ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"16" травня 2024 р.м. ХарківСправа № 922/2640/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

та за участю: розпорядника майна - ОСОБА_3 ,

пр-к ТОВ "Опті-Ком"- ОСОБА_4 (ордер серії НОМЕР_1 від 05.10.23),

пр-к ТОВ "Модера Оіл" - ОСОБА_5 (ордер серії НОМЕР_2 від 05.10.23),

пр-к ТОВ "Лівайн Торг" - ОСОБА_6 (ордер серії НОМЕР_3 від 05.10.23),

пр-к ТОВ "Нова Сістемз" - ОСОБА_7 (ордер серії НОМЕР_4 від 05.10.23),

пр-к ТОВ "Фарсі" - ОСОБА_7 (ордер серії НОМЕР_5 від 05.10.23),

пр-к ТОВ "ЮБК ПЛЮС" - ОСОБА_7 (ордер серії НОМЕР_6 від 05.10.23),пр-к

пр-к ПАТ "ТФПНК "Укртатнафта" - ОСОБА_8 (в режимі вкз, дов. від 25.04.23, посадова інструкція від 2021 р., наказ про призначення №31 від 14.03.2023),

пр-к ТОВ "Альдіва" - ОСОБА_9 (ордер серії НОМЕР_7 від 02.10.23),

пр-к боржника - ОСОБА_10 (адвокат),

розглянувши заяву ТОВ Фарсі" з грошовими вимогами до боржника

по справі

за заявою Публічне акціонерне товариство "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта"
про визнання банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕФІЛЛ"

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ТА ПІДСТАВИ ВИМОГ ЗАЯВНИКА.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.08.2023 відкрито провадження у справі №922/2640/23 про банкрутство ТОВ "Рефілл". Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, який передбачає зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Введено процедуру розпорядження майном боржника. Призначено разпорядником майна боржника арбітражного керуючого ОСОБА_3 (свідоцтво №923 від 14.05.2013).

На виконання вимог ухвали суду від 01.08.23 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 02.08.2024 було опубліковано повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство за номером №71125.

До господарського суду 04.09.2023 (вх.23629) надійшла заява кредитора ТОВ Фарсі" з вимогами до боржника ТОВ "Рефілл", в якій заявник просить суд визнати грошові вимоги на загальну суму 17 563 419,06 грн та 5368 грн судового збору, а саме:

- за договором № 84-КВ від 13.09.2018 р. про компенсацію витрат по електричній енергії на суму 3369005,13 грн,

- за договором № ВПВ3107-4 від 31.07.2019 р. про відступлення права вимоги на суму 1487498,98 грн,

- за договором № ВПВ3107-5 від 31.07.2019 р. про відступлення права вимоги на суму 2433000,00 грн,

- за договором договором № ВПВЗ107-6 від 31.07.2019 р. про відступлення права вимоги на суму 7178000,00 грн,

- за договром договором № ВПВЗ107-7 від 31.07.2019 р. про відступлення права вимоги на суму 1999500,00 грн,

- за договором № ВПВЗ107-8 від 31.07.2019 р. про відступлення права вимоги на суму 1126400,00 грн.

Розпорядником майна арбітражним керуючим ОСОБА_3 у письмовому повідомленні від 16.11.2023 про розгляд вимог кредитора ТОВ "Фарсі" вимоги кредитора на загальну суму 17 563 419,06 повністю не визнано, в зв`язку з тим, що грошові вимоги кредитора документально не підтверджені наданими до суду матеріалами заяви кредитора.

Представник боржника, присутній у судовому засіданні, вимоги ТОВ "Фарсі" визнає у повному обсязі та вважає їх такими, що підтверджені документально.

Розглянувши матеріали справи, заяву ТОВ "Фарсі" з грошовими вимогами до ТОВ "Рефілл", надані суду документи, вислухавши пояснення представника кредитора, розпорядника майна, представника боржника, здійснивши оцінку всіх доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

ЩОДО ПОРЯДКУ РОЗГЛЯДУ ГРОШОВИХ ВИМОГ КРЕДИТОРІВ.

Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство та розгляду судом відповідних заяв регламентовані, зокрема, нормами статей 45, 46, 47, ч.1 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ, Кодекс).

Відповідно до положень частин 1, 3, 5 статті 45 КУзПБ:

- конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство;

- до заяви в обов`язковому порядку додаються, зокрема, документи, які підтверджують грошові вимоги до боржника;

- заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною 1 цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

Приписами ч.1 ст. 46 цього Кодексу передбачено, що господарський суд не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви конкурсного кредитора здійснює перевірку її відповідності вимогам цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 статті 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого ч.1 статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Крім того, суд вважає за необхідне звернутися до усталених правових висновків Верховного Суду стосовно порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство, ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство, за якими:

- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови ВСУ: від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (Постанови ВСУ: від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (Постанови ВСУ: від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови ВСУ: від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18).

- завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови ВСУ: від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).

Отже, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17).

Також, для унеможливлення визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суд розглядає заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанова Верховного Суду від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20).

Сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство при розгляді вимог кредитора полягає, зокрема,в перевірці обґрунтованості та розміру вимог кредитора незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку, при визнанні вимог кредиторів у справі про банкрутство суд виходить з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості; під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (ч. 1 ст. 75 ГПК України) саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 910/14923/20).

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ І ВИСНОВОК СУДУ.

Як було вказано вище, до Господарського суду Харківської області надійшла заява ТОВ Фарсі" з вимогами до боржника ТОВ "Рефілл", в якій заявник просить суд визнати грошові вимоги на загальну суму 17 563 419,06 грн.

Підставою подання заяви кредитора ТОВ Фарсі" з грошовими вимогами до боржника стала наявність заборгованості ТОВ "Рефілл" перед ТОВ "Фарсі". Частина заборгованості у розмірі 3 339 020,08 грн виникла за договором про компенсацію витрат з електричній енергії від 13.09.2018 за № 84-КВ, укладеного між ТОВ "Фарсі" та ТОВ "Рефілл".

Предметом договору між сторонами відповідно до п.п.1.1., п.п.1.2. п.1 цього договору та додаткової угоди до цього договору від 01.09.2019 було компенсація витрат за е/е ТОВ "Фарсі", яка сплачувало рахунки АК «Харківобленерго» (на підставі договорів про постачання електричної енергії) за спожиту електричну енергію на автозаправних станціях, які орендовало ТОВ «РЕФІЛЛ», а боржник зобов`язаний був компенсувати відповідно до п.п. 2.2 п.2 договору у 20-дений строк після пред`явлення рахунків ТОВ «ФАРСІ» ці витрати відповідно до договорів про постачання електричної енергії від 13.03.2018 за № 723/42922, від 07.03.2018 за № 735/0118, від 12.03.2018 за № 737/0120, від 02.03.2018 за № 739/9534, від 15.03.2018 за № 743/17753, від 23.03.2018 за № 747/18287, від 06.03.2018 за № 751/51533, від 16.03.2018 за № 754/54401, від 26.03.2018 за № 761/621404, від 03.04.2018 за № 770/70454, від 26.03.2018 за № 12379, від 26.03.2018 за № 52469, від 05.04.2018 за № 531256,03. Боржник не виконав умови договору, в рахунок чого виник борг боржника перед кредитором.

Як було зазначено вище, боржник орендував автозаправні станціі (АЗС) на підставі договорів оренди, які були розташовані у Харківській області за наступними адресами:

- Харківський р-н, смт. Кулиничи, вул. Леся Сердюка, 62 (АЗС № 1);

- м. Харків, просп. Московський, будинок 271-А (АЗС № 7);

- м. Харків, просп. Гагаріна, 201/1 (АЗС № 8);

- м. Балаклія, Савинське шосе, 6-А (АЗС № 13);

- м. Лозова, вул. Гвардійська, 45-В (АЗС № 14);

- Зачепилівський р-н, с. Нове Пекельне, вул. Центральна, б/н (АЗС № 15);

- Балаклійський р-н, с. Веселе, вул. Шосейна, 4 (АЗС № 17);

- Балаклійський р-н, с. Веселе, вул. Шосейна, 5 (АЗС № 21);

- Богодухівський р-н, с. Мусійки, вул. Харківська, 209 (АЗС № 24);

- Дергачівський р-н, смт. Пересічне, вул. Сумський шлях, 255 (АЗС № 25);

- Харківський р-н, с. Травневе, вул. Фабрична, 5-А (АЗС № 27);

- Валківський р-н, с. Гонтів Яр, вул. Весняна, 61 (АЗС № 28);

- Валківський р-н, с. Корсунівка, вул. Нагірна, 17 (АЗС № 29);

- м. Балаклія, вул. Харківська, 2-В (АЗС № 32);

- м. Балаклія, вул. Центральна, 1-Б (АЗС № 33);

- Харківський р-н, с. Черкаські Тишки, вул. Миру, 3-А (АЗС № 35);

- м. Вовчанськ, Рубіжанське шосе, 2-А (АЗС № 37);

- Харківський р-н, смт. Кулиничі, вул. Липецька, 10 (АЗС № 41)

- м. Дергачі, вул. Сумський шлях, 167 (АЗС № 42);

- Дергачівський р-н, с/рада Черкасько-Лозівська, 488 км автодороги Київ-Харків Довжанський (АЗС № 43);

- Дергачівський р-н, смт. Мала Данилівка, вул. Кільцевий шлях, 7 (АЗС № 44);

- Харківський р-н, с-ще Зернове, вул. Шляхова, 1/30 (АЗС № 45);

- м. Балаклія, вул. Перемоги, 248 (АЗС № 48)

Кредитор ТОВ «ФАРСІ» оплачував рахунки з електричної енергії на вищевказаних АЗС на підставі договорів про постачання електричної енергії ПрАТ "Харківенергозбут".

У зв`язку з цим між ТОВ «РЕФІЛЛ» і ТОВ «ФАРСІ» було укладено договір про компенсацію витрат по електричній енергії від 13.08.2018 № 84-КВ, боржник був зобов`язаний оплачувати рахунки з електричної енергії, які отримані від кредитора.

Разом з тим, суд зазначає наступне. Більшість (90 відсотків) АЗС, які знаходились у Харківської області та були зазначені вище, були у власності ПАТ КБ "Приватбанк", який на підставі договору фінансового лізингу № 4Ю16062ЛИ від 2016р. передав у платне володіння та користування на умовах фінансового лізингу 21 об`єктів АЗС, що були розташовані у Харківській області, ТОВ "ЮБК Плюс".

ТОВ "ЮБК Плюс" у 2017 року були укладені договори оренди вищевказаних АЗС з ТОВ "Фарсі".

З 13.08.2018 р. між ТОВ «ЮБК ПЛЮС» та ТОВ "Рефілл" було зокрема укладено договори №№ 14-АЗС; 15-АЗС; 17-АЗС; 21-АЗС; 24-АЗС; 25-АЗС; 27-АЗС; 28-АЗС; 29-АЗС; 32-АЗС; 33-АЗС; 34-АЗС; 35-АЗС; 41-АЗС; 42-АЗС; 43-АЗС; 44-АЗС; 45-АЗС; 48-АЗС оренди автозаправної станції. Факт передачі вказаних АЗС було підтверджено відповідними актами прийому-передачі майна АЗС .

Отже, за договором про компенсацію витрат по електричній енергії від 13.08.2018 № 84-КВ та відповідно до додаткової угоди до цього договору від 01.09.2019, що були укладений між ТОВ «РЕФІЛЛ» і ТОВ «ФАРСІ» кредитор компенсує боржнику витрати з використання електричних мереж та за спожиту боржником е/е на орендованих АЗС у загальної кількості 24 об`єкта. Проте, з вищенаведенго переліку АЗС, зокрема: АЗС № 28, за № 29 Валківський район, с. Гонтів Яр, та с. Корсунівка, Харківський р-н, смт. Кулиничи, вул. Леся Сердюка, 62 (АЗС № 1), Богодухівський р-н, с. Мусійки, вул. Харківська, 209 (АЗС № 24); м. Балаклія, вул. Центральна, 1-Б (АЗС № 33); м. Вовчанськ, Рубіжанське шосе, 2-А (АЗС № 37) відсутні документи, що підтверджують право власності або право користування (оренди) ТОВ "РЕФІЛЛ" зазначеними АЗС.

Крім того, відповідно до п.2.1. п.2 договору про компенсацію витрат по електричній енергії від 13.08.2018 № 84-КВ (порядок розрахунків) було визначено, що підприємство - кредитор нараховує та сплачує рахунки за електроенергію, яка була спожита ТОВ "Рефілл", виставлені йому на підставі договорів, укладених між ТОВ «ФАРСІ» та АТ "Харківобленерго", після чого пред`являє користувачу ТОВ "Рефілл" до оплати свої рахунки для компенсації витрат.

Дійсно, як свідчать матеріали заяви ТОВ «ФАРСІ» з вимогами до боржника, кредитором було представлено суду копії письмових рахунків кредитора за період 2019-2021 р. та щомісячні акти здачі-прийомки виконаних робіт, що підписані кредитором та боржником за груднь 2019 - грудень 2021р.

Крім того, кредитором в підтвердження виконання приписів п.1.2. договору про компенсацію витрат по електричній енергії від 13.08.2018 № 84-КВ надані копії платіжних доручень, які виставлялися ПрАТ "Харківенергозбут" та АТ "Харківобленерго" ТОВ "Фарсі" за е/е та реактивну е/е на зазначених вище АЗС. Проте, суд зазначає, що суми вказані у платіжних дорученнях ПРАТ "Харківенергозбут" та АТ "Харківобленерго" та за е/е не співпадають з сумами рахунків, що були пред`явлені кредитором боржнику за цей же період (том.9,арк.справи 140-250, том.10) та визначені актами здачі-прийомки виконаних робіт між сторонами та обгрунтованих пояснень представник кредитора в судовому засіданні не надав. Так, зокрема, кредитором було зазначено, що компенсація боржником ТОВ "Рефілл" витрат по е/е по АЗС №14 за період з 01.12.2019 по 31.12.2019 складає суму 8877,18 грн, по АЗС № 27 складає 8489,34 грн. Однак, такі суми боргів за вказаний період відсутні у платіжних дорученнях ПрАТ "Харківенергозбут" або АТ "Харківобленерго", які виставлялися ТОВ "Фарсі".

Дійсно згідно зі ч.1. ст. 179 Господарського кодексу України визначено, що майново-господарські зобов`язання, це зобовязання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, та є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Відповідно до ч.4.ст.179 ГК України передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

Разом з тим, згідно до ст.180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Умовами договору п.п. 2.2 п.2 передбачено, що боржник зобов`язаний був компенсувати відповідно до договору у 20-дений строк після пред`явлення рахунків ТОВ «ФАРСІ» ці витрати.

Відповідно до пункту 6 статті 3 ЦК України добросовісність є однією із основоположних засад цивільного законодавства і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

Суд критично відноситься до представлених кредитором рахунків та актів здачі-прийомки виконаних робіт, оскільки будь-які документи (у тому числі рахунки, акти здачи-прийомки виконаних робіт) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє або не підтверджується документально чи має сутнісні недоліки, то такі відповідні документи не можуть вважатися первинними документами навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені договом або діючим законодавством. Отже, документи та інші актуальні дані, що підтверджують реальність здійснення господарської операції, оцінюється з урахуванням специфіки кожної господарської операції - змісту послуг, що надаються, відповідно до умов укладеного договору між сторонами.

На думку суду, відсутність документів, що підтверджують право власності або право користування (оренди) ТОВ "РЕФІЛЛ" на автозаправочні станції (за № 27, 28, 29, 1, 24, 33, 37, за якими нараховувалось боржнику кредитором компенсація витрат по е/е) та невідповідність сум, які зазначені у виставлених платіжних дорученнях АК "Харківобленерго" ТОВ "Фарсі" за спожиту е/е і сум, зазначених у своїх рахунках кредитором, що були пред`явлені боржнику - ТОВ "Рефілл" унеможливлює визначити та встановити дійсну суму кредиторських вимог за договором про компенсацію витрат по електричній енергії від 13.08.2018 за № 84-КВ.

Суд звертає увагу, що у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів.

Щодо грошових вимог кредитора до боржника у загальній сумі 14 224 399,98 грн, яка виникла на підставі договорів про відступлення права вимоги суд зазначає наступне.

Свої грошові вимоги кредитор ТОВ "Фарсі" до ТОВ «РЕФІЛЛ» у сумі 14 224 399,98 обґрунтовує наступним:

Так, за договором № ВПВ3107-4 від 31.07.2019 р. про відступлення права вимоги, що був укладений між ТОВ "Фарсі" і ТОВ «РЕФІЛЛ», ТОВ «РЕФІЛЛ» набув право вимоги (п.1.1. цього договору ), що випливає з договорів про надання поворотної фінансової допомоги № 51Ф від 27.12.2017 р. та № 69Ф від 10.05.2018 р., укладеними між ТОВ «ФАРСІ» (первісний кредитор) та ТОВ «ЦУП-БУЧА» на суму 4547000,00 грн, яка на час подання заяви кредитора складає суму 1 487 498,98 грн.

Факт надання ТОВ "Фарсі" ТОВ «ЦУП-БУЧА» фінансової допомоги по вищевказаним договорам поворотної фінансової допомоги № 51Ф від 27.12.2017 р. та № 69Ф від 10.05.2018 р., підтверджено платіжними дорученнями № 14 від 28.12.2017 на суму 1940000,00 грн та за № 22 від 11.05.2018 на суму 2 607000,00 грн.

- За договором № ВПВ3107-5 від 31.07.2019 р. про відступлення права вимоги, що був укладений між ТОВ "Фарсі" і ТОВ «РЕФІЛЛ», ТОВ «РЕФІЛЛ» набув право вимоги (п.1.1. цього договору ), що випливає з договору про надання поворотної фінансової допомоги № 77Ф від 25.06.2018 р., що був укладений між ТОВ «ФАРСІ» (первісний кредитор) та ТОВ « Гранада капітал" на суму 2433000,00 грн.

Факт надання ТОВ "Фарсі" ТОВ "Гранада капітал" фінансової допомоги по вищевказаному договору поворотної фінансової допомоги № 77Ф від 25.06.2018 р підтверджено платіжним дорученням № 24 від 26.06.2018 на суму 2 433000,00 грн.

- За договором № ВПВ3107-6 від 31.07.2019 р. про відступлення права вимоги, що був укладений між ТОВ "Фарсі" і ТОВ «РЕФІЛЛ», ТОВ «РЕФІЛЛ» набув право вимоги (п.1.1. цього договору), що випливає з договору про надання поворотної фінансової допомоги № 78Ф від 02.07.2018 р., що був укладений між ТОВ «ФАРСІ» (первісний кредитор) та ТОВ «ДУБРОВІНИ» на суму 7 178 000,00 грн.

Факт надання ТОВ "Фарсі" ТОВ "ДУБРОВІНИ" фінансової допомоги по вищевказаному договору поворотної фінансової допомоги № 78Ф від 02.07.2018 р., підтверджено платіжними дорученнями № 25 від 03.07.2018 на суму 4 000 000,00 грн та за № 26 від 03.07.2018 на суму 3 178 000,00 грн.

- За договором № ВПВ3107-7 від 31.07.2019 р. про відступлення права вимоги, що був укладений між ТОВ "Фарсі" і ТОВ «РЕФІЛЛ», ТОВ «РЕФІЛЛ» набув право вимоги (п.1.1. цього договору), що випливає з договору про надання поворотної фінансової допомоги № 62Ф від 03.03.2018 р., що був укладений між ТОВ «ФАРСІ» (первісний кредитор) та ТОВ «МЕТАКОСТАЛТ» на суму 1 999 500,00 грн.

Факт надання ТОВ "Фарсі" ТОВ «МЕТАКОСТАЛТ» фінансової допомоги по вищевказаному договору поворотної фінансової допомоги № 62Ф від 03.03.2018 р. підтверджено платіжним дорученням № 17 від 05.03.2018 на суму 1 999 500,00 грн.

- За договором № ВПВ3107-8 від 31.07.2019 р. про відступлення права вимоги, що був укладений між ТОВ "Фарсі" і ТОВ «РЕФІЛЛ», ТОВ «РЕФІЛЛ» набув право вимоги (п.1.1. цього договору), що випливає з договору про надання поворотної фінансової допомоги № 76Ф від 25.06.2018 р., що був укладений між ТОВ "Фарсі" (первісний кредитор) та ТОВ "Хард Сістем" на суму 1 126 400,00 грн.

Факт надання ТОВ "Фарсі" ТОВ "Хард Сістем" фінансової допомоги по вищевказаному договору поворотної фінансової допомоги № 76Ф від 25.06.2018 р. підтверджено платіжним дорученням № 23 від 26.06.2018 на суму 1 126 400,00 грн.

Згідно п.1.4. всіх вищевказних договорів про відступлення права вимоги ТОВ «РЕФІЛЛ» (новий кредитор) зобов`язався сплатити ТОВ "Фарсі" суми за відступлення права вимоги, що були зазначені у договорах про відступлення права вимоги.

Згідно з п. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У такому випадку, відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення частини 1 статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину.

У відповідності до ст. 516 ЦК України визначений порядок заміни кредитора у зобов`язанні. Так, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, а боржник має правоне виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Вищезазначені норми цівільного законодавства були виконані у повному обсязі кредитором та боржником.

Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ч. 3 ст. 655 ЦК України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України встановлено загальні умови виконання зобов`язання між сторонами. Так, ч.1 цієї статті передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України визначає строк (термін) виконання зобов`язання.

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ч.2 ст. 530 ЦК України визначає, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що відповідно до умов договорів № ВПВ3107-4 від 31.07.2019 р, № ВПВ3107-5 від 31.07.2019, № ВПВ3107-6 від 31.07.2019,№ ВПВ3107-7 від 31.07.2019, № ВПВ3107-8 від 31.07.2019 про відступлення права вимоги строк (термін) виконання боржником обов`язку кредитору з оплати грошових коштів за цими договорами не встановлений і кредитор не пред`являв боржнику вимоги щодо оплати боргу за вказаними вище договорами відповідно до приписів ч.2 ст. 530 ЦК України.

Згідно до ст.1 Кодексу України з процедур банкрутсваа визначено, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Вищенаведене кореспондується з ч.1 ст.45 Кодексу України з процедур банкрутства, яка визначає, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

З вищенаведеного слідує, що моментом виникнення грошових вимог (права вимоги) кредитора до боржника в площині права неспроможності слід виходити з того, що боржником є особа, яка неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав. Таким чином, моментом виникнення вимоги конкурсного кредитора до боржника, слід вважати саме дату настання строку виконання грошового обов`язку боржника, а не момент вчинення правочину, чи настання іншої підстави, з якої виникає відповідне право як таке.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16.08.2022 у справі № 910/10741/21.

Проте, на момент звернення кредитора до суду у справі про банкрутство ТОВ "Рефілл" з заявою з грошовими вимогами в частині суми 14 224 399,98 грн, строк виконання зобов`язань за вищенаведеними договорами про відступлення права у боржника, ще не настав, оскільки вищевказними договорами не визначен строк виконання зобов`язань боржником, а кредитор не пред`являв боржнику вимоги щодо оплати боргу відповідно до приписів ч.2 ст. 530 ЦК України. Отже, кредитор ТОВ "Фарсі" в частині вимог до боржника на суму 14224399,98 грн не є конкурсним кредитором.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З`ясування відповідних обставин здійснюеться із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити її, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування, це процесуальний обов`язок суду (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 757/28231/13-ц, постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.07.2022 у справі № 910/6210/20).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відхиляючи доводи кредитора суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" в якому зазначено, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про відхилення грошових вимог ТОВ "Фарсі" в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 44-47 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 74, 77, 86, 233-235, 236 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Грошові вимоги ТОВ "Фарсі" до боржника на суму 17 563 419,06 грн - відхилити в повному обсязі.

2. Ухвалу направити ТОВ "Фарсі", розпоряднику майна, боржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

Ухвала підписана 21.05.2024.

Суддя ОСОБА_1