ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" травня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/3419/23
Про стягнення 64 648,48 грн.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.12.2023р. позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙРОНТРЕЙД" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІС-ВУГІЛЛЯ" задоволено повністю.
Відповідно до п.2.резолютивної частини рішення Господарського суду Одеської області від 18.12.2023р. суд стягнув з ТОВ "ТІС-ВУГІЛЛЯ" на користь ТОВ "АЙРОНТРЕЙД" основний борг в розмірі 59 260 (п`ятдесят дев`ять тисяч двісті шістдесят)грн. 32 коп., пеню в сумі 5 083 (п`ять тисяч вісімдесят три) грн. 83 коп., 3% річних в сумі 304 (триста чотири)грн. 33 коп., судовий збір в розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири)грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн.
04.01.2024р. до Господарського суду Одеської області надійшла заява від ТОВ "АЙРОНТРЕЙД" про стягнення судових витрат в сумі 21 000 грн. (т.1, а.с.119-128).
У зв`язку із запитом Південно-західного апеляційного Госпоадарського суду справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙРОНТРЕЙД" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІС-ВУГІЛЛЯ" була надіслана до апеляційної інстанції.
Постановою Південно-західного апеляційного Госпоадарського суду від 03.04.2024 року рішення по справі № 916/3419/23 було залишено без змін та повернуто до Господарського суду Одеської області 10.04.2024 року.
Частинами 2, 3 ст. 221 ГПК України, передбачено, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Відповідно до п.3 ч.1, ч.3 ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
За таких обставин, суд, керуючись ст.ст. 221, 234 ГПК України, прийняв заяву ТОВ "АЙРОНТРЕЙД" від 04.01.2024р. за вх.№ 2-34/24 про стягнення судових витрат до розгляду, заяву призначив до розгляду в засіданні суду на "06" травня 2024р., запропонував відповідачу надати суду письмові пояснення по суті поданої заяви про стягнення судових витрат в сумі 21 000 грн.
Суд зазначає, що 08.01.2024р. відповідач надіслав клопотання про зменшення розміру судових витрат (т.1, а.с.130-138).
В судовому засіданні 06.05.2024р. у присутності представників обох сторін оголошено перерву до 14.05.2024р.
В судове засідання 14.05.2024р. представники сторін не прибули.
Розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙРОНТРЕЙД" про ухвалення додаткового рішення про ухвалення додаткового рішення у справі, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відтак, ч.3 ст. 4 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України " Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України.
Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
За змістом п.1 ч.3 ст.123 та ст.126 Господарського процесуального кодексу України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.
Відповідно до ст.56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Статтею 58 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Слід зазначити, що юридична особа самостійно вирішує питання про вибір свого представника у господарському суді. Держава гарантує такій особі відшкодування судових витрат на юридичні послуги, що надаються лише адвокатом. Витрати юридичної особи на надані їй у господарському судочинстві послуги адвоката відшкодовуються в порядку, встановленому процесуальним законом.
Відповідно до вимог ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.27,30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази відповідно до статті 124 Господарського процесуального кодексу України подаються разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
В порядку п.9 ч.З ст. 162 ГПК України у позовній заяві позивачем був зазначений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, що складає суму сплаченого судового збору в розмірі 2684,00 грн. та 7000,00 грн., сплачених позивачем адвокату Гніденко О. М. за надання професійної правничої (правової) допомоги.
Згідно ч. З ст. 124 ГПК України, попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
Представник позивача заявляє, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу збільшився, порівняно із наданим у позові орієнтовному розрахунку.
Відповідно до ч. З ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
1. Вивчено матеріали справи та здійснено підготовку документів для подання позовної заяви.
3. Направлено цінним листом з описом вкладення позовну заяву з додатками відповідачеві та до Господарського суду Одеської області.
4. Складено Відповідь на відзив відповідача та направлено цінним листом відповідачеві та до Господарського суду Одеської області.
5. Складено Заяву про виконання вимог Ухвали Господарського суду Одеської області від 30.10.2023р. та надано суду якісну копію Договору № 1105/23 від 1 1.05.2023р.
6. Участь в судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Одеської області 21.11.2023 року.
7. Участь в судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Одеської області 18.12.2023 року.
Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
В порядку ст. 129 ГПК України, 25 серпня 2023 року позивачем було направлено суду заяву про подання доказів розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи № 916/3419/23 протягом 5 (п`яти) днів після ухвалення судового рішення.
Відповідно до п. 4.1. Договору про надання правової допомоги № 01/07-2023 від 28.07.2023р., розмір оплати за правову допомогу (сума гонорару адвоката) встановлюється у фіксованому розмірі за погодженням між Клієнтом та Адвокатом, в залежності від обсягу роботи Адвоката, витраченого часу та складності доручення.
Згідно п. 4.2. Договору про надання правової допомоги № 01/07-2023 від 28.07.2023р., остаточна сума гонорару Адвоката визначається підписаним сторонами звітом про виконану роботу та/або Актом виконаних робіт до цього Договору.
А саме, за надання професійної правничої допомоги позивачем сплачено адвокату :
01.08.2023р. - 7000,00 гри., що підтверджується Квитанцією № 2028675 від 01.08.2023р.
06.09.2023р. - 2000,00 грн., що підтверджується Квитанцією № 2028681 від 06.09.2023р.
01.11.2023р. -2000,00 грн., що підтверджується Квитанцією № 2028687 від 01.11.2023р.
17.11.2023р. - 4000,00 грн., що підтверджується Квитанцією № 2028690 від 17.11.2023р.
05.12.2023р. -2000,00 грн., що підтверджується Квитанцією № 2028694 від 05.12.2023р.
15.12.2023р. -4000,00 грн., що підтверджується Квитанцією № 2028695 від 15.12.2023р.
Відповідач повністю заперечує проти заяви представника позивача та зазначає наступне.
Однак таке завищення вартості надання правничої допомоги є не співмірним з ціною позову, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, та складністю справи.
Відповідно до ч.4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменши ги розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З огляду на зазначене. Відповідач надав до суду це клопотання про зменшення розмір, витрат на правничу допомогу з наступними поясненнями:
Щодо обсягу наданих послуг:
В своїй заяві Позивач зазначає на збільшення вартості отриманої правничої допомоги яка складається з:
- Вивчення матеріалів та здійснення підготовки документів для подання позову;
- Складання позовної заяви
- Направлення цінним листом позовної заяви відповідачу;
- Складання відповіді на відзив та направлення його цінним листом відповідачеві та до суду:
- Складання заяви щодо долучення до суду ліпшої копії договору;
- Участь у судовому засіданні зали суду 21.11.2023 року:
- Участь у судовому засіданні зали суду 18.12.2023 року.
Проте, відповідно до протоколу судового засідання по справі № 916/3419/23 від 18.12.2023р., в залу судового засідання представники Позивача та відповідача не з`явилися.
Таким чином, надання такої послуги як, участь у судовому засідання від 18.12.2023 року є надуманою послугою з боку позивача.
Щодо участі представника Позивача у судовому засідання від 21.11.2023р. - варто наголосити на тому, що відповідно до протоколу судового засідання по справі № 916/3419/23 від 21.11.2023 року судове засідання 21.1 1.2023 відбувалося з 14:17:29 по 14:25:07. Таким чином, судове засідання від 21.11.2023 року проходило протягом 7 хвилин.
Відповідач зазначив, що до суду не надано жодної квитанції щодо сплати Позивачем та або представником вартості поштових послуг.
Щодо складання додаткової заяви, то Позивачем та/або його представником з первинним позовом надавалася копія договору, але її якість не надала можливість суду її прочитати.
Таким чином, зазначена послуга є не шо інше як завищення адвокатом послуги зі здійснення підготовки документів для подання позову. Адже, перед подачею позову представником Позивача перевірялась наявність всіх документів та якість зроблених копій.
Також, позивачем не надано до суду доказів щодо вартості здійснення копій документів та вартості поїзду представника Позивача до суду.
Щодо складності справи: Відповідно до ухвали Господарського суду Одеської області від 11.08.2023р. за позовом Позивача було відкрито провадження у справі № 916/3419/23 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.
Таким чином, справа № 916/3419/23, яка розглядалася судом є не складною та не потребує додаткових поглиблених навичок, вмінь та додаткового часу для визначення правової позиції.
Щодо подання доказів про судові витрати: Відповідно до ч.8 ст. 129 ПІК України розмір судових витрат, які сторона сп.ш ила або мш сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
18.12.2023 року Господарським судом Одеської області було прийнято Рішення по справі № 916/3419/23, яким позов було задоволено в повному обсязі.
Проте, в порушення вимог ст. 129 ГПК України Позивачем подано заяву про відшкодування суми судових витрат, які поніс позивач у зв`язку з розглядом справи № 916/3419/23 лише 27.12.2023 року, тобто після спливу п`ятиденного терміну з моменту прийняття рішення по справі.
Окрім того, позивачем до суду надано додаткові докази у вигляді акту виконаних робі і від 27.12.2023 року та квитанцій про отримання оплати представником позивача від самого позивача.
Але вказані докази не містять факту підтвердження прибуття представника до зали суду 18.12.2023року, факту вартості проїзду представника позивача до суду 21.11.2023 року, вартості копіювання документів, вартості здійсненних поштових відправлень.
До того ж, квитанцій про отримання оплати містять інформацію про отримання оплати за надання правової допомоги, без зазначення якої саме допомоги та не містять посилання на договір від 28.07.2023р. № 01/07-2023 року та/або акт виконаних робіт від 27.12.2023 року.
А тому, надані до суду квитанції про отримання плати за надання правої допомоги не можливо ототожнювати з правничою допомогою, яка була надана представником Позивача самому Позивачу.
Отже, враховуючи порушення терміну подання заяви та доказів про розмір судових витрат, відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України, така заява залишається без розгляду.
Суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
З цього приводу суд зазначає, що розмір витрат на послуги адвоката має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно ч.ч.1, 3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.1, 2, 3, 4, 5, 6 ст.126 ГПК України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Між тим, як зазначила Об`єднана палата Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 по справі №922/445/19, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.
Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Судом встановлено, що позивачем додано до матеріалів справи договір про надання правничої допомоги (т.1,а.с.31 - 33) № 01/07-2023 від 28.07.2023, укладений адвокатом Гніденко О.М. (Адвокат) та товариством з обмеженою відповідальністю "Айронтрейд" (Клієнт), згідно якого Адвокат (п.1.1 договору) приймає зобов`язання по наданню клієнту правничої допомоги, а клієнт зобов`язується сплатити виконавцю оплату за правничу допомогу (п.4.1 договору).
Відповідно до п.4.1 сторони узгодили, що розмір оплати за правову допомогу встановлюється у фіксованому розмірі, в залежності від обсягу роботи Адвоката, витраченого часу та складності доручення. Тобто, розмір опати дійсно залежить від обсягу роботи Адвоката, витраченого часу та складності доручення. Проте договір не містить відомостей про суму фіксованого розміру оплати.
Позивачем також подано до матеріалів справи:
- копії квитанцій № 2028675 від 01.08.2023р. (т.1,а.с.122 - 124) про отримання адвокатом 7 000грн.,
- 06.09.2023р. - 2000,00 грн., що підтверджується Квитанцією № 2028681 від 06.09.2023р.
- 01.11.2023р. -2000,00 грн., що підтверджується Квитанцією № 2028687 від 01.11.2023р.
- 17.11.2023р. - 4000,00 грн., що підтверджується Квитанцією № 2028690 від 17.11.2023р.
- 05.12.2023р. -2000,00 грн., що підтверджується Квитанцією № 2028694 від 05.12.2023р.
- 15.12.2023р. -4000,00 грн., що підтверджується Квитанцією № 2028695 від 15.12.2023р.
Проте у даних квитанціях не зазначено, яка особа є платником, від кого отримано адвокатом зазначені кошти та на підтаві яких документів (договір, акт виконаних робіт тощо).
Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Сама лише незгода заявника з наданою судом оцінкою відповідним доказам, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їх розміру тощо, не свідчить про незаконність оскаржуваних судових рішень.
Надані позивачем докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Суд зазначає, що заява представника позивача взагалі не містить розрахунку суми витрат на правничу допомогу, а містить лише перелік послуг.
Стосовно проїзду адвоката до м.Одеса суд зазначає, що буд-яких доказів виторат на проїзд представником не надано ( білету, квитанції на придбання тощо.)
Крім того, як вбачається з п.2 резолютивної частини рішення Господарського суду Одеської області від 18.12.2023р. суд стягнув з ТОВ "ТІС-ВУГІЛЛЯ" на користь ТОВ "АЙРОНТРЕЙД" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн., але представник позивача повторно прочсить стягнути зазначену суму.
Суд вважає необхідним зазначити наступне, що кореспондується з правовими позиціями додаткової постанови Об"єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2024р. у справі № 916/101/23.
Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до статті 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Стаття 16 ГПК України вказує, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (див. постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18).
Верховний Суд, застосовуючи частину шосту статті 126 ГПК України, неодноразово зазначав, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №826/2689/15; від 03.10.2019 у справі №922/445/19).
Суд погоджується з запереченнями відповідача щодо неспівмірності заявленої суми судових витрат на правничу допомогу та недопведеності витрат.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому згідно з статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу з урахуванням категорії справи, рівня її складності, тривалості, розгляду справи, критерію розумної необхідності таких витрат підлягають вже задоволено у розмірі 7 000 (Сім тисяч) грн, які можуть вважатись розумними і співмірними по даній справі.
Керуючись ст.ст. 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Відмовити у задоволенні заявлених вимог представника позивача адвоката Гніденко О.М. про стягнення судових витрат в сумі 21 000 грн. (вхідний № 2-34/24 від 04.01.2024р.)
Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.241 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено 20.05.2024.

Суддя Т.Г. Пінтеліна