ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20.05.2024 Справа № 914/1259/24

Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З.,

розглянувши матеріали заяви: Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс», м. Львів

до боржника: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , с. Кам`янопіль Львівського району Львівської області

про видачу судового наказу з вимогою про стягнення заборгованості у розмірі 10 753,78 грн.

ВСТАНОВИВ:

Львівське комунальне підприємство «Львівелектротранс» подало на адресу суду в систему «Електронний суд» заяву про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 10 753,78 грн. за вх. № 1402 від 15.05.2024 р.

Розглянувши подану заяву Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про видачу судового наказу та долучені до неї матеріали за вх. № 1402 від 15.05.2024 р., суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з ч. 1 ст. 147 ГПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини 2 ст.150 ГПК України визначено, що у заяві повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 150 ГПК України, до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Так відповідно до частини 1 статті 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Всупереч вимогам названої статті, заявником, підставою для стягнення 10 753,78 грн. заборгованості вказано рахунок № 0808 від 08.08.2018 р. на суму 5 690,00 грн., який виставлений ФОП ОСОБА_1 для оплати Львівському комунальному підприємству «Львівелектротранс». Договір, укладений з боржником у письмовій (в тому числі електронній) формі, заявником суду не надано.

Відтак, судом встановлено, що заявником не додано доказів на підтвердження факту виникнення договірних відносин між ЛКП «Львівелектротранс» та ФОП ОСОБА_1 , які заявнику необхідно було долучити до заяви про видачу судового наказу за вх. № 1402 від 15.05.2024 р.

Суд зазначає, що вимоги заявника не можуть бути розглянуті судом в порядку наказного провадження, оскільки відсутні докази укладення між сторонами договору у письмовій (в тому числі електронній) формі, а під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу, суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

В той же час, оскільки між сторонами не було укладено договір у письмовій формі, при розгляді вимог заявника суду необхідно встановити факт надання послуг, що є неможливим при розгляді заяв у наказному провадженні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, оскільки є достатні підстави вважати, що дані вимоги не є безспірними.

Згідно з ч. 2 ст. 154 ГПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 152 ГПК України, суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву про видачу судового наказу подано з порушеннями вимог статті 150 ГПК України; заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 ГПК України.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України).

Суд звертає увагу заявника, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку (ч. 2 ст. 153 ГПК України).

У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 ГПК України).

На підставі наведеного, суд вважає за необхідне відмовити Львівському комунальному підприємству «Львівелектротранс» у видачі судового наказу з вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 10 753,78 грн.

Керуючись ст.ст. 76-78, 86, 148, 150, 152-154, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Львівському комунальному підприємству «Львівелектротранс» у видачі судового наказу з вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 10 753,78 грн.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України (з моменту її підписання) та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку і в строки, вказані в статтях 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію.

Суддя Долінська О.З.