначити, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.06.2019 у справі № 910/7476/18, чинним законодавством України не передбачена заборона звертатись з позовом до суду у випадку порушень договірних зобов`язань контрагентом без попереднього пред`явлення йому претензії. Обрання певного засобу правового захисту, в тому числі і досудового врегулювання спору, є правом а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів його використовує (аналогічна правова позиція викладена у Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002 року №15-рп/2002 у справі 1-2/2002).

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості в сумі 211081,64 грн. є правомірними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розглядаючи позов в частині стягнення з відповідача на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат у сумі 82691,14 грн. та 3% річних у сумі 13891,03 грн., суд виходить з такого.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що у відповідності до положень ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування процентів та інфляційних втрат має компенсаційний, а не штрафний характер та, відповідно, особа не може бути звільнена від сплати процентів річних та інфляційних втрат у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, зокрема на підставі статті 617 Цивільного кодексу України.

Відповідно до наданого розрахунку позивачем нараховано:

- на 268903,10 грн. (несвоєчасно сплачена заборгованість за січень 2022 року) 3% річних за період прострочення з 16.03.2022р. по 28.11.2022р. у розмірі 5702,22 грн. та інфляційні втрати за період з квітня 2022 року по листопад 2022 року у розмірі 43246,13 грн.;

- на 211081,64 грн. (несплачена заборгованість за лютий 2022 року) 3% річних за період прострочення з 16.04.2022р. по 31.07.2023р. у розмірі 8188,81 грн. та інфляційні втрати за період з травня 2022 року по липень 2023 року у розмірі 39445,01 грн.

Перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості штрафних санкцій "Ліга. Закон" наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що він є арифметично та методологічно правильним.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 82691,14 грн. та 3% річних у сумі 13891,03 грн. є правомірними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім цього, позивачем заявлено про стягнення з відповідача пені у розмірі 94905,42 грн.

Так, стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими, зокрема, є сплата неустойки.

У відповідності до ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 договору сторони визначили, що у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до наданого розрахунку позивачем нараховано пеню на борг 268903,10 грн. за період прострочення з 16.03.2022р. по 15.09.2022р. у розмірі 50 318,03 грн. та на борг 211081,64 грн. за період прострочення з 16.04.2022р. по 15.10.2022р. у розмірі 44587,39 грн.

Після здійснення судом перерахунку пені за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості штрафних санкцій «Ліга. Закон» в межах визначеного позивачем періоду прострочення, судом встановлено, що розрахунок позивача є арифметично вірним, а тому суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 94905,42 грн.

Водночас, в силу приписів статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

При цьому повинно бути взято до уваги, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

У постанові від 23.03.2021р. у справі №921/580/19 Верховний Суд вказує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності в законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру (постанова Верховного Суду від 30.03.2021р. у справі №902/538/18).

Нормами законодавства України не визначено розмір, на який суд може зменшити неустойку, а тому при вирішенні цього питання суди мають забезпечувати дотримання балансу інтересів сторін у справі з урахуванням правового призначення неустойки.

У постанові від 16.03.2021р. у справі №922/266/20 Верховний Суд зазначає, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. у справі №902/417/18 вказано, що неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.

Водночас, неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Тобто, при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.

Вирішуючи питання щодо зменшення розміру пені, суд враховує, що в Україні з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб (Закон України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"). Воєнний стан неодноразово продовжувався та триває станом на цей час.

Відповідачем у даній справі є Військова частина НОМЕР_1 , особовий склад якої бере участь у відсічі збройній агресії рф проти України шляхом ведення воєнних (бойових) дій.

У зв`язку із наведеним виконанням завдань за призначенням, існує потреба закупівлі відповідних товарів, робіт та послуг, що, враховуючи ситуацію, яка склалась у Державі, безумовно має пріоритетне значення та має бути враховано судом.

Крім того, суд враховує відсутність доказів понесення позивачем чи іншими учасниками господарських відносин негативних наслідків (збитків) внаслідок порушення відповідачем договірних зобов?язань у спірних правовідносинах.

На думку суду, єдиними збитками, заподіяними позивачу внаслідок прострочення оплати за отриманий газ, є лише збитки від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів, позовні вимоги про стягнення яких також заявлені у даній справі та задоволені судом у повному обсязі. Також грошові втрати, які поніс позивач внаслідок інфляційних процесів у державі за період наявності заборгованості, відшкодовуються шляхом стягнення 3% річних.

Таким чином, з огляду на фактичні обставини справи, приймаючи до уваги відсутність доказів понесених позивачем збитків, а також виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд вважає за можливе зменшити розмір суми пені, яку слід стягнути, на 80 %. Відповідно сума пені, яка підлягає стягненню, складає 20% від заявленої суми 18981,08 грн., в іншій частині у задоволенні позовних вимог суд відмовляє внаслідок зменшення пені за власною ініціативою.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, беручи до уваги наявні в матеріалах справи пояснення та докази сторін, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути заборгованість в сумі 326644,89 грн., з яких: основна заборгованість в сумі 211081,64 грн., 3% річних в сумі 13891,03 грн., інфляційне збільшення в сумі 82691,14 грн. та пеня в сумі 18981,08 грн.

Відповідно до приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

При розподілі сум судового збору суд враховує, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача без урахування зменшення цих сум.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.129, 165, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м.Київ до Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості в сумі 402569,23 грн., з яких: основна заборгованість в сумі 211081,64 грн., 3% річних в сумі 13891,03 грн., інфляційне збільшення в сумі 82691,14 грн. та пеня в сумі 94905,42 грн., задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (04116, м.Київ, вул. Шолуденка, буд. 1; ) основну заборгованість в сумі 211081,64 грн., 3% річних у сумі 13891,03 грн., інфляційне збільшення у сумі 82691,14 грн., пеню в сумі 18981,08 грн., всього заборгованість в сумі 326644,89 грн., судовий збір в сумі 4830,83 грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 20.05.2024р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 20.05.2024р.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Г.В. Левшина