ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2024 р. м. Київ Справа № 911/619/24

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК-ЦЕНТР» (07300, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, вул. Шлюзова, буд. 1)

до Фізичної особи-підприємця Гучок Тетяни Іванівни ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 47271,48 грн. заборгованості за договором суборенди нерухомого майна № ТС3/23-0024/402 від 15.06.2023 р., у тому числі 44736,26 грн. основного боргу, 1285,06 грн. пені, 1250,16 грн. процентів річних з простроченої суми,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТСК-ЦЕНТР» звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця Гучок Тетяни Іванівни про стягнення 47271,48 грн. заборгованості за договором суборенди нерухомого майна № ТС3/23-0024/402 від 15.06.2023 р., у тому числі 44736,26 грн. основного боргу, 1285,06 грн. пені, 1250,16 грн. процентів річних з простроченої суми.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо здійснення повного та своєчасного розрахунку з позивачем за договором суборенди нерухомого майна № ТС3/23-0024/402 від 15.06.2023 р. за період з червня по грудень 2023 р., у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 44736,26 грн. основного боргу (плата за суборенду, компенсація витрат за електроенергію, компенсація витрат за водопостачання, компенсація витрат за теплопостачання), 1285,06 грн. пені, 1250,16 грн. процентів річних з простроченої суми, а також судовий збір.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, а також категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, зважаючи на заявлену у даному спорі ціну позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також заявлене позивачем клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд дійшов висновку, що справа за поданою Товариством з обмеженою відповідальністю «ТСК-ЦЕНТР» позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Гучок Тетяни Іванівни про стягнення 47271,48 грн. заборгованості за договором суборенди нерухомого майна № ТС3/23-0024/402 від 15.06.2023 р., у тому числі 44736,26 грн. основного боргу, 1285,06 грн. пені, 1250,16 грн. процентів річних з простроченої суми, підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.03.2024 р. було відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Вказану ухвалу було отримано позивачем 19.03.2024 р., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі ЄСІТС.

Поряд з цим, згідно з ч. 10 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України судові рішення вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Враховуючи, що у фізичної особи-підприємця Гучок Т.І. відсутній зареєстрований електронний кабінет в ЄСІТС, суд надсилає їй усі судові рішення у паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Таким чином, ухвалу суду від 18.03.2024 р. було направлено на адресу місцезнаходження відповідача, проте, вручення останній поштового відправлення № 575 не відбулося, і конверт повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Частиною 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення, зокрема, є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місця реєстрації відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Слід зазначити, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судове рішення повернуто підприємством зв`язку з посиланням, зокрема, на закінчення строку зберігання поштового відправлення, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.11.2021 р. у справі № 908/1724/19, від 22.03.2023 р. у справі № 905/1397/21, від 07.02.2024 р. у справі № 904/853/23.

Поряд з цим, у відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З урахуванням наведеного, відповідач не була позбавлена можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Київської області від 18.03.2024 р. у даній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, яка опублікована та доступна до вільного перегляду.

У строк, встановлений ч. 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України до заяв по суті справи належать відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив.

Відзиву на позов або будь-яких інших заперечень чи пояснень по суті спору відповідачем до справи подано не було. Водночас, учасники процесу про судовий розгляд справи були повідомлені належно в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

У відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

15.06.2023 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТСК-ЦЕНТР» (далі ТОВ «ТСК-ЦЕНТР», позивач, орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Гучок Тетяною Іванівною (далі ФОП Гучок Т.І., відповідач, суборендар) було укладено договір суборенди нерухомого майна № ТС3/23-0024/402, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець зобов`язується передати у строкове платне користування нерухоме майно, вказане у додатку № 1 до цього договору, а суборендар зобов`язується прийняти це майно, своєчасно вносити плату за користування ним та інші платежі, передбачені договором, і після припинення цього договору повернути майно орендодавцю в належному стані. Майно надається суборендарю для використання в господарській діяльності (п. 1.2 договору). Майно знаходиться у володінні та користуванні орендодавця на підставі договору оренди майна, укладеного із його власником. Умови договору оренди надають орендодавцю право на передачу майна в суборенду третім особам, без отримання окремого дозволу чи будь-якого іншого погодження із власником. До підписання цього договору суборендар ознайомився із вказаним вище договором (п. 1.4 договору).

Згідно з п. 2.1 договору майно передається суборендарю в користування на строк з 15.06.2023 р. по 31.12.2023 р. включно.

Обчислення строку користування орендованим майном та, відповідно, строку договору, починається з дати його отримання суборендарем і закінчується датою повернення майна орендодавцю (п. 2.2 договору).

Передача майна у користування суборендареві та повернення майна орендодавцю здійснюється за актами приймання-передачі майна, підписаними сторонами. В акті зазначаються: місце та дата складання акту, яка є датою передачі майна, найменування та площа об`єкта, його санітарний та технічний стан, перелік та стан інженерних комунікацій об`єкта, перелік майна та обладнання, якими обладнаний об`єкт (п. 2.3 договору).

Суборендар користується майном на власний розсуд, в межах мети, вказаної у п. 1.2 договору, і вважається користувачем майна з дати його отримання від орендодавця по дату повернення майна орендодавцю, незалежно від фактичного використання об`єкта (п. 2.4 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору за користування об`єктом суборендар щомісячно вносить плату, розмір та розрахунок якої наведений у додатку № 1 до цього договору.

Умовами п. 3.2 договору передбачено, що розрахунок розміру плати за користування об`єктом та інших платежів, покладених цим договором на суборендаря, здійснюється орендодавцем, виходячи з розміру загальної розрахункової площі об`єкта, яка визначається шляхом коригування загальної площі об`єкта на коефіцієнт використання приміщень спільного користування, розмір якого зазначений у даному пункті договору.

Розмір плати за користування об`єктом за кожний наступний місяць підлягає індексації з коефіцієнтом рівним 1 (п. 3.3 договору).

У п. 3.4 договору сторони погодили, що окрім плати за користування об`єктом суборендар щомісячно сплачує орендодавцю компенсацію вартості спожитих суборендарем комунальних послуг і електроенергії та витрат, понесених орендодавцем на експлуатацію і утримання об`єкта. Перелік комунальних послуг та витрат орендодавця на експлуатацію і утримання об`єкта та порядок розрахунку суми компенсації їх вартості наведений у додатку № 1 до договору.

Згідно з п. 3.5 договору, плата за користування об`єктом вноситься суборендарем наперед до 10 числа кожного поточного місяця, а компенсація вартості спожитих суборендарем комунальних послуг і електроенергії та витрат орендодавця на експлуатацію і утримання майна до 10 числа місяця, наступного за місяцем, у якому відповідні послуги були спожиті, а витрати понесені.

Пунктом 3.6 договору встановлено, що для здійснення розрахунків за цим договором встановлюється розрахунковий період календарний місяць.

Для здійснення платежів за цим договором орендодавець надає рахунки на оплату, які надаються суборендарю до 5 числа кожного місяця разом з актом приймання-передачі послуг (робіт) за попередній місяць (п. 3.7 договору).

Відповідно до п. 3.9 договору платежі, передбачені цим договором, сплачуються суборендарем за весь строк користування об`єктом, починаючи з дати прийняття майна суборендарем і закінчуючи датою фактичного повернення майна орендодавцю, що оформлюється відповідними актами приймання-передачі майна.

У п. 3.10 договору сторонами погоджено, що у випадку наявності заборгованості суборендаря з будь-яких платежів, передбачених цим договором, суми платежів, які надійдуть від суборендаря, в першу чергу будуть зараховані орендодавцем в рахунок погашення сум заборгованості за попередні періоди, незалежно від призначення платежу, вказаного суборендарем у платіжному документі.

Суборендар зобов`язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендодавцю плату за користування майном та інші платежі, покладені на нього цим договором (п. 5.2.3 договору).

Згідно з п.п. 8.1, 8.2 договору, останній вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання його повноважними представниками сторін та скріплення його печатками сторін, за наявності, і діє протягом усього строку користування майном суборендарем, а в частині виконання грошових зобов`язань до моменту повного їх виконання зобов`язаною стороною. Якщо інше прямо не передбачено цим договором, цей договір може бути змінений або розірваний тільки за взаємною домовленістю сторін, яка оформлюється угодою до цього договору.

Умовами п. 10.1 договору передбачено, що усі правовідносини, що виникають з цього договору або пов`язані із ним, у тому числі пов`язані із дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цього договору, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення договору, регламентуються цим договором та відповідними нормами законодавства України. Сторони домовились, що норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна» і нормативних актів, прийнятих на виконання вказаного закону, не підлягають застосуванню для регулювання відносин сторін за цим договором.

Відповідно до п. 10.7 договору до цього договору додаються і є його невід`ємними частинами: додаток № 1 із зазначенням у ньому об`єкта, його вартості, розрахунку плати за користування об`єктом та інших платежів; акт передачі-приймання майна в користування суборендареві.

Відповідно до додатку № 1 до договору в суборенду передаються приміщення кімнат №№ 402, 402/1, розташованих за адресою: 07300, Київська обл., м. Вишгород, вул. Набережна, буд. 7/1, вартістю 499596,00 грн., площа яких становить 17,84 кв.м. та 13,78 кв.м. Розмір щомісячної плати за користування об`єктом площею 17,84 кв.м. становить 3335,40 грн., а об`єктом площею 13,78 кв.м. 2577,20 грн. Поряд з цим, суборендар сплачує орендодавцю витрати на опалення, де немає централізованого теплопостачання (фактично використана кількість теплової енергії на 1 кв.м. розрахункової площі, згідно вартості теплозабезпечення всієї будівлі), електроенергію (фактично використана кількість електроенергії на 1 кв.м. розрахункової площі згідно показників лічильника на поверсі), централізоване теплопостачання (фактично використана кількість теплової енергії на 1 кв.м. розрахункової площі, згідно вартості послуг теплопостачання), водопостачання та водовідведення (з розрахунку 1 м.куб. на людину).

15.06.2023 р. ТОВ «ТСК-ЦЕНТР» та ФОП Гучок Тетяною Іванівною було підписано акт передачі-приймання нерухомого майна в оренду, відповідно до п. 1 якого орендодавець передав, а суборендар прийняв у строкове платне користування майно кімната 402, кімната 402/1 загальною площею 31,62 кв.м., розташоване на 4 поверсі будівлі за адресою: 07300, Київська обл., м. Вишгород, вул. Набережна, буд. 7/1. З моменту підписання сторонами цього акта і до моменту повернення майна орендодавцю за актом передачі-приймання, суборендар вважається користувачем майна та зобов`язаний сплачувати орендодавцю встановлені договором плату за користування майном, а також відшкодовувати йому вартість спожитих суборендарем комунальних послуг і електроенергії, та витрати орендодавця на експлуатацію і утримання майна (п. 4 акта).

01.12.2023 р. ТОВ «ТСК-ЦЕНТР» та ФОП Гучок Тетяною Іванівною було укладено додаткову угоду б/н про внесення змін до договору суборенди нерухомого майна № ТС3/23-0024/402 від 15.06.2023 р., у зв`язку з чим п. 2.1 договору викладено в наступній редакції майно передається суборендарю в користування до строк по 31.12.2024 р. включно. Відповідно до п. 3 додаткової угоди, остання набирає чинності з дати підписання її обома сторонами та вступає в дію з 01.01.2024 р.

Як слідує з матеріалів справи, сторонами було складено та підписано акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № 416 від 30.06.2023 р. на суму 3639,37 грн., № 517 від 31.07.2023 р. на суму 7046,80 грн., № 594 від 31.08.2023 р. на суму 7202,61 грн., № 672 від 30.09.2023 р. на суму 6923,21 грн., № 751 від 31.10.2023 р. на суму 6719,34 грн., № 831 від 30.11.2023 р. на суму 8308,53 грн., № 896 від 31.12.2023 р. на суму 8779,92 грн. (останній акт не підписаний відповідачем).

Згідно з платіжною інструкцією № 213446370 від 20.06.2023 р. відповідачем було частково оплачено надані за договором суборенди послуги на суму 1883,52 грн.

23.01.2024 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою № 2 про сплату заборгованості у розмірі 46736,26 грн. за період з 15.06.2023 р. по 23.01.2024 р. Разом із вимогою відповідачу було надано акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2023 р. по 23.01.2024 р. на суму 46736,26 грн. та рахунок на оплату № 25 від 23.01.2024 р. на загальну суму 46736,26 грн., який (рахунок) було отримано та підписано відповідачем. Водночас, акт звірки взаємних розрахунків відповідач не підписав, як і не надав відповідь на вимогу № 2 від 23.01.2024 р.

Згідно з платіжною інструкцією № 189052460 від 01.02.2024 р. відповідачем було частково оплачено надані послуги на суму 2000,00 грн.

Оскільки ФОП Гучок Т.І., за твердженням орендодавця, має несплачену заборгованість перед ТОВ «ТСК-ЦЕНТР» за договором суборенди нерухомого майна № ТС3/23-0024/402 від 15.06.2023 р. у сумі 44736,26 грн., останнє і звернулося з даним позовом до суду.

Згідно приписів ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором найму (оренди).

Згідно з ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України).

Частина 1 ст. 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 774 Цивільного кодексу України передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Поряд з цим, що згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Оцінюючи подані до матеріалів справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Як слідує з матеріалів справи, заборгованість суборендаря за договором суборенди нерухомого майна № ТС3/23-0024/402 від 15.06.2023 р. становить 44736,26 грн.

Відповідач, всупереч вимогам статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, доводів позивача не спростувала, жодних доказів на доведення факту погашення заборгованості за договором суборенди нерухомого майна № ТС3/23-0024/402 від 15.06.2023 р., яка включає в себе плату за суборенду, компенсацію витрат за електроенергію, компенсацію витрат за водопостачання, компенсацію витрат за теплопостачання, суду не надала.

Отже, вимога позивача про стягнення з ФОП Гучок Т.І. 44736,26 грн. заборгованості є обґрунтованою, доведеною матеріалами справи, не спростованою відповідачем та такою, що підлягає задоволенню.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 1285,06 грн. пені.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.1 договору за кожен день прострочення суборендарем платежів, покладених на нього цим договором, суборендар, на вимогу орендодавця, сплачує останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

З долученого до матеріалів справи розрахунку пені вбачається, що її розмір було визначено позивачем у сумі 1285,06 грн., нарахованій за період з 31.01.2024 р. по 31.01.2024 р. на суму заборгованості у розмірі 46736,26 грн., та за період з 01.02.2024 р. по 05.03.2024 р. на суму заборгованості у розмірі 44736,26 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що останній є невірним, оскільки позивачем здійснено розрахунок пені не за кожним актом здачі-приймання робіт (надання послуг) окремо, а на загальну суму заборгованості за наростаючим підсумком.

При цьому, договір суборенди нерухомого майна № ТС3/23-0024/402 було укладено 15.06.2023 р., а згідно з умовами п. 3.5 договору, плата за користування об`єктом вноситься суборендарем наперед до 10 числа кожного поточного місяця, а компенсація вартості спожитих суборендарем комунальних послуг і електроенергії та витрат орендодавця на експлуатацію і утримання майна до 10 числа місяця, наступного за місяцем, у якому відповідні послуги були спожиті, а витрати понесені.

Оскільки договір було укладено 15.06.2023 р, суд дійшов висновку, що орендна плата за користування об`єктом за перший неповний місяць з 15.06.2023 р. по 30.06.2023 р. мала бути внесена відповідачем до 30.06.2023 р. включно, а початок прострочення заборгованості за користування об`єктом за вказаний період виник з 01.07.2023 р.; прострочення заборгованості за комунальні послуги за цей період згідно з п. 3.5 договору виникло з 11.07.2023 р.

Поряд з цим, відповідно до згаданого вище п. 3.10 договору, у випадку наявності заборгованості суборендаря з будь-яких платежів, передбачених цим договором, суми платежів, які надійдуть від суборендаря, в першу чергу будуть зараховані орендодавцем в рахунок погашення сум заборгованості за попередні періоди, незалежно від призначення платежу, вказаного суборендарем у платіжному документі.

Судом враховано, що 20.06.2023 р. відповідачем було частково внесено орендну плату за період з 15.06.2023 р. по 30.06.2023 р. у розмірі 1883,52 грн. (призначення платежу відповідно до платіжної інструкції № 213446370: «оренда нерухомого майна з 15.06.2023 р. по 30.06.2023 р.»), відтак залишок заборгованості за вказаний період становить 1269,87 грн.; 01.02.2024 р. відповідачем було здійснено оплату в розмірі 2000,00 грн. (призначення платежу відповідно до платіжної інструкції № 189052460: «оплата оренди ТС3/23-0024/402»), відтак заборгованість за актом здачі-приймання робіт № 416 від 30.07.2023 р. було повністю погашено 01.02.2024 р.; заборгованість за актом здачі-приймання робіт № 517 від 31.07.2023 р. в частині оренди нерухомого майна за липень 2023 р. з урахуванням оплати 01.02.2024 р. становить 5668,45 грн., а в частині компенсації комунальних послуг 1134,20 грн.; заборгованість за іншими актами залишилась несплаченою у повному обсязі.

Таким чином, розрахунок пені за прострочення оплати за оренду майна повинен здійснюватись наступним чином: за період з 15.06.2023 р. по 30.06.2023 р. нарахування пені слід здійснювати з 01.07.2023 р. по 01.01.2024 р. на суму 1269,87 грн.; за липень 2023 р. нарахування пені слід здійснювати з 11.07.2023 р. по 11.01.2024 р. на суму 5912,60 грн.; за серпень 2023 р. нарахування пені слід здійснювати з 11.08.2023 р. по 11.02.2024 р. на суму 5912,60 грн.; за вересень 2023 р. нарахування пені слід здійснювати з 11.09.2023 р. по 11.03.2024 р. на суму 5912,60 грн.; за жовтень 2023 р. нарахування пені слід здійснювати з 11.10.2023 р. по 11.04.2024 р. на суму 5912,60 грн.; за листопад 2023 р. нарахування пені слід здійснювати з 11.11.2023 р. по 11.05.2024 р. на суму 5912,60 грн.; за грудень 2023 р. нарахування пені слід здійснювати з 11.12.2023 р. по 11.06.2024 р. на суму 5912,60 грн.

Розрахунок пені за прострочення компенсації вартості комунальних послуг і електроенергії має здійснюватись наступним чином: за червень 2023 р. нарахування пені слід здійснювати з 11.07.2023 р. по 11.01.2024 р. на суму 485,98 грн.; за липень 2023 р. нарахування пені слід здійснювати з 11.08.2023 р. по 11.02.2024 р. на суму 1134,20 грн.; за серпень 2023 р. нарахування пені слід здійснювати з 11.09.2023 р. по 11.03.2024 р. на суму 1290,01 грн.; за вересень 2023 р. нарахування пені слід здійснювати з 11.10.2023 р. по 11.04.2024 р. на суму 1010,61 грн.; за жовтень 2023 р. нарахування пені слід здійснювати з 11.11.2023 р. по 11.05.2024 р. на суму 806,74 грн.; за листопад 2023 р. нарахування пені слід здійснювати з 11.12.2023 р. по 11.06.2024 р. на суму 2395,93 грн.; за грудень 2023 р. нарахування пені слід здійснювати з 11.01.2023 р. по 11.07.2024 р. на суму 2867,32 грн.

Водночас, за приписами ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, умов п. 3.5 договору та меж заявлених позивачем вимог, розмір пені за прострочення оплати за оренду майна за серпень 2023 р. за період з 31.01.2024 р. по 11.02.2024 р. на суму 5912,60 грн. становить 58,16 грн., за вересень 2023 р. за період з 31.01.2024 р. по 05.03.2024 р. на суму 5912,60 грн. становить 169,62 грн., за жовтень 2023 р. за період з 31.01.2024 р. по 05.03.2024 р. на суму 5912,60 грн. становить169,62 грн., за листопад 2023 р. за період з 31.01.2024 р. по 05.03.2024 р. на суму 5912,60 грн. становить169,62 грн., за грудень 2023 р. за період з 31.01.2024 р. по 05.03.2024 р. на суму 5912,60 грн. становить 169,62 грн., а загалом 736,64 грн.

Розмір пені за прострочення компенсації вартості комунальних послуг і електроенергії за липень 2023 р. за період з 31.01.2024 р. по 11.02.2024 р. на суму 1134,20 грн. становить 11,16 грн., за серпень 2023 р. за період з 31.01.2024 р. по 05.03.2024 р. на суму 1290,01 грн. становить 37,01 грн., за вересень 2023 р. за період з 31.01.2024 р. по 05.03.2024 р. на суму 1010,61 грн. становить 28,99 грн., за жовтень 2023 р. за період з 31.01.2024 р. по 05.03.2024 р. на суму 806,74 грн. становить 23,14 грн., за листопад 2023 р. за період з 31.01.2024 р. по 05.03.2024 р. на суму 2395,93 грн. становить 68,74 грн., за грудень 2023 р. за період з 31.01.2024 р. по 05.03.2024 р. на суму 2867,32 грн. становить 82,26 грн., а загалом 251,30 грн.

Таким чином, загальна сума належної до стягнення пені складає 987,94 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі, встановленому судом.

Поряд з цим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1250,16 грн. 30% річних, нарахованих за період з 01.02.2024 р. по 05.03.2024 р. на суму заборгованості у розмірі 44736,26 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з умов договору, пунктом 6.2 останнього встановлено, що у випадку прострочення виконання суборендарем грошового зобов`язання, суборендар, на вимогу орендодавця, сплачує останньому проценти у розмірі 30% річних від простроченої суми за весь період прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 30% річних, суд зазначає, що він є арифметично невірним, і за перерахунком суду становить 1246,75 грн. (44736,26*30%*34:366).

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 30% річних підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі, встановленому судом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК-ЦЕНТР».

Щодо розподілу судових витрат у даній справі слід зазначити наступне.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).

Позивачем у позовній заяві зазначено, що при поданні даного позову останнім було понесено судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 3028,00 грн., та що ТОВ «ТСК-ЦЕНТР» не очікує понести інші витрати.

Слід зазначити, що Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що у підтвердження сплати судового збору позивачем до позовної заяви було додано платіжну інструкцію № 2301 від 07.03.2024 р. на суму 3028,00 грн.

Водночас, приписами ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч. 2 цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як встановлено судом, позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК-ЦЕНТР» б/н від 11.03.2024 р. (вх. № 2279 від 11.03.2024 р.) була подана до Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд», а відтак позивач мав сплатити судовий збір з урахуванням ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а саме 2422,40 грн.

Таким чином, витрати зі сплати судового збору відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2407,00 грн., виходячи з розміру судового збору, який мав сплатити позивач.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 7 Закону України „Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гучок Тетяни Іванівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК-ЦЕНТР» (07300, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, вул. Шлюзова, буд. 1, код 32700072) 44736 (сорок чотири тисячі сімсот тридцять шість) грн. 26 коп. основного боргу, 987 (дев`ятсот вісімдесят сім) грн. 94 коп. пені, 1246 (одну тисячу двісті сорок шість) грн. 75 коп. 30% річних, 2407 (дві тисячі чотириста сім) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 23.05.2024 р.

Суддя В.М. Бабкіна