ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року Справа № 902/1340/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Коломис В.В. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

учасники провадження у справі не з`явилися у судове засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Вінницької області, ухваленого 20.02.24р. суддею Яремчуком Ю.О. у м.Вінниці, повний текст складено 29.02.24р. у справі № 902/1340/23

за позовом Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1

до відповідача Приватного підприємства "Трансойл"

про визнання договору частково недійсним та стягнення 35 500,34 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Процесуальне рішення, яке оскаржується у суді апеляційної інстанції.

1.1. Предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення Господарського суду Вінницької області від 20.02.2024 у справі №902/1340/23.

1.2. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 20.02.2024 у справі №902/1340/23 задоволено позов Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 до Приватного підприємства "Трансойл" про визнання договору частково недійсним та стягнення 35 500,34 грн. Визнано недійсними пункт 4.1. Договору №410 від 22.11.2022 в частині включення до ціни договору суми ПДВ 20%, що укладений між Військовою частиною НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) та Приватним підприємством "Трансойл" (). Стягнуто з Приватного підприємства "Трансойл" на користь Військової частини НОМЕР_1 33 333,33 сума боргу, 1 243,72 грн інфляційне збільшення, 923,29 грн 3 % річних. Стягнуто з Приватного підприємства "Трансойл" на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону витрати на сплату судового збору в сумі 5 368,00 грн.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Військовою частиною НОМЕР_1 та Приватним підприємством "Трансойл" було укладено договір №410 від 22.11.2022 про постачання товару, згідно п.1.2 якого продавець, яким є відповідач, зобов`язався поставити покупцю (військовій частині НОМЕР_1 ) оливу відповідно до специфікації (додатки № 1 до договорів) ( ДК 021:2015 олива). Відповідно до п. 4.1 договору №410 від 22.11.2022 загальна вартість товару (сума Договору) за ціною, визначеною у рахунку становить: 200 000 грн, в т.ч. ПДВ: 33 333,33 грн. вказаний Товар було поставлено покупцю, що підтверджується актом прийому №325 від 22.11.2022, а останній оплатив поставлений продавцем товар на загальну суму 200 000 грн, у тому числі ПДВ -33 333,33 грн, згідно платіжного дорученням №2415 від 22.11.2022.

2.2. За результатами проведеного в Міністерстві оборони України заходу державного фінансового контролю, податковою та аудиторською службою встановлено допущення порушень інтересів держави стосовно перерахування ПП "Трансойл" коштів (податку на додану вартість за укладеним договорам) за відсутності для того правових підстав - відповідно до пп. г пп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 ПК України) та постанови КМУ від 02.03.2022 №178 Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану. Про відповідні обставини прокурор повідомив Міністерство та Військову частину.

2.3. Відповідно, прокурор у встановленому порядку, згідно частини 3 статті 53 ГПК України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру" з урахуванням положень Бюджетного кодексу України, Закону України Про Збройні Сили України, Положення про Міністерство оборони України звернувся до господарського суду з даним позовом в інтересах в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 про визнання договору частково недійсним (щодо включення ПДВ до ціни на товар у розмірі, еквівалентному 20% таких цін цього договору у частині включення ПДВ до ціни товару) та стягнення 35 500,34 грн. (сума ПДВ, інфляційні втрати, 3% річних).

2.4. Згідно підпункту г підпункту 195.1.2 статті 195 Розділу V Податкового кодексу України за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

2.5. З метою виконання мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану та відповідно до підп. "г" підп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 №178 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану" (Постанова № 178) установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту, зокрема, і для військових частин, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Постанова № 178 набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

2.6. Військові частини є складовою Збройних Сил України, що фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, та у своїй діяльності підпорядковується Міністерству оборони України, у той же час з моменту складання В/Ч досліджених в описовій частині рішення актів приймання-передачі, відповідне майно (Товар), отримано на підставі укладеного договору, набуло статусу військового майна, яке використовується для забезпечення потреб оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

2. 7. Верховним Судом у постанові від 14.11.2023 у справі № 910/2416/23 зауважено, що незалежно від того, був сформований постачальником чи ні податковий кредит за операціями з придбання пального (товар для заправки), так і за операціями з придбання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту (інші паливно-мастильні матеріали, запасні частини, комплектуючі, охолоджуючі рідини, інструменти та додаткове обладнання, визначені відповідними нормативними та технічними документами), операції з подальшого постачання таких товарів для визначених Постановою № 178 категорій суб`єктів оподатковуються за нульовою ставкою податку на додану вартість.

2.8. Оскільки, не тільки постановою КМУ від 02.03.2022 № 178 визначено нульову ставку податку на додану вартість для операцій з заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту, але й це передбачено підпунктом "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 ПК України, то включення до ціни кожного із Договорів ПДВ у розмірі 20%, враховуючи, що замовником товару за договором виступає Військова частина (яка фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України), суперечить постанові КМУ № 178, яка прийнята відповідно до зазначеної норми ПК України, що є підставою для визнання недійсним відповідного пункту договору, укладених між В/Ч та ПП "Трансойл" в частині включення до ціни товару податку на додану вартість, згідно приписів ст.ст. 203, 215 та 217 ЦК України

2.9. За положеннями статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. З огляду на те, що відповідачем сума податку на додану вартість у розмірі 33 333,33 грн отримана за Товар, який підлягав оподаткуванню за нульовою ставкою, дана сума коштів є перерахованою поза межами договірних платежів та має наслідком збагачення відповідача за рахунок позивача 2 поза підставою, передбаченою законом. Відповідно позовні вимоги про стягнення з відповідача отриманої суми податку на додану вартість у розмірі 33 333,33 грн за договором, як безпідставно набуті грошові кошти є обґрунтованою.

2.10. Також, за змістом статей 625 та 1212 ЦК України, положення статті 625 ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, а тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відтак, у відповідача виникає обов`язок щодо повернення суми коштів, які набуті без достатньої правової підстави, разом із нарахованими на них на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційними втратами, за весь час використання таких коштів.

3. Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; короткий зміст вимог апеляційної скарги.

3.1. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України, 20.03.2024 через систему "Електронний суд" звернулося до апеляційного суду з апеляційною скаргою (вх1342/24 від 21.03.2024), в якій просило прийняти апеляційну скаргу до провадження. Задоволити апеляційну скаргу, рішення господарського суду Вінницької області від 20.02.2024 у справі № 902/1340/23 скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

3.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушеннями норм матеріального права, що в свою чергу призвело до неправильного вирішення питання по суті. Скаржник з урахуванням статей 203, 628 ЦК України частини1, 3 статті 180 ГК України, зазначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

3.3. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Відповідно до статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін. Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

3.4. При цьому апелянт зазначає, що змістом підпункту 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу. За своєю правовою сутністю податок на додану вартість є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг). В свою чергу підпунктом «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 ПК України передбачено, що за нульовою ставкою оподатковуються операції з: постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством. Вказані інші випадки визначені постановою КМУ від 02.03.2022 № 178 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану", згідно якої установлювалось обкладення нульовою ставкою ПДВ операцій з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил з метою виконання мобілізаційних завдань умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.04.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні».

3.5. Згідно абзацу 2 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" мобілізаційна підготовка - комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

3.6. Скаржник, з урахуванням абзацу 8 даної статті дає визначення мобілізаційному завданню (замовленню), та останні доводяться до підприємств, установ і організацій, що залучаються до виконання мобілізаційних завдань (замовлень) на підставі затверджених основних показників мобілізаційного плану і договорів (контрактів), що укладаються в порядку, передбаченому законодавством.

3.7. Відповідно, пунктом 4, 6 Порядку укладення договорів (контрактів) на виконання підприємствами, установами та організаціями мобілізаційних завдань (замовлень), затвердженого постановою КМУ від 27.04.2006 №586 визначено порядок та умови укладення Договорів (контрактів) на виконання мобілізаційних завдань, визначено їх типову форму. В свою чергу вимоги щодо укладання договорів на виконання мобілізаційних завдань визначені постановою Кабінету Міністрів України від 05.2.2018. №1043-0039 «Про затвердження мобілізаційних завдань (замовлень) на особливий період». Відповідно до зазначеної постанови визначено відповідних виконавців мобілізаційних завдань щодо постачання певних видів товарно-матеріальних цінностей. Таким чином, операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил України обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою виключно на підставі укладених у мирний час договорів на виконання мобілізаційних завдань у затверджені Типовій формі.

3.8. Апелянт звертає увагу суду, що оскільки, укладений між позивачем 2 та відповідачем оскаржуваний договір, не відповідає Типовій затвердженій формі договору (контракту) на виконання мобілізаційних завдань (замовлень), є таким, що укладений не в мирний час, а вже під час дії правового режиму воєнного стану, то необхідно прийти до цілком обґрунтованого висновку про те, що даний договорів укладений не на виконання мобілізаційних завдань та відповідно дія постанови КМУ від 02.03.2022 від № 178 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану» на вказаний господарський договір не поширюється. Уданому випадку суд першої інстанцій допустив невірне тлумачення змісту постанови КМУ від 02.03.2022 № 178 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану», що призвело до неправильного вирішення справи по суті, а це в свою чергу у відповідності до пункту 4 частини першої статті 277 ГПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

4. Відзиви на апеляційну скаргу, заяви та клопотання, які надійшли від учасників апеляційного провадження, заяви про відводи та самовідводи.

4.1. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2024, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Вінницької області від 20.02.2024 у справі №902/1340/23. Розгляд апеляційної скарги призначено на 15.05.2024 о 11:00год.

4.1.1. Зобов`язано відповідача - Приватне підприємство "Трансойл" () зареєструвати електронний кабінет згідно статті 6 ГПК України в підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС та надати суду відповідні докази.

4.1.2. Запропоновано прокурату, позивачу 2 та відповідачу протягом десяти днів з дня одержання даної ухвали надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України, а також докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів іншому учаснику справи.

4.1.3. Роз`яснено учасникам справи про їх право на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку статті 197 ГПК України.

4.2. Позивач - 2 Військова частина НОМЕР_1 у відзиві просить залишити рішення Господарського суду Вінницької області від 20.02.2024 у справі №902/1340/23 в силі та без змін.

4.3. Вінницька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону у відзиві просить апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 20.02.2024 у справі №902/1340/23 без змін.

4.4. Відповідач Приватне підприємство "Трансойл" не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу.

4.4.1. Вимог ухвали суду від 22.04.2024 щодо обов`язку ПП "Трансойл" зареєструвати електронний кабінет відповідно до статті 6 ГПК України в підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС та надати суду відповідні докази, також відповідач не виконав.

4.5. Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.04.2024 у справі №902/1340/23 відмовлено у задоволенні заяви представника Міністерства оборони України та заяви представника позивача 2 Військової частини НОМЕР_1 про їх участь в судовому засіданні 15.05.2024 об 11:00 год. в режимі відеоконференції з приміщення Господарського суду Вінницької області у справі №902/1340/23 (відсутність вільного часу та залу для проведення відеоконференції згідно даних Підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС Господарського суд Вінницької області).

4.6. 07.05.2024 до Північно-західного апеляційного господарського суду від представника апелянта Міністерства оборони України - Балтака Д.О. надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи.

4.6.1. У клопотанні представник апелянта повідомляє суд апеляційної інстанції про те, що з об`єктивних причин останній позбавлений можливості бути присутнім на призначеному на дану дату судовому засіданні 15.05.2024 об 11:00год у справі № 902/1340/23, оскільки здійснює представництво інтересів Міноборони у справі №902/411/24, що перебуває у провадженні господарського суду Вінницької області, судовий розгляд якої призначений на 15.05.2024 о 10:30. Проте, з метою надання відповідних усних пояснень по суті справи представник Міністерства оборони України бажає приймати участь у даній справі у наступних судових засідань. Керуюсь ст. ст. 42, 46, 202 ГПК України, представник просить визнати поважними причини неприбуття представника позивача на судове засідання, призначене на 15 травня 2024 р. Задоволити дане клопотання про відкладення судового засідання справи № 902/1340/23, призначивши його на іншу дату, про що повідомити представника Міністерства оборони України.

4.7. Також, 14.05.2024 до Північно-західного апеляційного господарського суду від представника позивача 2 Військової частини НОМЕР_1 - надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи.

4.7.1. У клопотанні представник позивача 2 зазначив, що станом на 01.05.2024 у Військовій частині НОМЕР_1 обліковано 512 судових справи, з них 348 справ знаходяться у провадженні. Це спричиняє велику кількість діловодства щодо судових справ та навантаження на посадових осіб юридичної служби військової частини НОМЕР_1 . Також, декілька військовослужбовців юридичної служби знаходять у відрядженні, декілька у відпустці, деякі залучаються до виконання спеціальних (бойових) завдань. Вказані фактори впливають на обсяги навантаження на тих військовослужбовців юридичної служби, що знаходяться у місті Вінниця та виконують обов`язки у пункті постійної дислокації, що призводить до неможливості прибути 15.05.2024 об 11:00 год. у приміщення Північно-західного апеляційного господарського суду у залі судових засідань № 3. Керуючись ст.42, 46, 202 ГПК України, представник просить відкласти судовий розгляд апеляційної скарги Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Вінницької області від 20.02.2024 у справі №902/1340/23 та призначити на інший час.

4.8. В судове засідання 15.05.2024 уповноважені представника органу прокуратури та відповідача не з`явилися, причини не явки суду не повідомили.

4.9. Колегія суддів у судовому засіданні 15.05.2024 за результатами розгляду клопотання представника позивача 1 - апелянта та позивача 2 про відкладення розгляду апеляційної скарги у даній справі, зазначає наступне.

4.9.1. В ухвалі Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2024 про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Вінницької області від 20.02.2024 у справі №902/1340/23 до розгляду в судовому засіданні, апеляційним судом роз`яснено, що явка повноважних представників учасників провадження у справі у судове засідання - на їх власний розсуд.

4.9.2. Тобто, явка сторін у справі не визнавалася судом обов`язковою. Також, в ухвалі сторін у справі попереджено, що неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

4.9.3. Суд апеляційної інстанції також зазначає, що представником апелянта позивача 1 та представником позивача 2 заздалегідь заявлялися клопотання про участь у даній справі в режимі відеоконференції.

4.9.4. Як же зазначалося ухвалами суду від 29.04.2024 вказаним представникам відмовлено у задоволенні їх заяв про участь в судовому засіданні 15.05.2024 об 11:00 год. в режимі відеоконференції з приміщення Господарського суду Вінницької області у справі № 902/1340/23 (відсутність вільного часу та залу для проведення відеоконференції згідно даних Підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС Господарського суд Вінницької області).

4.9.5. Поряд з цим, апеляційним судом в своїх ухвалах від 29.05.2024 зазначено, що представники не позбавлені права подати до суду заяву про можливість участі в судовому засіданні 15.05.2024 об 11:00год в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої доручити будь якому іншому суду міста Вінниці з урахуванням технічної можливості, наявності вільного часу та залу для проведення відеоконференції саме 15.05.2024, або подати заяву про участь в вказаному судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з застосуванням власних технічних засобів.

4.9.6. Однак, представниками позивачів в даному випадку заявлено саме клопотання про перенесення (відкладення) розгляду справи.

4.10. Так, представник позивача 1 (апелянт) в обґрунтування клопотання про відкладення, зазначено про зайнятість в іншому судовому засіданні 15.05.2024 у справі №902/411/24, що перебуває у провадженні господарського суду Вінницької області та у якій ОСОБА_1 здійснює представництво інтересів Міноборони

4.10.1. З наведеного слідує, що представником позивача 1 - апелянта ОСОБА_2 на власний розсуд обрано пріоритетність його участі у судових засіданнях 15.05.2024.

4.11. Представник позивача 2 у своєму клопотанні про відкладення справи, вказав про значне та навантаження на посадових осіб юридичної служби Військової частини НОМЕР_1 , що, зокрема, зумовлює неможливість прибуття 15.05.2024 об 11:00 год. у приміщення Північно-західного апеляційного господарського суду у залі судових засідань № 3.

4.11.2. В даному випадку, колегія суддів зауважує, що уповноважений представник позивача 2 враховуючи відповідні обставини щодо територіальної віддаленості, не позбавлений права заявляти про участь у судових засіданнях у даній справі у режимі відеоконференція в порядку статті 197 ГПК України як з приміщення суду та і власними засобами, про що апеляційним судом неодноразово зазначалося в ухвалі від 22.04.2024 та конкретизувалося в ухвалах від 29.04.2024.

4.11.3. При цьому, в клопотанні про відкладення не зазначено/повідомлено суд про відсутність технічної можливості приймати участь у судовому засіданні 15.05.2024 у режимі відеоконференції поза приміщення суду власними технічними засобами, за допомогою додатку EASYCON, як і не зазначено про причини та їх обґрунтування щодо такої неможливості у приміщенні суду (найближче територіально розташоване за місцезнаходженням позивача 2 чи його уповноважених представників).

4.13. Враховуючи наведені обставини, оскільки явка представників сторін у судове засідання не визнавалася судом обов`язковою, подані відзиви на апеляційну скаргу, можливість участі учасників судового процесу у судовому засіданні у режимі відеоконференції, суд апеляційної інстанції, вважає за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги по суті, згідно вимог ст.269 ГПК України, за наявними у матеріалах справи доказами, без участі учасників провадження у справі, зокрема, представників позивачів, відповідно відмовляє у задоволенні клопотань про перенесення (відкладення) розгляду апеляційної скарги у даній справі.

4.14. До початку розгляду даної апеляційної скарги по суті, ні під час її розгляду від учасників провадження у даній справі заяв про відвід складу суду чи судді колегії не заявлялося. Суддями колегії самовідводи не заявлялися.

5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

6. Законодавство, яке застосоване апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги.

6.1. Під час розгляду апеляційної скарги Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Вінницької області від 20.02.2024 у справі №902/1340/23 Північно-західний апеляційний господарський суд застосував:

6.1.1. Норми матеріального права:

Конституція України;

Цивільний кодекс України (далі по тексту постанови також - ЦК України);

Господарський кодекс України (далі по тексту постанови також - ГК України);

Бюджетний кодекс України (далі по тексту постанови також БК України);

Податковий кодекс України (далі по тексту постанови також ПК України);

Закон України "Про прокуратуру";

Закон України "Про ціни і ціноутворення";

Закону України "Про Збройні Сили України";

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";

Постанова Кабінету Міністрів України "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану" від 02.03.2022 №178 (далі по тексту постанови також - Постанова № 178);

Закон України "Про судовий збір".

6.1.2. Норми процесуального права:

Господарський процесуальний кодекс України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року (далі по тексту постанови також - ГПК України).

6.2. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 ст.236 ГПК України).

7. Розгляд апеляційної скарги по суті. Обставини справи.

7.1. Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

7.2. Як вбачається із матеріалів справи, 22.11.2022 Військовою частиною НОМЕР_1 (Покупець) в особі командира Онищука О.С., що діє на підставі Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказам Міністерства оборони України від 16.07.97 №300 та Приватним підприємством "Трансойл" (Продавець) в особі ОСОБА_3 , що діє на підставі Статуту укладено Договір №410 від 22.11.2022 про закупівлю товару (а.с. 28-33).

7.3. Пунктом 1.1. Договору сторонами визначено предмет договору: найменування Товару: олива моторна (код товару згідно з ДК 210000-4-мастильні засоби) (уточнений код товару згідно з ДК 02162025 -09211100-2-моторні оливи).

7.4. Згідно пункту 1.2. Договору Продавець зобов`язується поставити Покупцю товар, зазначений у специфікації, що є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток №1), а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного Договору.

7.5. Загальна вартість товару (сума Договору) за цінами, визначеними Специфікації (Додаток №1 до цього договору), становить: 200 000,00 грн, в т.ч. ПДВ: 33 333,33 грн. у випадку перевищення суми договору, сума перевищення оплаті не підлягає (пункт 4.1 Договору).

7.6. Так, у специфікації Додатку №1 до Договору №410 від 22.02.2022 визначено що за кодом та найменуванням товару покупцю постачається олива ДК 021:2015. Ціна Товару разом з ПДВ ставить 200000,00 грн (ПДВ - 33333,33 грн.).

7.7. Договір та специфікація до нього підписані сторонами та скріплений їх печатками.

7.8. Згідно матеріалів справи ПП "Трансойл" продавець на виконання умов вказаного Договору №410 поставила Військовій частині НОМЕР_1 - покупцю Товар визначений умовами Договору на вказану суму, що підтверджується Актом прийому №325 від 22.11.2022 (а.с. 35).

7.9. Покупець Військова частина НОМЕР_1 згідно платіжного доручення №2415 від 22.11.2022 оплатив поставлений Продавцем Товар всього на загальну суму 200 000 грн, у тому числі ПДВ -33 333,33 грн.

7.10. Таким чином, сторонами у повному обсязі виконано умови укладеного між ними Договору №410 від 22.11.2022 про закупівлю товару.

7.11. Разом з тим, в подальшому, 26.10.2023 Вінницька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону у порядку статті 4, 53 ГПК України звернулась до Господарського суду Вінницької області з позовом до Приватного підприємства "Трансойл" в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 у якому просить визнати недійсними пункт 4.1. Договору №410 від 22.11.2022 в частині включення до ціни договору суми ПДВ 20%, що укладений між Військовою частиною НОМЕР_1 та Приватним підприємством "Трансойл" та стягнення з останнього на користь Військової частини НОМЕР_1 33 333,33 грн суми основного боргу, 1 243,72 грн інфляційного збільшення та 923,29 грн 3 % річних.

7.12. Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 31.10.2023 відкрито провадження у справі № 902/1340/23 за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у даній справі

7.12.1. В обґрунтування заявленого позову в.о. керівника прокуратури, зазначає, що згідно листа Державної податкової служби України від 28.12.2022 №12537/5/99-00-21-03-02-05, який був отриманий Державною аудиторською службою України під час проведеного в Міністерстві оборони України заходу державного фінансового контролю, повідомлено, що нульова ставка ПДВ відповідно до пп. г пп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 № 178 Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану (далі - постанова № 178) застосовується як до операцій з постачання пального (товар для заправки), так і до операцій з постачання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту (наприклад, але не виключно, інші пально-мастильні матеріали, запасні частини для ремонту автомобільної техніки, комплектуючі, автомобільні шини, охолоджуючі рідини, паливний, повітряний та масляні фільтри, свічки запалювання, акумуляторні батареї для автомобілів, номерні знаки на колісні транспортні засоби, фарба автомобільна, інструменти та додаткове обладнання, визначені відповідними нормативними та технічними документами тощо) за умови, що такі операції з постачання здійснюються категоріями суб`єктів, які визначені постановою № 178.

7.12.2. Подібна позиція щодо застосування вказаних положень Податкового кодексу України та постанови № 178 викладена й у листі Державної податкової служби України від 16.02.2023 № 2097/5/99-00-04-02-01-05, наданому Державній аудиторській службі України під час проведеного в Міністерстві оборони України заходу державного фінансового контролю.

7.12.3. Враховуючи наведене, а саме, положення укладеного між сторонами договору від 22.11.2022 щодо включення ПДВ до ціни на товар у розмірі, еквівалентному 20 % таких цін цього договору у частині включення ПДВ до ціни товару суперечить пп. г пп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 ПК України та постанові Кабінету Міністрів України № 178. від 02.03.2022.

7.12.4. Після введеного 24.02.2022 воєнного стану в країні в силу законодавчих змін та прийняттям Кабінетом Міністрів України 02.03.2022 постанови № 178 операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних сил України, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладається ПДВ за нульовою ставкою, відповідно наявні правові підстави для визнання недійсним пункту вказаного договору від 22.11.2022 в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість та стягнення перерахованих коштів як безпідставно отриманих.

7.13. 16.11.2023 від представника позивача 2 Військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх.№01-34/10874/23), у якому останній просить зупинити провадження у даній справі, до набрання законної сили рішення у справі № 320/20717/23, що розглядається в порядку адміністративного судочинства за позовом Міністерства оборони України до Державної аудиторської служби України про визнання протиправними дії та скасування вимоги, зокрема щодо вжиття заходів реагування з приводу надмірно сплаченого податку на додану вартістю по укладених договорах стосовно заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил України.

7.14. Розгляд вказаного клопотання, неодноразово відкладався.

7.15. В судовому засіданні 23.01.2024, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі (протокольна ухвала) (а.с. 120).

7.16. 20.02.2024 за результатами розгляду даного спору судом першої інстанції ухвалено рішення (пункт 1.2. цієї постанови), з підстав, наведених у пунктах 2.1. 2.10. цієї постанови.

8. Висновок апеляційного суду за результатами розгляду скарг, відхилення доводів апелянта.

8.1. Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 20.02.2024 без змін.

8.2. Відповідно до частини 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, інтересів держави.

8.3. Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

8.4. Статтею статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів (стаття 16 ЦК України).

8.5. Відповідно до частини 1, 3 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

8.6. Згідно частин 3,4 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

8.7. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі №915/478/18, від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 06.07.2021 у справі №911/2169/20 та від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц).

8.8. За змістом частин 1, 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

8.9. Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень.

8.10. Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

8.11. Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

8.12. Матеріалами справи підтверджується, що заступник керівника Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону повідомляв Міністерство оборони України та Військову частину НОМЕР_1 листами №№ 7/2161 від 20.06.2023 та № 7/2159 від 20.06.2023 (а.с. 53-58) про допущення порушень інтересів держави стосовно перерахування ПП "Трансойл" коштів (податку на додану вартість за укладеним договором від 22.11.2022 №410) за відсутності для того правових підстав, проте ні Військова частина НОМЕР_1 ні Міністерство оборони України та не вчинено належних заходів щодо усунення виявленого порушення бюджетного законодавства.

8.13. Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст.23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 39).

8.14. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (пункт 40 вказаної постанови суду ).

8.15. Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п.43 вказаної постанови суду).

8.16. Статтею 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

8.17. Частина 1 статті 22 БК України передбачає, що за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

8.18. При цьому, пункт 7 частини 5 статті 22 БК України визначає що головний розпорядник бюджетних коштів здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.

8.19. Поряд із цим стаття 12 Закону України "Про Збройні Сили України" визначає, що підготовка Збройних Сил України до виконання покладених на них Конституцією України завдань, організація та забезпечення їх виконання, підтримання на належному рівні бойової і мобілізаційної готовності та боєздатності, виховна робота, збереження життя і здоров`я особового складу, забезпечення законності та військової дисципліни у Збройних Силах України здійснюються органами військового управління, командирами і начальниками всіх рівнів відповідно до вимог Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері оборони.

8.20. Приписами статті 10 Закону України Про Збройні Сили України передбачено, що Міністерство оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне управління Збройними Силами України; забезпечує життєдіяльність Збройних Сил України, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил України в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил України.

8.21. Пунктом 1 Положення про Міністерство оборони України визначено, що Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

8.22. Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період.

8.23. Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба.

8.24. Приписами підпункту 23 пункту 4 Положення про Міністерство оборони України передбачено, що Міноборони відповідно до покладених на нього завдань забезпечує життєдіяльність Збройних Сил, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності, проведення ремонту та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил у межах коштів, передбачених державним бюджетом, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил.

8.25. Враховуючи наведене, у зв`язку із виявленими порушеннями бюджетного законодавства прокурор правомірно звернувся з даним позов в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 , так як остання є бюджетною установою, вищим органом управління якої є Міністерство оборони України.

8.26. Предметом даного спору є визнання недійсним недійсними пункт 4.1. Договору №410 від 22.11.2022 в частині включення до ціни договору суми ПДВ 20%, що укладений між Військовою частиною НОМЕР_1 та Приватним підприємством "Трансойл" та стягнення з останнього 33 333,33 сума боргу (сума сплаченого ПДВ), 1 243,72 грн інфляційних втрат та 923,29 грн 3 % річних.

8.26. Згідно статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

8.27. Правочин, різновидом якого є договори основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, стаття 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

8.28. Згідно статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

8.29. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

8.30. Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

8.31. Згідно частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

8.32. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

8.33. Правовідносини, між сторонами у даній справі виникли з договору купівлі продажу (поставки) товару

8.34. Відповідно до частини 1 статті 265 ГК країни за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

8.34.1. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 вказаної статті).

8.35. Частиною 1 статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

8.36. Згідно статі 627 ЦК України та статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

8.37. Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

8.38. Статтями 525, 526 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

8.39. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (стаття 530 ЦК України).

8.40. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (пункт 1 ст. 628 ЦК України).

8.41. Згідно частин 1, 3 статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

8.42. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (частина 5 статті 180 ГК України).

8.43. Згідно статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

8.44. Таким чином, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

8.45. Разом з тим, під час розгляду даного спору слід також зазначити, що хоча ПДВ і включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну (істотною умовою) в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися за погодженням сторін (Правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.12.2021 по справі № 910/12764/20)

8.46. Податок на додану вартість, визначений в підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, є непрямим податком, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу. Об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу (п. "а" п. 185.1 ст. 185 ПК України).

8.47. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, що триває досі.

8.47.1. Пунктом 2 вказаного Указу встановлено військовому командуванню разом з військовими адміністраціями, органами виконавчої влади, правоохоронними органами та за участю органів місцевого самоврядування запроваджувати і здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи правового режиму воєнного стану, реалізовувати повноваження, необхідні для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.

8.48. 02.03.2022, з метою виконання мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, та відповідно до підп. "г" підп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу України Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №178 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану".

8.48.1. Так, згідно пунктів 1, 2 даної Постанови №178 від 02.03.2022 до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року (пункти 1, 2 постанови)

8.48.2. Відповідно до норм вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України зазначено, що її прийняття обумовлене виконанням мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні".

8.48.3. Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022 містить посилання на норми підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України.

8.49. Так, відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 ПК України за нульовою ставкою оподатковуються операції для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

8.50. Відповідно, жодне із зазначених положень не вказує, що постачання має відбуватись виключно за межами митної території України.

8.51. Враховуючи наведене, в даному випадку не порушено принцип стабільності податкового законодавства. Також за обставин, що встановлені у даній справі, норми нормативно-правового акта не припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків. Не застосовною до спірних правовідносин також є норма п. 5.2. ст. 5 Податкового кодексу України, яка передбачає, що у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

8.52. Разом з тим, господарськими судами встановлено постанова Кабінету Міністрів України № 178 прийнята з метою виконання мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, однак нормативні положення постанови Кабінету Міністрів України № 178 не містять умови про постачання товарів саме на виконання мобілізаційних завдань.

8.52.1. При цьому, у пункті 2.5 спірного договору №410, який укладений 22.11.2022 між Військовою частиною НОМЕР_1 та Приватним підприємством "Трансойл" визначено, що одержувачами Товару є саме Військова частина (а.с. 29).

8.52.3. Державна податкова служба України у індивідуальних податкових консультаціях від 27.04.2023 № 540/ІПК/99-00-27-04-05 та №4319/ІПК/99-00-21-03-02 ІПК від 24.11.2023 роз`яснено, що нульова ставка ПДВ відповідно до пп. "г" пп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 № 178 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану" застосовується як до операцій з постачання пального (товар для заправки), так і до операцій з постачання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту (наприклад, але не виключно, інші пально-мастильні матеріали, запасні частини для ремонту автомобільної техніки, комплектуючі, автомобільні шини, охолоджуючі рідини, паливний, повітряний та масляні фільтри, свічки запалювання, акумуляторні батареї для автомобілів, номерні знаки на колісні транспортні засоби, фарба автомобільна, інструменти та додаткове обладнання, визначені відповідними нормативними та технічними документами тощо) за умови, що такі операції з постачання здійснюються категоріями суб`єктів, які визначені постановою № 178.

8.52.4. Оскільки нульову ставку податку на додану вартість для операцій з заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту передбачено підп. "г" підп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу України,, враховуючи, що замовником товару за договорами виступає Міністерство оборони України, а одержувачами - військові частини, то включення до ціни договору ПДВ у розмірі 20 % (а не 0 %), суперечить постанові Кабінету Міністрів України № 178, яка прийнята відповідно до пп. "г" пп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу України, що є підставою для визнання недійсним п. п. 1.1. та 3.1. Договорів № 14-17, № 67, № 81 з відповідними змінами в цій частині (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.11.2023 по справі № 910/2416/23).

8.53. Згідно статті 16 ЦК України є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним (пункт 2 частини 2 вказаної статті).

8.54. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина 1 статті 215 ЦК України).

8.55. Частинами 1-3, 5 статті 203 ЦК України визначено, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

8.56. Виходячи з приписів статті 217 ЦК України законодавець не встановлює недійсності правочину через недійсність окремої його частини, але лише за умови, якщо є підстави вважати, що правочин міг би бути вчинений без включення до нього цієї недійсної частини.

8.57. Суд апеляційної інстанції зазначає, що правовідносини коло яких регулює Постанова Кабінетом Міністрів України № 178, яка є актів цивільного законодавства мають відбуватись у відповідності до її приписів, відповідно враховуючи обставини даного спору, слід зазначити, що операції з постачання товарів для забезпечення транспорту військових частин (паливно-мастильні матеріали та охолоджуючі рідини), які утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою.

8.58. Таким чином, укладення Військовою частиною НОМЕР_1 та Приватним підприємством "Трансойл" Договору №410 від 22.11.2022 про закупівлю товару з включенням до договірної ціни податок на додану вартість (пункт 4.1. договору), що суперечить пп. "г" пп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 ПК України та постанові Кабінету Міністрів України № 178

8.59. За наведених обставин, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання недійсними пункт 4.1. Договору №410 від 22.11.2022 з відповідними змінами в частині включення до ціни договору суми податку на додану вартість є правильним.

8.60. Заявлені позовні вимоги в цій частині є правомірними, та підлягають до задоволення.

8.61. Також, прокурором у даному позові заявлено до стягнення з відповідача суму податку на додану вартість у розмірі стягнення 33333,33 грн. на підставі статті 1212 ЦК України, яка була сплачена відповідачу позивачем 2 за договором №410.

8.62. Згідно статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

8.63. Загальна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

8.64. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

8.65. У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

8.66. Положення глави 83 ЦК України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

8.67. Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 ЦК України.

8.68. Зокрема, набуття відповідачем як однією зі сторін зобов`язання коштів за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а є підставою для застосування положень статті 1212 ЦК України.

8.69. Таким чином, оскільки сума податку на додану вартість у розмірі 33 333,33 грн отримана відповідачем за товар, який підлягав оподаткуванню за нульовою ставкою, дана сума коштів є перерахованою поза межами договірних платежів та має наслідком збагачення відповідача за рахунок позивача 2 поза підставою, передбаченою законом (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.02.2022 у справі №916/707/21)

8.70. Враховуючи встановлені господарськими судами фактичні обставини справи та правову кваліфікацію правовідносин сторін, вказані кошти в сумі 33 333,33 грн (податок на додану), що перераховані позивачем 2 на рахунок відповідача грошові кошти з урахуванням приписів статті 1212 ЦК України, вважаються такими, що безпідставно набуті відповідачем та мають бути повернуті позивачу 2.

8.71. А тому позовні вимоги прокурора про стягнення з відповідача отриманої суми податку на додану вартість у загальному розмірі 33333,33 грн за договором №410 від 22.11.2022 як безпідставно набутих грошових коштів також є обґрунтованими, висновок суду першої інстанції про стягнення таких коштів на користь позивача 2 є правомірним.

8.72. Разом з тим, прокурором також з урахуванням норм законодавства нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати в розмірі 1 243,72 грн. та 923,29грн. 3% річних, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

8.73. Так, за змістом статей 625, 1212 ЦК України, положення ст. 625 ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, а тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

8.74. Враховуючи підстави заявлених вимог прокурора, господарські суди звертаються до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, якою Велика Палата Верховного Суду підтвердила аналогічний висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 15.04.2015 у справі № 910/2899/14 та від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15.

8.75. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 р. у справі № 127/15672/16-ц).

8.76. Також слід зазначати, що відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 25.02.2020 у справі №922/748/19 актами цивільного законодавства не визначений обов`язок боржника виконати кондикційні зобов`язання тільки після пред`явлення вимоги кредитором. Положення статті 1212 ЦК України не визначають строк, в межах якого таке повернення має бути здійснене, і до настання якого, вимога про таке повернення не підлягає задоволенню. Це зумовлено природою правовідносин з набуття/збереження/знаходження майна без достатньої правової підстави та вказує на необхідність негайного повернення майна. Особливості правового регулювання кондикційних зобов`язань виключають існування строку для належного/непростроченого виконання таких зобов`язань у розумінні ЦК України.

8.77. Таким чином, оскільки, у даному випадку у відповідача ПП "Трансойл" виникає обов`язок щодо повернення суми коштів, які набуті без достатньої правової підстави, останній зобов`язаний повернути їх разом із нарахованими на них на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційними втратами, за весь час використання таких коштів, так як відповідач фактично неправомірно користувався грошовими коштами з моменту їх отримання.

8.78. Апеляційний господарський суд, здійснивши перевірку правильності нарахування прокурором розміру інфляційних втрат та 3% та за вказані у позовній заяві періоди, погоджується із судом першої інстанції, що розміри 3% річних є обґрунтованими, арифметично правильними, підтверджуються матеріалами справи.

8.79. Позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 інфляційних втрат в розмірі 1 243,72 грн. та 923,29грн. 3% річних, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України також підлягає до задоволення у повному обсязі.

8.80. Під час розгляду даного спору відповідачем не доведено у встановленому законом порядку, належними та допустимими доказами безпідставність заявлених прокурором позовних вимог у даній справі.

8.81. Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

8.82. Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

8.83. Згідно частин 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

8.84. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

8.85. Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

8.86. Скаржник не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень.

8.87. Рішення суду першої інстанції про визнання недійсними пункт 4.1. Договору №410 від 22.11.2022 в частині включення до ціни договору суми ПДВ 20%, що укладений між Військовою частиною НОМЕР_1 та Приватним підприємством "Трансойл" та стягнення з відповідача на користь позивача 2 - Військової частини НОМЕР_1 33 333,33 сума боргу, 1 243,72 грн інфляційне збільшення, 923,29 грн 3 % річних є обґрунтованим.

8.88. Доводи апеляційної скарги позивача 1 - Міністерства оборони України не спростовують висновку суду першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

8.89. Так, доводи апеляційної скарги щодо того, що оскаржуваний укладений договір №410 від 22.22.2022 не відповідає Типовій затвердженій формі договору (контракту) на виконання мобілізаційних завдань (замовлень) та укладений не на виконання мобілізаційних завдань, відповідно дія постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 №178 на вказаний господарський договір не поширюється, колегією суддів до уваги не приймається, з урахуванням наступного.

8.89.1. Як уже зазначалося, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №178 від 02.03.2022 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану", зокрема, визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту … для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою.

8.89.2. Слід зауважити, що згідно доводів апеляційної скарги що апелянт ототожнює мету прийняття постанови Кабінету Міністрів України №178 від 02.03.2022 з метою укладення спірного Договору №410.

8.89.3. Постанова Кабінету Міністрів України №178 прийнята з метою виконання мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 . Нормативні положення постанови Кабінету Міністрів України № 178 не містять умови про постачання товарів саме на виконання мобілізаційних завдань.

8.89.4. Договір № 410 між позивачем 2 та відповідачем укладено 22.11.2022, після прийняття постанови Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022.

8.89.5. Згідно пункту 2.5. договору №410 від 22.11.2022 одержувачем Товару є Військова частина НОМЕР_1 .

8.89.6. Судом апеляційної інстанції, вище по тексту даної постанови уже зазначалося, що Державна податкова служба України у індивідуальних податкових консультаціях від 27.04.2023 № 540/ІПК/99-00-27-04-05 та №4319/ІПК/99-00-21-03-02 ІПК від 24.11.2023 надала роз`яснення, щодо застосування нульової ставки ПДВ відповідно до пп. "г" пп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 № 178.

8.89.7. Так, серед іншого, податковим органом зазначено, що нульова ставка застосовується, зокрема, як до операцій з постачання пального (товар для заправки), так і до операцій з постачання будь-яких інших товарів … за умови, що такі операції з постачання здійснюються категоріями суб`єктів, які визначені постановою № 178.

8.89.8. В даному випадку, позивач 2 - Військова частина НОМЕР_1 входить до такої категорії суб`єктів.

8.89.9. Відповідно доводи апелянта - Міністерства оборони України щодо не поширення дії постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 № 178 на вказаний спірний договір №410 від 22.11.2022 про закупівлю товару є безпідставними.

8.90. А тому, висновок Господарського суду Вінницької області про задоволення позовних вимог у даній справі №902/1340/23 є правомірним.

8.91. За таких обставин, апеляційну скаргу Міністерства оборони України слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 20.02.2024 у справі №902/1340/23 - без змін.

9. Повноваження суду апеляційної інстанції.

9.1. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

9.2. З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі є необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

9.3. У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

10. Розподіл судових витрат.

10.1. Як вбачається із матеріалів справи, за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Вінницької області від 20.02.2024 у справі №902/1340/23, апелянт сплатив судовий збір у розмірі 8052,00грн., згідно платіжних інструкцій №14/1/50 від 02.04.2024 та № 14/1/51 від 12.04.2024 про сплату судового збору.

10.2. Судовий збір сплачений в порядку та розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір" .

10.3. За змістом статті 129 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги здійснюється розподіл судових витрат.

10.4. Оскільки апелянту відмовлено у задоволенні апеляційної скарги, в силу приписів статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України від 20.03.24р. залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 20 лютого 2024 року у справі №902/1340/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №902/1340/23 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "16" травня 2024 р.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Саврій В.А.