ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/1337/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, пр-т Шевченка, 29)

Секретар судового засідання (за дорученням головуючого судді): Соловйова Д.В;

Представники сторін:

Від Акціонерного товариства "Херсонобленерго" Анісімов В.В.;

Від Державної митної служби України в особі Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим в м. Севастополі Димченко О.П.;

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Херсонобленерго"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.03.2024 (про забезпечення позову до подання позову)

по справі №916/1337/24

за заявою Державної митної служби України в особі Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим в м. Севастополі

відносно особи, яка може отримати статус учасника справи (відповідача): Акціонерного товариства "Херсонобленерго",

(суддя місцевого господарського суду: Погребна К.Ф., Господарський суд Одеської області, м.Одеса, проспект Шевченка, 29),

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.03.2024 по справі №916/1337/24 заяву Державної митної служби України в особі Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим в м. Севастополі про забезпечення позову до подання позову за вх.№4-21/24 від 27.03.2024 по справі №916/1337/24 задоволено; заборонено Акціонерному товариству «Херсонобленерго» (73000, м. Херсон, вул. Пестеля, 5, код 05396638) вчиняти будь-які дії з припинення та/або обмеження постачання та/або розподілу (передачі) електричної енергії та/або відключення від електропостачання адміністративної будівлі митниці за адресою: м. Херсон, вул. Гоголя, 13.

Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Одеської області, АТ «Херсонобленерго» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області по справі 916/1337/24 - скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви Державної митної служби України в особі Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим в м. Севастополі про забезпечення позову до подання позову за вх.№4-21/24 від 27.03.2024.

Апедянт вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що відносини між сторонами не регулюються умовами договору про закупівлю послуг з розподілу електричної енергії від 22.01.2024 № 1/24, як помилково стверджує суд в оскаржуваній ухвалі.

Апелянт вказує, що Договором про проведення публічної закупівлі послуг Заявник, як бюджетна установа, лише забезпечує прозоре та ефективне використання публічних коштів, а сам договір не регулює надання послуг. Даний договір укладається та оприлюднюється в порядку, визначеному Законом України «Про публічні закупівлі» та визначає лише загальний обсяг коштів, які Заявник очікує витратити на певні послуги. Натомість, відносини між Заявником та Товариством врегульовані умовами публічного Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, примірник якого розміщений на сайті АТ «Херсонобленерго» за посиланням: https://ksoe.com.ua/. Таким чином, надання послуг врегульовано положеннями спеціально укладених на ринку електричної енергії договорів про надання послуг з розподілу електричної енергії та надання послуг із компенсації перетікань реактивної електричної енергії.

Щодо публічних закупівель, то апелянт зауважує, що у відповідності до ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, а отже вирішальним при укладанні відповідних договір є застосування норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що надання послуг Товариством Заявникові регулюється не договором про закупівлю, а виключно Договором Споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, типова форма якого затверджена НКРЕКП (додаток 3 до Правил роздрібного ринку електричної енергії). Відповідно, оплата за надані послуги відбувається не за договором про закупівлю послуг з розподілу, як помилково вказує Заявник та Господарський суд Одеської області, а за договором Споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії та відповідно договором про надання послуг з розподілу передбачено підстави та умови припинення розподілу.

Щодо заборони вчинення дій про припинення розподілу, апелянт зазначає, що пункт 11.5.2 Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310 допускає припинення енергоживлення не тільки з підстав заборгованості Заявника перед Товариством, а включає цілу низку підстав.

Апелянт вказує, що припинення розподілу електричної енергії можливо не лише з підстав наявності заборгованості, а і з цілої низки інших підстав та з ініціативи різних суб`єктів. При чому у разі, коли ініціатором припинення енергоживлення виступає електропостачальник (припинення живлення за вимогою електропостачальника), у відповідності до п. 11.5.12. КСР ОСР не має права вимагати від електропостачальника обґрунтування причини (підстави) припинення електроживлення, якщо вона відповідає випадкам, визначеним ПРРЕЕ, і ОСР (Товариство), що не здійснює заходів з припинення енергоживлення, обсяги електричної енергії, спожиті Споживачем після дати, зазначеної у вимозі, покладаються на оператора системи як втрати (п. 7.10. ПРРЕЕ). В даному випадку (що вбачається з заяви про забезпечення позову) необхідність забезпечення позову обґрунтована незгодою Заявника з платою за послуги з розподілу електричної енергії (Боржник не визнає свій борг та право Кредитора вимагати оплати боргу). Інші підстави, з яких може бути припинено енергоживлення Споживачеві ним не оскаржуються. Забезпечення позову шляхом заборони вчинення товариством взагалі будьяких дій (не тільки в межах оскаржуваного Заявником повідомлення про припинення розподілу електричної енергії, на яке він посилається у заяві про забезпечення позову) з припинення розподілу електричної енергії незалежно від підстав їх виникнення, вочевидь виходить за межі майбутніх позовних вимог і предмета позову та не узгоджується з частиною 2 статті 136 ГПК України і є ознакою втручання в господарську діяльність відповідача, що заборонено діючим законодавством.

На переконання апелянта, суд першої інстанції не враховуючи норм чинного законодавства України та той факт, що нормотворцем врегулювано питання неможливості припинення розподілу у разі наявності спору про обсяги, прийняв рішення про втручання в господарську діяльність оператора систем розподілу, що є об`єктом критичної інфраструктури та стратегічно важливим підприємством на території Херсонської області, та, не дотримуючись балансу інтересів надає перевагу державному підприємству, відключення якого не призводить до жодних негативних наслідків в той же час, як заборона здійснення припинення розподілу призводить до неотримання коштів та відповідно недофінансування діяльності відповідача, що в свою чергу має наслідком якість надання послуг, а саме відновлення пошкоджених та поруйнованих на території Херсонської області електричних мереж, в той час коли ворог направив всі свої зусилля на знищення енергетичної системи України, що є загальновідомим фактом.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Херсонобленерго" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.03.2024 по справі №916/1337/24; призначено розгляд справи на 13.05.2024 року о 11-30 год. у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали оскарження ухвали від 28.03.2024 по справі №916/1337/24.

12.04.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Державної митної служби України в особі Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим в м. Севастополі надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Державна митна служба заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Державна митна служба України у відзиві зазначає, що за наявності будь-яких спірних питань щодо порушення ПРРЕЕ та/або умов договорів, припинення електропостачання такого споживача пов`язане з оскаржуваним фактом порушення, не здійснюється, за умови подання відповідного позову до суду. Також, відповідно до п.2 ч.1 ст. 137 ГПК України, позов може бути забезпеченим, в тому числі, забороною відповідачу вчиняти певні дії. Крім того слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.145 ГПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Тому, якщо у АТ «Херсонобленерго» в майбутньому виникнуть якісь інші підстави для припинення енергопостачання митниці, відмінні від тих, що стали підставою для звернення з відповідною заявою до суду, обленерго може звернутися з відповідним клопотанням до суду про скасування заходів забезпечення позову і якщо таке клопотання буде обгрунтованим, суд може вжиті заходи скасувати. Тобто вжиті судом заходи забезпечення позову передбачені як нормами матеріального права, так і нормами процесуального права та є співмірними щодо балансу прав обох сторін судового спору і ніяким чином не впливають на господарську діяльність АТ «Херсонобленерго».

15.04.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Херсонобленерго" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2024 задоволено клопотання Акціонерного товариства "Херсонобленерго" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

26.04.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Державної митної служби України в особі Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим в м. Севастополі надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.04.2024 по даній справі задоволено клопотання Державної митної служби України в особі Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим в м. Севастополі про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по справі №916/1337/24 поза межами приміщення суду; розгляд справи №916/1337/24 за апеляційною скаргою АТ "Херсонобленерго" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.03.2024 призначено на 13.05.2024 року о 11-30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

В судове засідання з`явилися представники сторін, які підтримали доводи та вимоги, викладені ними письмово.

За нормами ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, Державна митна служба України в особі Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим в м. Севастополі звернулася до Господарського суду Одеської області з заявою про забезпечення позову до подання позову, в якій просить суд заборонити Акціонерному товариству «Херсонобленерго» вчиняти будь-які дії з припинення та/або обмеження постачання та/або розподілу (передачі) електричної енергії та/або відключення від електропостачання адміністративної будівлі митниці за адресою: м. Херсон, вул. Гоголя, 13.

Заявник вказав, що в 22.01.2024 між АТ «ХЕРСОНОБЛЕНЕРГО» та Державною митною службою в особі Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі було укладено Договір про закупівлю послуг з розподілу електричної енергії № 1/24 на суму 180 000 грн., у т.ч. з ПДВ 30 000 грн. Місце та умови надання послуг: м. Херсон, вул. Гоголя, 13. Строк надання послуги з 01.01.2024 по 31.12.2024.

Згідно п.4.1. цього Договору розрахунки проводяться Споживачем відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1070 «Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» у формі попередньої оплати, що не перевищує 30% вартості річного обсягу щомісячно рівними частинами.

Остаточний розрахунок здійснюється за фактом надання послуг розподілу електричної енергії. Строк оплати рахунку та актів прийняття-передавання наданих послуг становить 5 робочих днів з дня їх отримання Споживачем.

Відповідно до п.п. 6.1.1. та 6.3.1. Договору від 22.01.2024 № 1/24 Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги, а Оператор зобов`язаний забезпечити надання Послуг у строки, встановлені Договором.

Заявник вказує, що за вказаним Договором від 22.01.2024 № 1/24 він своєчасно та в повному обсязі сплачує за отримані послуги, що підтверджується платіжними інструкціями № 46 від 13.02.2024 та №70 від 07.03.2024.

Проте, 23.02.2024 року, на його адресу від АТ «ХЕРСОНОБЛЕНЕРГО» надійшло повідомлення № 21/09-001639 про припинення розподілу електричної енергії (відключення) з 09.00 год. 12.03.2024 у зв`язку із виникненням заборгованості за договором про розподіл електричної енергії № 7197 та яка станом на 19.02.2023 складає 245 023,47 грн.

Заявник звертає увагу суду, що Договір про розподіл електричної енергії від 21.01.2020 № 7197 укладено між АТ «Херсонобленерго» з Чорноморською митницею Держмитслужби, яка на сьогодні припинена як юридична особа, а також на те, що відповідно до п.11.1 цього Договору термін його дії закінчився 31.12.2020.

У відповідь на зазначене Повідомлення 06.03.2024 року Митницею в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі на адресу АТ «ХЕРСОНОБЛЕНЕРГО» було направлено листа, яким доведено наявність між сторонами відповідних договорів та відсутність заборгованості за цими договорами, а також повідомлено, що стороною Договору № 7197 була Чорноморська митниця Держмитслужби та термін цього Договору закінчився 31.12.2020.

15.03.2024 за адресою об`єкту Митниці: м. Херсон, вул. Гоголя, 13 був здійснений вихід уповноваженої особи АТ «Херсонобленерго» з метою відключення (припинення) електропостачання до адміністративної будівлі митниці.

За посиланнями заявника в зв`язку з протиправністю дій АТ «Херсонобленерго» її працівника не було допущено до будівлі, в зв`язку з чим представником АТ «Херсонобленерго» було складено Акт про недопуск до об`єкту від 15.03.2023 № 7197.

В подальшому, як зазначає заявник, 21.03.2024 року до Митниці надійшло чергове повідомлення № 21/09-003100 про припинення розподілу електричної енергії (відключення) з 9.00 10.04.2024 знову таки у зв`язку із виникненням заборгованості за договором про розподіл електричної енергії № 7197 та яка станом на 18.03.2024 складає 244513.90 грн. з погрозою у разі незабезпечення доступу до проведення пломбування у відключеному положенні постачання електроенергії буде припинено з центрів живлення повністю.

Заявник наголошує, що незаконні дії АТ «Херсонобленерго» порушують умови Договору від 22.01.2024 № 1/24 та ПРРЕЕ, а відключення (припинення) розподілу електроенергії в адмінбудівлі Митниці призведе до негативних наслідків та можливих збитків зі сторони Митниці, оскільки адміністративна будівля Митниці є пам`яткою архітектури та опалюється виключно електричним підігрівом полу. Внаслідок відключення будівлі від електрики може призвести до негативних наслідків, такі як: пліснява, лущення штукатурки стін, пошкодження від низьких температур труб водопроводу та каналізації, тощо. Також, в будівлі знаходяться працівники чергової частини, які виконують службові обов`язки, і відключення електроенергії призведе до неможливості виконання ними посадових обов`язків. Через відключення електроенергії в будівлі не буде працювати система пожежної сигналізації. Адміністративна будівля митниці знаходиться в центрі м. Херсону, який знаходиться під постійним обстрілом російських військ, через що існує загроза попадання в неї снарядів та загорання будівлі, а відсутність електроенергії може спричинити несвоєчасний виклик аварійних служб та знищення будівлі.

Вказані обставини стали підставою для звернення до Господарського суду Одеської області з відповідною заявою про забезпечення позову.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, Державна митна служба України в особі Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим в м. Севастополі звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до АТ «Херсонобленерго» про заборону відповідачу вчиняти дії, спрямовані на припинення та/або обмеження постачання та/або розподілу (передачі) електричної енергії та/або відключення від електропостачання адміністративної будівлі митниці за адресою: м. Херсон, вул. Гоголя, 13, з посиланням на неіснуючий борг митниці за Договором про розподіл електричної енергії № 7197 між АТ «Херсонобленерго» з Чорноморською митницею Держмитслужби, термін дії якого закінчився 31.12.2020, що є порушенням права Державної митної служби України в особі Митниці в Херсонській області Автономній республіці Крим і м.Севастополі, , на отримання послуг з розподілу електроенергії за Договором від 22.01.2024 № 1/24.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.04.2024 прийнято позовну заяву Державної митної служби України в особі Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі до розгляду та відкрити провадження у справі №916/1485/24; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу приписів ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому судових рішень і задоволених вимог позивача

Водночас забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 922/2928/17 та у постанові Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 922/599/19.

Отже, апеляційний господарський суд враховує, що у даній справі позивач звернувся до суду з позовною вимогою немайнового характеру, а відтак, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Згідно з ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Тобто, суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог та не повинен вживати таких заходів забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті

При цьому, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18, від 22.07.2019 у справі №914/120/19, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Як вбачається з матеріалів оскарження, заявник у поданій заяві просив суд забезпечити позов шляхом заборони Акціонерному товариству «Херсонобленерго» вчиняти будь-які дії з припинення та/або обмеження постачання та/або розподілу (передачі) електричної енергії та/або відключення від електропостачання адміністративної будівлі митниці за адресою: м. Херсон, вул. Гоголя, 13. Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову до подання позову, заявник посилається на обставини та докази, зокрема, попередження АТ «Херсонобленерго» за №21/09-001639 від 23.02.2024 та №21/09-003100 від 21.03.2024 в яких було повідомлено заявника про припинення постачання (розподілу) електричної енергії.

При цьому, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, Державна митна служба України в особі Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим в м. Севастополі звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до АТ «Херсонобленерго» про заборону відповідачу вчиняти дії, спрямовані на припинення та/або обмеження постачання та/або розподілу (передачі) електричної енергії та/або відключення від електропостачання адміністративної будівлі митниці за адресою: м. Херсон, вул. Гоголя, 13, з посиланням на неіснуючий борг митниці за Договором про розподіл електричної енергії № 7197 між АТ «Херсонобленерго» з Чорноморською митницею Держмитслужби, термін дії якого закінчився 31.12.2020, що є порушенням права Державної митної служби України в особі Митниці в Херсонській області Автономній республіці Крим і м.Севастополі, , на отримання послуг з розподілу електроенергії за Договором від 22.01.2024 № 1/24.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.04.2024 прийнято позовну заяву Державної митної служби України в особі Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі до розгляду та відкрити провадження у справі №916/1485/24; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Таким чином, судова колегія зазначає, що застосовані заходи забезпечення позову зводяться до вирішення справи і по суті та є тотожними задоволенню позову, відповідні заходи забезпечення фактично повторюють позовні вимоги, заявлені митницею у справі №916/1485/24.

З урахуванням викладеного, виходячи з предмета/підстав позовупро забезпечення позову, колегія суддів зазначає про те, що вимоги вказаної заяви фактично мають ознаки вирішення спору по суті і виходять за межі предмета та підстав позову (такі заходи не співвідносяться з предметом позовних вимог), наслідком чого може бути імовірне порушення прав/законних інтересів відповідача.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову необхідно виходити з законодавчо встановленої заборони незаконного втручання органів державної влади, в тому числі і судів, у господарські відносини (ст. 6 Господарського кодексу України).

Така стала правова позиція Верховного Суду викладена в постановах від 19.10.2020 у справі №916/3844/19, від 30.06.2021 у справі №922/145/21, від 28.07.2021 у справі №910/3704/21 та від 15.08.2018 у справі №907/835/17.

При цьому, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинна блокуватися господарська діяльність юридичних осіб.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 25.01.2021 у справі №902/775/20, від 19.01.2021 у справі №902/774/20 та від 16.11.2020 у справі №910/7596/20.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову є необґрунтованими, вжиті без урахування предмету та підстав даного позову, не є співмірними із заявленими позивачем вимогами, порушують справедливий баланс інтересів учасників спірних правовідносин, за відсутності належно обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

При цьому, колегія суддів залишає поза увагою інші доводи сторін щодо суті позовних вимог, оскільки дані питання мають бути вирішені судом під час розгляду справи по суті та не вирішуються під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Враховуючи наведене, решта доводів та аргументів апеляційної скарги залишаються поза увагою колегії суддів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у повному обсязі.

Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Херсонобленерго" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.03.2024 по справі №916/1337/24 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.03.2024 по справі №916/1337/24 скасувати.

Відмовити в задоволенні заяви Державної митної служби України в особі Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим в м. Севастополі про забезпечення позову за вх.№4-21/24 від 27.03.2024 по справі №916/1337/24.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.05.2024 року.

Головуючий суддя Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош