ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/8475/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Ємця А.А.,

за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

представників учасників справи:

позивача - приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - Компанія, позивач, скаржник) - Мартьянова Л.В. (адвокатка),

відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Хім-Трейд» (далі - Товариство, відповідач) - Васьківський Л.М. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Компанії

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 (головуючий - суддя Гумега О.В.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 (головуючий - суддя Хрипун О.О., судді Коробенко Г.П., Скрипка І.М.)

у справі №910/8475/23

за позовом Компанії

до Товариства

про стягнення.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

ВСТУП

Предметом судового розгляду є наявність/відсутність підстав для стягнення інфляційних втрат, 3% річних і пені.

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Компанія звернулася до суду з позовною заявою, ураховуючи заяву про зменшення позовних вимог, до Товариства про стягнення 2 082 160,37 грн, з яких: 1 226 360,92 грн інфляційних втрат; 241 361,40 грн 3% річних; 614 438,05 грн пені.

1.2. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач неналежним чином виконував зобов`язання з оплати послуг за договором про надання послуг з передачі електричної енергії.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.11.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 у справі №910/3824/23, у задоволенні позову відмовлено повністю.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Компанія, посилаючись на ухвалення судами попередніх інстанцій оскаржуваних судових рішень з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд за встановленою підсудністю для продовження розгляду.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. У касаційній скарзі поданій в новій редакції на виконання ухвали Верховного Суду скаржник з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зазначає, що:

- судом апеляційної інстанції порушено статті 79, 86 ГПК України та не враховано висновку зробленого Верховним Судом у постанові від 28.01.2019 у справі №922/3782/17 про те, що господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості;

- суди не врахували висновків Верховного Суду у справах від 25.01.2022 у справі №911/782/21, від 19.08.2022 у справі №912/1941/21, в яких зазначено, зокрема, що положення постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) є спеціальними щодо правового регулювання спірних правовідносин та підлягають обов`язковому виконанню учасниками ринку електричної енергії відповідно до статті 6 Закону України «Про ринок електричної енергії», а також висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 24.11.2022 у справі №927/713/21 та постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі №912/1941/21.

4.2. Скаржник у касаційній скарзі поданій в новій редакції також з посиланням на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України зазначає, що суди, оцінюючи наявні матеріали справи, не дослідили докази, що підтверджують надання позивачем відповідачу послуг за договором в період з жовтня 2019 року до березня 2022 року, які останнім сплачувалися з протермінуванням, а тому суди не надали належної оцінки актам приймання-передачі, рахункам, актам коригування, доказам оплати відповідачем наданих послуг у період з жовтня 2019 року до січня 2022 року, що підтверджували виконання зобов`язань сторонами.

5. Позиція іншого учасника справи

5.1. Від відповідача у визначений строк відзив на касаційну скаргу до Суду не надійшов.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції встановлено, що 09.08.2019 Компанією (оператор системи передачі/ОСП) і Товариством (користувач системи передачі/користувач) укладено Договір про надання послуг з передачі електричної енергії №1222-02024 (далі - Договір), за умовами якого:

- ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - послуга) відповідно до умов Договору, а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов Договору (пункт 1.1);

- сторони здійснюють свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, Правил ринку, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу, Кодексу комерційного обліку, ліцензій, відповідно до яких сторони здійснюють господарську діяльність, інших нормативно-правових актів, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України (пункт 1.2);

- терміни, які використовуються у Договорі, вживаються в значеннях, наведених у Законі України "Про ринок електричної енергії", Кодексі системи передачі, Кодексі систем розподілу, Кодексі комерційного обліку, Правилах ринку (пункт 2.1).

6.1.1. До Договору сторонами укладені такі додаткові угоди: додаткова угода від 06.09.2019, якою Договір викладено в новій редакції; додаткова угода від 01.10.2020 №2, якою таблицю "Перелік віртуальних точок комерційного обліку користувача на межі з оператором системи передачі" додатку №1 до Договору викладено в новій редакції; додаткова угода від 01.11.2020 №3, якою текстову частину додатку №1 до Договору викладено в новій редакції; додаткова угода від 03.03.2021 №4, якою пункт 17 Договору викладено в новій редакції; додаткова угода від 21.09.2021 №5, якою Договір викладено в новій редакції; додаткова угода від 28.12.2021, якою Договір викладено в новій редакції.

6.1.2. Відповідно до Договору в редакціях, викладених сторонами у додаткових угодах до Договору від 06.09.2019, від 21.09.2021, від 28.12.2021, сторони узгодили такі умови надання послуг з передачі електричної енергії та їх оплати.

6.1.3. Ціна Договору визначається згідно з діючим на момент надання послуги тарифом на послуги з передачі електричної енергії, встановлених Регулятором, та оприлюднених ОСП на власному веб-сайті в мережі Інтернет (пункт 3.1 Договору в редакції додаткової угоди від 06.09.2021). Згідно з пунктом 3.1 Договору (в редакції додаткових угод від 21.09.2021 №5, від 28.12.2021) визначено, що планова та/або фактична вартість послуги визначається на підставі діючого на момент надання послуги тарифу на послуги з передачі електричної енергії та планового та/або фактичного обсягу послуги в розрахунковому періоді. На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України. Тариф на послуги з передачі електричної енергії затверджується НКРЕКП (Регулятором), та оприлюднюється ОСП на своєму офіційному вебсайті в мережі Інтернет.

6.1.4. Пунктом 4.1 Договору (у відповідних редакціях Договору) узгоджено, що для розрахунків за Договором використовується плановий та фактичний обсяг послуги.

6.1.5. Відповідно до умов пункту 4.1 Договору (в редакції додаткової угоди від 06.09.2019):

1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць;

2) визначення фактичного обсягу послуги у розрахунковому місяці здійснюється, зокрема, для електропостачальників на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії споживачами електропостачальника. З цією метою використовуються дані обліку Адміністратора комерційного обліку.

6.1.6. Згідно з пунктом 4.1 Договору (в редакції додаткових угод від 21.09.2021 №5, від 28.12.2021):

1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць. У разі ненадання або несвоєчасного надання користувачем повідомлень плановим обсягом послуги визначається фактичний обсяг наданої послуги в попередньому розрахунковому періоді;

2) фактичний обсяг послуги в розрахунковому місяці визначається відповідно до розділу XI Кодексу системи передачі.

6.1.7. Відповідно до пункту 5.6 розділу XI Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП 14.03.2018 №309 (в редакції, чинній станом на час укладення додаткової угоди від 21.09.2021 №5 до Договору), передбачено, що обсяг послуг з передачі електричної енергії визначається, зокрема, для електропостачальників - на підставі даних щодо обсягів експорту електричної енергії та обсягів споживання електричної енергії споживачами (у тому числі ОМСР) електропостачальника, крім обсягів споживання електричної енергії споживачами, аератором системи яких є ОСП. З цією метою використовуються дані комерційного обліку Адміністратора комерційного обліку.

6.1.8. Розрахунковим періодом за Договором є 1 календарний місяць (пункт 6.1 Договору в редакції додаткової угоди від 06.09.2019, пункт 5.1 Договору в редакції додаткових угод від 21.09.2021 №5, від 28.12.2021).

6.1.9. Пунктом 6.2 Договору (в редакції додаткової угоди від 06.09.2019) передбачалось, що користувач здійснює попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином:

1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової послуги, визначеної згідно з розділом 5 Договору ("Вартість"). Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з розділом 5, у кожен з наступних періодів:

2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового місяця;

3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового місяця;

4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового місяця;

5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця.

6.1.10. Пунктом 6.3 Договору (в редакції додаткової угоди від 06.09.2019) передбачалось, що у разі зміни планових обсягів послуги протягом розрахункового місяця користувач:

- передає ОСП письмове факсимільне повідомлення про зміну обсягів послуги менше ніж за 2 робочі дні до моменту очікуваної зміни планових обсягів послуги;

- сплачує вартість послуги до дати очікуваного перевищення запланованих обсягів послуги або зменшує останній /останні планові платежі на відповідну суму у разі зменшення запланованих обсягів послуги.

6.1.11. Умови Договору щодо порядку розрахунків в редакції додаткових угод від 21.09.2021 №5, від 28.12.2021 до Договору були змінені:

- пунктом 5.2 Договору (в редакції додаткових угод від 21.09.2021 №5, від 28.12.2021 до Договору) встановлено такий порядок здійснення розрахунку за надані послуги:

1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості Послуги, визначеної згідно з розділом 3 Договору ("Ціна та вартість товару"). Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості Послуги, яка визначена згідно з розділом 3 Договору, відповідно до такого алгоритму:

2 платіж - до 10 числа розрахункового місяця;

3 платіж - до 15 числа розрахункового місяця;

4 платіж - до 20 числа розрахункового місяця;

5 платіж - до 25 числа розрахункового місяця;

- пунктом 5.3 Договору (в редакції додаткових угод від 21.09.2021 №5, від 28.12.2021 до Договору) встановлено, що у разі зміни планових обсягів послуги протягом розрахункового місяця користувач передає ОСП повідомлення про зміну обсягів послуги. ОСП протягом 5 робочих днів з моменту отримання такого повідомлення коригує розмір наступних планових платежів.

6.1.12. Відповідно до пункту 6.5 Договору (в редакції додаткової угоди від 06.09.2019) передбачалось, що користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати отримання та на підставі акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих ОСП або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (далі - Сервіс), з використанням кваліфікованого електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.

6.1.13. Відповідно до пункту 5.5 Договору (в редакції додаткової угоди від 21.09.2021 №5) передбачалось:

- користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати та на підставі отриманого акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 11 календарних днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих ОСП або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (далі - Сервіс), з використанням кваліфікованого електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством;

- вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається на підставі даних, до надаються до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), Адміністратором комерційного обліку (АКО);

- коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в Сервісі згідно з вимогами Правил ринку;

- акт коригування наданої послуги у відповідному розрахунковому періоді ОСП надає користувачу. Користувач здійснює підписання акта коригування наданої послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 календарних днів та повертає один примірник підписаного акта ОСП. Оплату вартості послуги, що виникла в результаті коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює протягом 3 банківських днів з дня отримання акта.

6.1.14. Згідно з пунктом 5.5 Договору (в редакції додаткової угоди від 28.12.2021) передбачено:

- користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги протягом до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем (ОСП), або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (далі - СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді;

- вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються Адміністратором комерційного обліку (далі - АКО). Акти приймання-передачі послуги направляються користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно);

- коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється згідно з Правилами ринку;

- оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно);

- акти приймання-передачі послуги та акти коригування до актів приймання-передачі послуги у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає користувачу два примірники в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони. Користувач здійснює підписання актів приймання-передачі послуги та актів коригування до актів приймання-передачі послуги відповідного розрахункового періоду протягом трьох робочих днів та повертає їх ОСП.

6.1.15. Відповідно до умов пункту 6.7 Договору (в редакції додаткової угоди від 06.09.2019) та пункту 5.7 Договору (в редакції додаткової угоди від 21.09.2021) передбачено, що за наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення.

6.1.16. Згідно з пунктом 10.1 Договору (в редакції додаткової угоди від 06.09.2019) та пунктом 9.1 Договору (в редакції додаткових угод від 21.09.2021 №5, від 28.12.2021) планові обсяги передачі електроенергії користувач зобов`язаний подавати ОСП до 25 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю.

6.2. Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- на виконання умов Договору позивач надавав відповідачу послуги з передачі електричної енергії на підставі Договору (у відповідній редакції);

- відповідач повідомляв позивача про планові обсяги передачі електричної енергії на відповідні місяці, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями листів та повідомлень;

-відповідно до умов Договору позивачем сформовано рахунки-фактури на відповідні планові платежі;

- за результатами надання послуг з передачі електричної енергії у період з вересня 2019 року до березня 2022 року, позивачем сформовано, підписано та надіслано на адресу відповідача акти приймання-передачі послуги, перелік яких із зазначенням вартості наданих послуг наведено у заяві на усунення недоліків позовної заяви, копії актів долучено до матеріалів справи;

- після отримання оновлених даних комерційного обліку, позивачем сформовано, підписано та надіслано на адресу відповідача акти коригування, перелік яких, із зазначенням сум коригування вартості послуг за відповідний місяць у спірному періоді, наведено у заяві на усунення недоліків позовної заяви, копії актів долучено до матеріалів справи.

6.3. Позивач звернувся до суду з позовом (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) про стягнення з відповідача 2 082 160,37 грн, з яких: 1 226 360,92 грн інфляційних втрат; 241 361,40 грн 3% річних; 614 438,05 грн пені.

6.4. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, зазначили, зокрема, таке:

- пунктом 6.7. Договору (в редакції додаткової угоди від 06.09.2019) та пунктом 5.7 Договору (в редакції додаткової угоди від 21.09.2021 №5) передбачено, що у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню в розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань;

- отже, відповідальність у вигляді сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат настає у разі порушення грошового зобов`язання за договором;

- для вирішення справи по суті необхідно встановити, чи було порушено відповідачем зобов`язання щодо здійснення своєчасної оплати, що є підставою для нарахування інфляційних втрат, 3 % річних і пені;

- інформація щодо періодів та розміру простроченої заборгованості викладена позивачем у розрахунку, доданому до позовної заяви. На підтвердження суми та дат здійснених відповідачем оплат за послуги з передачі електричної енергії за Договором позивачем долучено до матеріалів справи інформацію про надходження коштів на рахунки Компанії за період з 09.08.2019 до 08.05.2023, надану АТ "ОЩАДБАНК" на запит позивача листом від 10.05.2023 №16/2-09/1186.

6.5. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дослідив взаємовідносини сторін щодо виникнення взаємних прав і обов`язків з приводу надання позивачем відповідачу послуг в березні 2022 року та встановив:

- на підставі даних комерційного обліку, наявних в системі управління ринком, позивачем сформовано акт приймання-передачі послуги від 18.08.2022 за період з 01.03.2022 до 31.03.2022, відповідно до якого фактичний обсяг наданої послуги за березень 2022 року склав 13807,179 МВт*год вартістю 5 726 776,02 грн з ПДВ;

- позивач вважає, що відповідно до пункту 5.5 Договору (в редакції додаткової угоди від 28.12.2021) відповідач зобов`язаний здійснити оплату за цим актом до 15.09.2022, відтак з 16.09.2022 виникло прострочення відповідача щодо оплати 5 593 985,32 грн (5 726 776,02 грн - 132 790,70 грн за рахунок переплати відповідача = 5 593 985,32 грн), що стало підставою для нарахування позивачем на таку суму заборгованості 3% річних та інфляційних втрат за період з 16.09.2023 до 30.04.2023;

- водночас, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що дані про обсяги споживання електричної енергії споживачами постачальника Товариства, на підставі яких позивачем сформовано акт приймання-передачі послуги від 18.08.2022 за період з 01.03.2022 до 31.03.2022, були помилково завантажені до MMS по версії 2;

- у квітні 2022 ТОВ "ЛУГАНСЬКЕ ЕНЕРГЕТИЧНЕ ОБ`ЄДНАННЯ" (у ролі постачальника послуг комерційного обліку на закріпленій території) помилково завантажило до MMS по версії 2 дані про обсяги споживання електричної енергії споживачами постачальника Товариства. Єдиним споживачем у Товариства на даній території діяльності ТОВ "ЛУГАНСЬКЕ ЕНЕРГЕТИЧНЕ ОБ`ЄДНАННЯ" до 31.12.2021 було ПАТ "Сєвєродонецьке об`єднання Азот", яке з 01.01.2022 переведено до іншого постачальника;

- вказані помилкові дії ТОВ "ЛУГАНСЬКЕ ЕНЕРГЕТИЧНЕ ОБ`ЄДНАННЯ" призвели до виставлення Компанією помилкового акта приймання-передачі послуги від 18.08.2022 на суму 5 726 776,02 грн з ПДВ;

- листом від 22.08.2022 №22/08-1 відповідач звернувся до позивача щодо непогодження акта приймання-передачі послуги від 18.08.2022 за березень 2022 року та необхідності внесення змін до нього;

- відповідач 30.08.2022 направив до НКРЕКП заяву №30/08-1 про порушення ТОВ "ЛУГАНСЬКЕ ЕНЕРГЕТИЧНЕ ОБ`ЄДНАННЯ" законних прав Товариства внаслідок протиправного завантаження до MMS по версії 2 даних про обсяги споживання електричної енергії споживачами постачальника Товариства в березні 2022 року;

- у відповідь на претензію позивача від 18.11.2022 №01/50925 про сплату боргу за надані послуги з передачі електричної енергії, відповідач надав відповідь від 08.12.2022 №08/12-1;

- листом від 15.11.2022 №01-24/2/1090 ТОВ "ЛУГАНСЬКЕ ЕНЕРГЕТИЧНЕ ОБ`ЄДНАННЯ" повідомило відповідача про те, що визнає допущену у квітні 2022 року помилку при завантаженні даних та не заперечує здійсненню коригування даних MMS на обсяг 0 кВт*год;

- отримавши оновлені дані комерційного обліку, позивач сформував акт коригування від 29.05.2023 до акта приймання-передачі послуги від 18.08.2022 (далі - Акт коригування від 29.05.2023), відповідно до якого фактичний обсяг наданої послуги за період з 01.03.2022 до 31.03.2022 склав 0 кВт*год. вартістю 0,00 грн. Зазначений акт підписаний кваліфікованими електронними підписами уповноважених представників позивача та відповідача відповідно 13.06.2023 та 14.06.2023, що підтверджується наявними в матеріалах справи протоколами створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису;

- суд першої інстанції відхилив як безпідставні твердження позивача про те, що у зв`язку з підписанням сторонами Акта коригування від 29.05.2023 зобов`язання відповідача щодо оплати боргу за березень 2022 року у розмірі 5 593 985,32 грн припинилось;

- суд першої інстанції відзначив, що оскільки акт приймання-передачі послуги від 18.08.2022 сформовано позивачем на підставі даних комерційного обліку, які помилково завантажені в систему управління ринком MMS, то зобов`язання щодо оплати суми такого акта у відповідача взагалі не виникло, наразі зобов`язання, яке не виникло, не може припинитись, а рівно не може бути простроченим;

- за таких обставин, суд першої інстанції відхилив як помилкові твердження позивача про те, що на момент звернення позивача з позовом до суду (30.05.2023) заборгованість за актом приймання-передачі послуги від 18.08.2022 у розмірі 5 593 985,32 грн існувала, оскільки акт коригування від 29.05.2023 ще не був підписний сторонами;

- з огляду на наведене, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості щодо оплати послуг за березень 2023 року за актом приймання-передачі послуги від 18.08.2022 у сумі 5 593 985,32 грн;

- при цьому, суд першої інстанції відзначив, що, оскільки, така сума заборгованості відповідача визначена позивачем з урахуванням здійсненої відповідачем переплати 132 790,70 грн, то погашення позивачем за рахунок переплати відповідача суми заборгованості, яка не існувала, є безпідставним;

- оскільки, судом не встановлено прострочення відповідачем зобов`язання щодо оплати 5 593 985,32 грн за березень 2022 року, відтак підстави для нарахування на таку суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) 3% річних у розмірі 104 370,06 грн та інфляційних втрат у розмірі 397 172,96 грн за період з 16.09.2022 до 30.04.2023 відсутні, а позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

6.6. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дослідив взаємовідносини сторін щодо виникнення взаємних прав і обов`язків з приводу надання позивачем відповідачу послуг у січні 2022 року та встановив:

- у акті приймання-передачі послуги за січень 2022 року від 31.01.2022, який підписаний позивачем і відповідачем, зазначено, що вартість послуги з передачі електричної енергії з ПДВ складає 257 545,21 грн;

- у акті коригування від 29.06.2022 до акта приймання-передачі послуги від 31.01.2022, який підписаний позивачем і відповідачем, зазначено, що вартість послуги з передачі електричної енергії за період з 01.01.2022 до 31.01.2022 з ПДВ складає 261 368,21 грн;

- суд першої інстанції наголошує, що відповідно до поданого розрахунку, позивач погасив неіснуючий борг за березень 2022 року у розмірі 132 790,70 грн (дата погашення 16.09.2022) за рахунок здійсненої відповідачем переплати;

- про погашення неіснуючого боргу за березень 2022 року в розмірі 132 790,70 грн позивач також вказав у позові;

- у поданому розрахунку позивач вказує на відсутність боргу відповідача станом на 16.02.2022 [колонка 8 розрахунку - "борг наростаючим підсумком (грн)"] та починаючи з 21.02.2022 вказує на наявність переплат відповідача;

- станом на 06.01.2022 також обліковувалась переплата відповідача у розмірі 264 689,03 грн [колонка 8 розрахунку - "борг наростаючим підсумком (грн)"];

- незважаючи на це, у поданому розрахунку позивач зазначає планові нарахування на січень 2022 року таким чином:

06.01.2022 - 10 161 816,00 грн;

11.01.2022 - 10 161 816,00 грн;

18.01.2022 - 10 161 816,00 грн;

- тобто, зазначено три платежі по 10 161 816 грн на загальну суму 30 485 448 грн, на які (наростаючим підсумком) здійснено нарахування пені (19 523,08 грн за період з 06.01.2022 до 09.01.2022; 63 456,61 грн за період з 11.01.2022 до 17.01.2022; 44 943,99 грн за період з 18.01.2022 до 20.01.2022) та 3% річних (3 253,84 грн за період з 06.01.2022 до 09.01.2022; 10 576,09 грн за період з 11.01.2022 до 17.01.2022; 7 490,67 грн за період з 18.01.2022 до 20.01.2022), тоді як фактичний обсяг послуг з передачі електроенергії у січні 2021 року визначений у розмірі 261 368,21 грн;

- матеріали справи містять докази того, що відповідачем подано повідомлення щодо планового обсягу послуги на січень 2022 року 10.01.2022;

- пунктом 5.3 Договору встановлено, що у разі зміни планових обсягів послуги протягом розрахункового місяця Користувач передає ОСП повідомлення про зміну обсягів Послуги. ОСП протягом 5 робочих днів з моменту отримання такого повідомлення коригує розмір наступних планових платежів;

- пунктом 5.5 Договору встановлено, що користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги протягом до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем (ОСП), або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (далі - СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс). Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються Адміністратором комерційного обліку. Акти приймання-передачі послуги направляються Користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється згідно з Правилами ринку. Оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно);

- суд першої інстанції також звернув увагу, що відповідно до пункту 5.2 Договору планова вартість послуги мала визначатись позивачем п`ятьма платежами, кожний з яких становить 1/5 від планової вартості послуги, тоді як фактично позивач визначив три платежі на загальну суму 30 485 448 грн;

- суд першої інстанції відхилив як безпідставні доводи позивача (наведені у письмовій промові на дебати) про те, що з огляду на дату отримання відповідачем акта приймання-передачі послуги за січень 2022 року (14.02.2022) та пункт 5.6 Договору, вартість наданих послуг за січень 2022 року вважалася узгодженою відповідачем лише 19.02.2022, а відтак до цієї дати, на твердження позивача, у нього відсутні підстави коригувати розрахунки за січень 2022 року, внаслідок чого за відповідачем до 19.02.2022 обраховувалась заборгованість (по плановим рахункам) у розмірі 30 227 902,79 грн і на таку суму заборгованості нараховувались інфляційні втрати, 3% річних і пеня;

- з цього приводу суд першої інстанції зазначив, що станом на 31.01.2022 позивач вже був обізнаний про фактичну вартість наданих ним відповідачу у січні 2022 року послуг на суму 257 545,21 грн, що підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі послуги за січень 2022 року від 31.01.2022, тоді як суму нарахувань за січень 2022 року позивач змінив з "30 227 902,79 грн боргу" на "- 30 227 902,79 грн" лише 16.02.2022 [колонка 8 розрахунку - "борг наростаючим підсумком (грн)"];

- більш того, за період з 31.01.2022 до 10.02.2022 на "суму боргу наростаючим підсумком" у розмірі 30 324 627,84 грн позивач безпідставно здійснив нарахування 238 969,47 грн інфляційних втрат, 182 778,53 грн пені, 27 416,84 грн 3% річних, а за період з 11.02.2022 до 15.02.2022 на "суму боргу наростаючим підсумком" у розмірі 30 227 902,79 грн позивач безпідставно здійснив нарахування 82 816,15 грн пені, 12 422,45 грн 3% річних;

- у свою чергу, безпідставним і необґрунтованим є нарахування відповідачу 483 646,44 грн інфляційних втрат у лютому 2022 року, здійснене позивачем на суму 30 227 902,79 грн (колонка 10 розрахунку - "борг в місяці більше 15 днів"), яку позивач вважав сумою не вчасно здійснених відповідачем планових платежів;

- при цьому, суд першої інстанції звернув увагу, що одночасно з нарахуванням інфляційних втрат на суму "боргу" 30 227 902,79 грн, позивач обраховує переплату відповідачем суми - 46 988,13 грн у період з 21.02.2022 до 20.03.2022.

6.7. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, щодо поданого позивачем розрахунку пені, інфляційних втрат та 3% річних встановив, зокрема, таке:

- позивач стверджував, що у певних розрахункових періодах у період з жовтня 2019 року до січня 2022 року (далі - спірний період) відповідач допустив прострочення виконання своїх обов`язків щодо строків оплати планових і фактичних обсягів отриманих послуг;

- у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору щодо здійснення розрахунків у період з жовтня 2019 року до січня 2022 року, позивач нарахував відповідачу пеню у сумі 614 438,05 грн, а також інфляційні втрати у розмірі 829 187,96 грн (1 226 360,92 грн [загальний розмір інфляційних втрат, заявлених до стягнення з відповідача] - 397 172,96 грн [така сума судом першої інстанції вище досліджена та встановлено відсутність підстав для нарахування] = 829 187,96 грн) і 3% річних у сумі 136 991,34 грн (241 361,40 грн [загальний розмір 3% річних, заявлених до стягнення з відповідача] - 104 370,06 грн [така сума судом першої інстанції вище досліджена та встановлено відсутність підстав для нарахування] = 136 991,34 грн);

- дослідивши в цілому наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, 3% річних і пені, суд першої інстанції дійшов висновку про його необґрунтованість, з огляду на таке;

- у наданому позивачем розрахунку у колонках "планові нарахування", "оплати", "нарахування фактичні", "корегуючі нарахування" позивач наводить певні суми, проте щодо таких сум не зазначено докази, якими вони підтверджуються, а саме не зазначено конкретно-визначені докази (найменування, номер, дата, сума, тощо) - повідомлення користувача щодо планового обсягу передачі електроенергії на відповідний місяць, акти приймання-передачі, акти коригування за відповідний місяць, платіжні інструкції, - які мають підтверджувати зазначені позивачем суми у вищенаведених колонках;

- судом першої інстанції досліджено, що у заяві на виконання ухвали суду від 05.06.2023, якою позовну заяву залишено без руху, позивач в обґрунтування поданого ним розрахунку сум пені, інфляційних втрат і 3% річних наполягав на тому, що долучений ним до позовної заяви розрахунок сум пені, інфляційних втрат та 3% річних є обґрунтованим, посилаючись при цьому на пункт 6.7 Договору (в редакції додаткової угоди від 06.09.2019) та пункт 5.7 Договору (в редакції додаткової угоди від 21.09.2021), згідно з якими передбачено, що за наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів за найдавнішим терміном її виникнення (за Договором);

- позивач зазначив, що при здійсненні розрахунку інфляційних втрат, 3% річних і пені ним взято в розрахунок суму боргу, сформовану наростаючим підсумком, яка існувала у певних періодах та відображено її в колонці "борг наростаючим підсумком";

- проте, позивач лише у загальних рисах зазначив, що:

у колонці "планові нарахування" ним відображено зобов`язання відповідача щодо оплати планової вартості послуги;

у колонці "оплати" - відображено оплати, що здійснювались відповідачем в рамках Договору, при цьому дати оплат зазначені в колонці "дата _ З";

у колонці "нарахування фактичні" - відображено вартість фактичного обсягу послуги, що зазначена в актах приймання-передачі за відповідний місяць, за мінусом планових нарахувань;

у колонці "корегуючі нарахування" - відображено різницю між вартістю фактичного обсягу послуги та вартістю скоригованого обсягу послуги згідно з даними акта коригування;

- отже, у заяві на виконання ухвали суду від 05.06.2023, як і у доданому до позовної заяви розрахунку позовних вимог, позивач не зазначив конкретно-визначених доказів на підтвердження сум, зазначених у колонках розрахунку "планові нарахування", "оплати", "нарахування фактичні", "корегуючі нарахування";

- за відсутності зазначення таких доказів, суд позбавлений можливості здійснити перевірку наданого позивачем розрахунку, врахувавши саме ті докази, які мав зазначити позивач, а суд мав перевірити такі докази;

- разом з цим, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку за наявними в матеріалах справи доказами, судом першої інстанції встановлено неправомірність внесення останнім до такого розрахунку низки сум, на які позивачем безпідставно здійснено нарахування інфляційних втрат, 3% річних і пені, про що йшлося вище;

- крім того, здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат за спірний період (з жовтня 2019 року до січня 2022 року) є необґрунтованим, що підтверджується таким;

- судом першої інстанції встановлено, що фактично позивачем нараховано інфляційні втрати на суми, зазначені у колонці розрахунку "борг в місяці більше 15 днів";

- як вбачається з наданого розрахунку, позивач не зазначає конкретні дати такого періоду, коли борг у місяці був більше 15 днів, тоді як у колонці розрахунку "Кількість днів прострочення" фактично заначено цифри, менші за 15, які відповідають датам, зазначеним позивачем у колонках "дата з", "дата по", тобто позивачем зазначені дати періодів, менших за 15 днів;

- за відсутності зазначення конкретних дат періодів, коли, на думку позивача, борг у місяці був більше 15 днів, суд першої інстанції позбавлений можливості здійснити перевірку обґрунтованості наданого позивачем розрахунку у відповідній частині;

- отже, встановлені судом першої інстанції обставини свідчить про необґрунтованість в цілому наданого позивачем розрахунку пені, інфляційних втрат і 3% річних;

- оскільки, позивачем не доведено належними та допустимими доказами прострочення відповідачем строків оплати наданих позивачем послуг у період з жовтня 2019 року до січня 2022 року, суд першої інстанції визнав безпідставними позовні вимоги про стягнення з відповідача 614 438,05 грн пені, 829 187,96 грн інфляційних втрат, 136 991,34 грн 3% річних за прострочення оплати за цей період.

7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Ухвалою Верховного Суду від 18.04.2024, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі №910/8475/23 на підставі пунктів 1 і 4 частини другої статті 287 ГПК України з урахуванням пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України та вказано, що учасники справи мають право подати відзиви на касаційну скаргу до 06.05.2024.

7.2. Від Товариства 08.05.2024 (сформовано засобами підсистеми «Електронний суд» та доставлено Компанії 08.05.2024 о 09:46 год) до Суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

7.3. Суд протокольною ухвалою від 14.05.2024 залишив відзив на касаційну скаргу без розгляду, оскільки, вказаний документ подано після 06.05.2024, з огляду на приписи статті 118, 119 ГПК України. Втім, ураховуючи усне клопотання, Суд долучає відзив як письмові пояснення, з огляду на статтю 42 ГПК України до матеріалів справи, та оцінюватиме їх у межах статті 300 ГПК України.

7.4. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.5. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.2. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.4. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.5. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.6. Щодо застосування норми права без урахування висновку щодо застосування якої, викладеного у постанові Верховного Суду, Суд відзначає, що наявність самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.6.1. Таким чином, підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі (така правова позиція є сталою і послідовною, та викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11.04.2023 у справі №910/12405/21, від 21.03.2023 у справі №908/125/18, від 19.04.2023 у справі №921/64/22, від 06.06.2023 у справі №914/217/22, від 09.04.2024 у справі №910/6316/23).

8.7. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

8.8. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

8.9. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

8.10. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

8.11. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

8.12. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

8.13. Скаржник посилається на низку судових рішень Верховного Суду, які вказані у пункті 4.1 цієї постанови, зазначаючи про те, що судами попередніх інстанцій не було враховано правові висновки Суду стосовно застосування як норм процесуального, так і матеріального права.

8.14. Предметом розгляду у даній справі є стягнення інфляційних втрат, 3% річних і пені.

8.14.1. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач неналежним чином виконував зобов`язання з оплати послуг за договором про надання послуг з передачі електричної енергії.

8.15. Предметом розгляду справи №922/3782/17 було стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі, право власності на яку зареєстровано за відповідачем, з посиланням на статті 189, 206 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статті 14, 288 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та статті 1212-1214 ЦК України.

8.15.1. Позовна заява обґрунтовується тим, що земельна ділянка комунальної власності територіальної громади міста використовується без укладення договору оренди, внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати дохід від здачі спірної земельної ділянки в оренду, тоді як відповідач безпідставно зберігав ці кошти, тим самим збільшуючи вартість власного майна.

8.16. Предметом розгляду справи №911/782/21 було стягнення пені та 3% річних.

8.16.1. Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем строку виконання грошового зобов`язання з оплати послуг за договором про надання послуг з передачі електричної енергії.

8.17. Предметом розгляду справи №912/1941/21 було стягнення пені , штрафу та 3% річних.

8.17.1. Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем строку виконання грошового зобов`язання з оплати послуг за договором про надання послуг з передачі електричної енергії.

8.18. Предметом розгляду справи №927/713/21 було стягнення 7% штрафу, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії в частині своєчасної оплати послуги з передачі електричної енергії.

8.19. Верховний Суд виходить з того, що справа №922/3782/17 і дана справа не є подібними у розумінні змістовного критерію, ураховуючи предмет і підстави позову, кваліфікацію спірних правовідносин і їх правовим регулюванням.

8.20. Що ж до схожості правовідносин у справах №911/782/21, №912/1941/21, №927/713/21 і даної справи, то слід зазначити, що вказані справи є схожими за предметом позову (стягнення 3% річних і неустойки [пеня, штраф]), підставою виникнення правовідносин (договір про надання послуг з передачі електричної енергії), їх правовим регулюванням (зокрема, стаття 625 ЦК України), та в контексті доводів щодо застосування норми права (дивись пункт 4.1 цієї постанови).

8.21. Верховний Суд наголошує, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

8.21.1. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.21.2. Сама по собі різниця судових рішень не свідчить про безумовне підтвердження незастосування правового висновку.

8.22. Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).

8.23. На думку скаржника, суди попередніх інстанцій не врахували такі висновки Верховного Суду:

- що положення постанови НКРЕКП є спеціальними щодо правового регулювання спірних правовідносин та підлягають обов`язковому виконанню учасниками ринку електричної енергії відповідно до статті 6 Закону України «Про ринок електричної енергії» (висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 25.01.2022 у справі №911/782/21, від 19.08.2022 у справі №912/1941/21);

- «Договором про надання послуг для розрахунку за ним встановлено для види обсягу послуги - плановий та фактичний, які використовуються одночасно та не виключають один одного.

Як зазначено в пункті 6.1 типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії, розрахунковим періодом за цим договором є один календарний місяць.

Так, Користувач (електропостачальник) - зобов`язаний подавати ОСП планові обсяги передачі електричної енергії до 25 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю. Натомість на ОСП покладено обов`язок погодити вказані планові обсяги (пункт 10.1 типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії).

Таким чином, використання планових обсягів, їх погодження з ОСП є обов`язком Користувача за договором про надання послуг.

Порядок оплати планових обсягів послуг передбачений пунктом 6.2 типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії, яка виражається в поетапній попередній оплаті планових обсягів послуг.

У свою чергу фактичний обсяг послуги визначається, зокрема, для електропостачальника на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії споживачами електропостачальника (пункт 4.1 типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії).

ОСП на підставі даних фактичного обсягу послуги протягом п`яти робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, направляє користувачу акт приймання-передачі наданої послуги (пункт 10.1 типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії).

При цьому у разі, якщо фактичний обсяг оплати користувачем послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої послуги, ОСП (за заявою Користувача) протягом п`яти банківських днів з дня отримання заяви повертає Користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату послуги наступних розрахункових періодів.

У зв`язку з цим плановий обсяг послуги підлягає оплаті на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а фактичний обсяг встановлюється по закінченню такого розрахункового місяця протягом 3 банківських днів з моменту отримання акта приймання-передачі послуги. У разі якщо оплачений плановий обсяг виявився вище фактичного, то вказана різниця або повертається Користувачу, або враховується як оплата в наступні розрахункові періоди.

Звідси при розрахунку за послуги з передачі електричної енергії Користувач та ОСП зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у Користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць» (висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 24.11.2022 у справі №927/713/21, близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 зі справи № 912/1941/21).

8.24. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій не зазначали про те, що положення постанови НКРЕКП не є спеціальними щодо правового регулювання спірних правовідносин, та не виходили з того, що вони (положення) не підлягають обов`язковому виконанню учасниками ринку електричної енергії, а тому доводи скаржника в частині неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 25.01.2022 у справі №911/782/21, від 19.08.2022 у справі №912/1941/21, не знайшли підтвердження.

8.25. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив, зокрема, з такого:

- інформація щодо періодів та розміру простроченої заборгованості викладена позивачем у розрахунку, доданому до позовної заяви;

- у квітні 2022 ТОВ "ЛУГАНСЬКЕ ЕНЕРГЕТИЧНЕ ОБ`ЄДНАННЯ" (у ролі постачальника послуг комерційного обліку на закріпленій території) помилково завантажило до MMS по версії 2 дані про обсяги споживання електричної енергії споживачами постачальника Товариства. Єдиним споживачем у Товариства на даній території діяльності ТОВ "ЛУГАНСЬКЕ ЕНЕРГЕТИЧНЕ ОБ`ЄДНАННЯ" до 31.12.2021 було ПАТ "Сєвєродонецьке об`єднання Азот", яке з 01.01.2022 переведено до іншого постачальника;

- вказані помилкові дії ТОВ "ЛУГАНСЬКЕ ЕНЕРГЕТИЧНЕ ОБ`ЄДНАННЯ" призвели до виставлення Компанією акта приймання-передачі послуги від 18.08.2022 на суму 5 726 776,02 грн з ПДВ;

- листом від 22.08.2022 №22/08-1 відповідач звернувся до позивача щодо непогодження акта приймання-передачі послуги від 18.08.2022 за березень 2022 року та необхідності внесення змін до нього;

- відповідач 30.08.2022 направив до НКРЕКП заяву №30/08-1 про порушення ТОВ "ЛУГАНСЬКЕ ЕНЕРГЕТИЧНЕ ОБ`ЄДНАННЯ" законних прав Товариства внаслідок протиправного завантаження до MMS по версії 2 даних про обсяги споживання електричної енергії споживачами постачальника Товариства в березні 2022 року;

- у відповідь на претензію позивача від 18.11.2022 №01/50925 про сплату боргу за надані послуги з передачі електричної енергії, відповідач надав відповідь від 08.12.2022 №08/12-1;

- листом від 15.11.2022 №01-24/2/1090 ТОВ "ЛУГАНСЬКЕ ЕНЕРГЕТИЧНЕ ОБ`ЄДНАННЯ" повідомило відповідача про те, що визнає допущену у квітні 2022 року помилку при завантаженні даних та не заперечує здійсненню коригування даних MMS на обсяг 0 кВт*год;

- отримавши оновлені дані комерційного обліку, позивач сформував акт коригування від 29.05.2023 до акта приймання-передачі послуги від 18.08.2022 (далі - Акт коригування від 29.05.2023), відповідно до якого фактичний обсяг наданої послуги за період з 01.03.2022 до 31.03.2022 склав 0 кВт*год. вартістю 0,00 грн. Зазначений акт підписаний кваліфікованими електронними підписами уповноважених представників позивача та відповідача відповідно 13.06.2023 та 14.06.2023, що підтверджується наявними в матеріалах справи протоколами створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису;

- суд першої інстанції відхилив як безпідставні твердження позивача про те, що у зв`язку з підписанням сторонами Акта коригування від 29.05.2023 зобов`язання відповідача щодо оплати боргу за березень 2022 року у розмірі 5 593 985,32 грн припинилось;

- суд першої інстанції відзначив, що оскільки акт приймання-передачі послуги від 18.08.2022 сформовано позивачем на підставі даних комерційного обліку, які помилково завантажені в систему управління ринком MMS, то зобов`язання щодо оплати суми такого акта у відповідача взагалі не виникло, наразі зобов`язання, яке не виникло, не може припинитись, а рівно не може бути простроченим;

- з огляду на наведене, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості щодо оплати послуг за березень 2023 року за актом приймання-передачі послуги від 18.08.2022 у сумі 5 593 985,32 грн;

- відповідно до поданого розрахунку, позивач погасив неіснуючий борг за березень 2022 року у розмірі 132 790,70 грн (дата погашення 16.09.2022) за рахунок здійсненої відповідачем переплати;

- про погашення неіснуючого боргу за березень 2022 року в розмірі 132 790,70 грн позивач також вказав у позові;

- у поданому розрахунку позивач вказує на відсутність боргу відповідача станом на 16.02.2022 [колонка 8 розрахунку - "борг наростаючим підсумком (грн)"] та починаючи з 21.02.2022 вказує на наявність переплат відповідача;

- станом на 06.01.2022 також обліковувалась переплата відповідача у розмірі 264 689,03 грн [колонка 8 розрахунку - "борг наростаючим підсумком (грн)"];

- незважаючи на це, у поданому розрахунку позивач зазначає планові нарахування на січень 2022 року таким чином:

06.01.2022 - 10 161 816,00 грн;

11.01.2022 - 10 161 816,00 грн;

18.01.2022 - 10 161 816,00 грн;

- тобто, зазначено три платежі по 10 161 816 грн на загальну суму 30 485 448 грн, на які (наростаючим підсумком) здійснено нарахування пені (19 523,08 грн за період з 06.01.2022 до 09.01.2022; 63 456,61 грн за період з 11.01.2022 до 17.01.2022; 44 943,99 грн за період з 18.01.2022 до 20.01.2022) та 3% річних (3 253,84 грн за період з 06.01.2022 до 09.01.2022; 10 576,09 грн за період з 11.01.2022 до 17.01.2022; 7 490,67 грн за період з 18.01.2022 до 20.01.2022), тоді як фактичний обсяг послуг з передачі електроенергії у січні 2021 року визначений у розмірі 261 368,21 грн;

- матеріали справи містять докази того, що відповідачем подано повідомлення щодо планового обсягу послуги на січень 2022 року 10.01.2022;

- пунктом 5.3 Договору встановлено, що у разі зміни планових обсягів послуги протягом розрахункового місяця Користувач передає ОСП повідомлення про зміну обсягів Послуги. ОСП протягом 5 робочих днів з моменту отримання такого повідомлення коригує розмір наступних планових платежів;

- пунктом 5.5 Договору встановлено, що користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги протягом до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем (ОСП), або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (далі - СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс). Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються Адміністратором комерційного обліку. Акти приймання-передачі послуги направляються Користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється згідно з Правилами ринку. Оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно);

- суд першої інстанції також звернув увагу, що відповідно до пункту 5.2 Договору планова вартість послуги мала визначатись позивачем п`ятьма платежами, кожний з яких становить 1/5 від планової вартості послуги, тоді як фактично позивач визначив три платежі на загальну суму 30 485 448 грн;

- за період з 31.01.2022 до 10.02.2022 на "суму боргу наростаючим підсумком" у розмірі 30 324 627,84 грн позивач безпідставно здійснив нарахування 238 969,47 грн інфляційних втрат, 182 778,53 грн пені, 27 416,84 грн 3% річних, а за період з 11.02.2022 до 15.02.2022 на "суму боргу наростаючим підсумком" у розмірі 30 227 902,79 грн позивач безпідставно здійснив нарахування 82 816,15 грн пені, 12 422,45 грн 3% річних;

- у свою чергу, безпідставним і необґрунтованим є нарахування відповідачу 483 646,44 грн інфляційних втрат у лютому 2022 року, здійснене позивачем на суму 30 227 902,79 грн (колонка 10 розрахунку - "борг в місяці більше 15 днів"), яку позивач вважав сумою не вчасно здійснених відповідачем планових платежів;

- при цьому, суд першої інстанції звернув увагу, що одночасно з нарахуванням інфляційних втрат на суму "боргу" 30 227 902,79 грн, позивач обраховує переплату відповідачем суми - 46 988,13 грн у період з 21.02.2022 до 20.03.2022;

- позивач стверджував, що у певних розрахункових періодах у період з жовтня 2019 року до січня 2022 року (далі - спірний період) відповідач допустив прострочення виконання своїх обов`язків щодо строків оплати планових і фактичних обсягів отриманих послуг;

- у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору щодо здійснення розрахунків у період з жовтня 2019 року до січня 2022 року, позивач нарахував відповідачу пеню у сумі 614 438,05 грн, а також інфляційні втрати у розмірі 829 187,96 грн (1 226 360,92 грн [загальний розмір інфляційних втрат, заявлених до стягнення з відповідача] - 397 172,96 грн [така сума судом першої інстанції вище досліджена та встановлено відсутність підстав для нарахування] = 829 187,96 грн) і 3% річних у сумі 136 991,34 грн (241 361,40 грн [загальний розмір 3% річних, заявлених до стягнення з відповідача] - 104 370,06 грн [така сума судом першої інстанції вище досліджена та встановлено відсутність підстав для нарахування] = 136 991,34 грн);

- дослідивши в цілому наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, 3% річних і пені, суд першої інстанції дійшов висновку про його необґрунтованість, з огляду на таке;

- у наданому позивачем розрахунку у колонках "планові нарахування", "оплати", "нарахування фактичні", "корегуючі нарахування" позивач наводить певні суми, проте щодо таких сум не зазначено докази, якими вони підтверджуються, а саме не зазначено конкретно-визначені докази (найменування, номер, дата, сума, тощо) - повідомлення користувача щодо планового обсягу передачі електроенергії на відповідний місяць, акти приймання-передачі, акти коригування за відповідний місяць, платіжні інструкції, - які мають підтверджувати зазначені позивачем суми у вищенаведених колонках;

- судом першої інстанції досліджено, що у заяві на виконання ухвали суду від 05.06.2023, якою позовну заяву залишено без руху, позивач в обґрунтування поданого ним розрахунку сум пені, інфляційних втрат і 3% річних наполягав на тому, що долучений ним до позовної заяви розрахунок сум пені, інфляційних втрат та 3% річних є обґрунтованим, посилаючись при цьому на пункт 6.7 Договору (в редакції додаткової угоди від 06.09.2019) та пункт 5.7 Договору (в редакції додаткової угоди від 21.09.2021), згідно з якими передбачено, що за наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів за найдавнішим терміном її виникнення (за Договором);

- позивач зазначив, що при здійсненні розрахунку інфляційних втрат, 3% річних і пені ним взято в розрахунок суму боргу, сформовану наростаючим підсумком, яка існувала у певних періодах та відображено її в колонці "борг наростаючим підсумком";

- проте, позивач лише у загальних рисах зазначив, що:

у колонці "планові нарахування" ним відображено зобов`язання відповідача щодо оплати планової вартості послуги;

у колонці "оплати" - відображено оплати, що здійснювались відповідачем в рамках Договору, при цьому дати оплат зазначені в колонці "дата _ З";

у колонці "нарахування фактичні" - відображено вартість фактичного обсягу послуги, що зазначена в актах приймання-передачі за відповідний місяць, за мінусом планових нарахувань;

у колонці "корегуючі нарахування" - відображено різницю між вартістю фактичного обсягу послуги та вартістю скоригованого обсягу послуги згідно з даними акта коригування;

- отже, у заяві на виконання ухвали суду від 05.06.2023, як і у доданому до позовної заяви розрахунку позовних вимог, позивач не зазначив конкретно-визначених доказів на підтвердження сум, зазначених у колонках розрахунку "планові нарахування", "оплати", "нарахування фактичні", "корегуючі нарахування";

- за відсутності зазначення таких доказів, суд позбавлений можливості здійснити перевірку наданого позивачем розрахунку, врахувавши саме ті докази, які мав зазначити позивач, а суд мав перевірити такі докази;

- разом з цим, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку за наявними в матеріалах справи доказами, судом першої інстанції встановлено неправомірність внесення останнім до такого розрахунку низки сум, на які позивачем безпідставно здійснено нарахування інфляційних втрат, 3% річних і пені, про що йшлося вище;

- крім того, здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат за спірний період (з жовтня 2019 року до січня 2022 року) є необґрунтованим, що підтверджується таким;

- судом першої інстанції встановлено, що фактично позивачем нараховано інфляційні втрати на суми, зазначені у колонці розрахунку "борг в місяці більше 15 днів";

- як вбачається з наданого розрахунку, позивач не зазначає конкретні дати такого періоду, коли борг у місяці був більше 15 днів, тоді як у колонці розрахунку "Кількість днів прострочення" фактично заначено цифри, менші за 15, які відповідають датам, зазначеним позивачем у колонках "дата з", "дата по", тобто позивачем зазначені дати періодів, менших за 15 днів;

- за відсутності зазначення конкретних дат періодів, коли, на думку позивача, борг у місяці був більше 15 днів, суд першої інстанції позбавлений можливості здійснити перевірку обґрунтованості наданого позивачем розрахунку у відповідній частині;

- отже, встановлені судом першої інстанції обставини свідчить про необґрунтованість в цілому наданого позивачем розрахунку пені, інфляційних втрат і 3% річних;

- оскільки, позивачем не доведено належними та допустимими доказами прострочення відповідачем строків оплати наданих позивачем послуг у період з жовтня 2019 року до січня 2022 року, суд першої інстанції визнав безпідставними позовні вимоги про стягнення з відповідача 614 438,05 грн пені, 829 187,96 грн інфляційних втрат, 136 991,34 грн 3% річних за прострочення оплати за цей період.

8.26. З огляду на зміст оскаржуваних судових рішень та узагальнені доводи касаційної скарги, слід зазначити, що скаржник не погоджується з судами попередніх інстанцій у розрізі оцінки доказів, тлумаченні та застосуванні умов Договору.

8.27. Втім, як суд першої так, і суд апеляційної інстанції вказали, зокрема, на не зазначення позивачем у розрахунку пені, інфляційних втрат та 3 % річних інформації (зокрема, конкретно-визначених доказів на підтвердження сум, зазначених у колонках розрахунку "планові нарахування", "оплати", "нарахування фактичні", "корегуючі нарахування"), яка необхідна для перевірки такого розрахунку.

8.28. Судом першої інстанції ухвалою від 05.06.2023 у справі №910/8475/23 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- зазначити суми актів приймання-передачі послуги та актів коригування, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог (сторінка 6 позовної заяви);

- зазначити/надати докази на підтвердження здійсненої відповідачем переплати в сумі 132 790,70 грн та оплати пені в сумі 30 170,18 грн (сторінки 7, 8 позовної заяви);

- надати письмові пояснення щодо не підписання зі сторони відповідача актів приймання-передачі послуги за червень 2019 року, за листопад 2020 року, за березень 2021 року, акта коригування від 30.03.2020 до акта від 31 жовтня 2019 року приймання-передачі послуги, акта коригування від 18 травня 2020 року до акта від 30 листопада 2019 року приймання-передачі послуги;

- надати обґрунтований розрахунок сум пені, інфляційних втрат і 3% річних.

8.29. Однак, зі змісту судових рішень вбачається, що у заяві на виконання ухвали суду від 05.06.2023, якою позовну заяву залишено без руху, позивач в обґрунтування поданого ним розрахунку сум пені, інфляційних втрат і 3% річних наполягав на тому, що долучений ним до позовної заяви розрахунок сум пені, інфляційних втрат та 3% річних є обґрунтованим.

8.30. Верховний Суд виходить з того, шо відповідно до частини першої статті 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

8.31. Згідно з пунктами 3 і 5 частини третьої статті 162 ГПК України позовна заява повинна містити, зокрема:

- зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

8.32. Частиною першою та другою статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин;

4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

5) як розподілити між сторонами судові витрати;

6) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

8.33. Аналіз зазначеного у частині першій статті 237 ГПК України надає підстави дійти висновку, що у перелік питань, які вирішує суд при ухваленні рішення не входить повноваження суду самостійно (замість позивача) вказувати обґрунтування розрахунку.

8.34. Суд наголошує, що обґрунтування розрахунку не є тотожнім (1) перевірці правильності нарахування, заявлених до стягнення позивачем вимог, у розрізі застосування норм матеріального права (зокрема, статей 530, 549, 625 ЦК України, статей 230-232 Господарського кодексу України, тощо) та (2) математичному обрахуванню, що здійснюється за даними, які були предметом дослідження та оцінки, ураховуючи доводи та заперечення учасників справи, поданими/заявленими у відповідності до вимог ГПК України.

8.35. У даній справі дії суду стосовно обґрунтування розрахунку позивача та зазначення саме судом інформації, зокрема, конкретно-визначених доказів на підтвердження сум, зазначених у колонках розрахунку "планові нарахування", "оплати", "нарахування фактичні", "корегуючі нарахування", яка необхідна для перевірки наданого позивачем розрахунку, вочевидь порушуватиме принцип змагальності сторін, визначений у статті 13 ГПК України.

8.36. Верховний Суд виходить з того, що:

- обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи;

- важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою;

- статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів);

- таким чином, з`ясування фактичних обставин справи, які входять до кола доказування, має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому, ураховуючи взаємозв`язок і вірогідність;

- в даному випадку Суд звертається до категорії стандарту доказування та відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний [постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17]. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

8.37. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій оцінили, надані сторонами, докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

8.38. Верховний Суд зазначає, що наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановленні інших обставин, у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для скасування судових рішень і передачі справи на новий розгляд.

8.39. Зі змісту судових рішень вбачається, що у справі, яка розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій надали оцінку наданим сторонами доказам, якими вони обґрунтовують свої вимоги та/або заперечення і які мають значення для розгляду даного господарського спору, до переоцінки яких в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки, встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

8.40. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 зі справи №373/2054/16-ц).

8.41. З огляду на викладене, доводи касаційної скарги в частині підстави касаційного оскарження передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України не знайшли свого підтвердження.

8.42. Що ж до посилань скаржника на пункт 4 частини другої статті 287 та пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України, то слід зазначити таке.

8.43. Верховний Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

8.44. Суд зауважує, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

8.45. Така правова позиція є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постановах від 12.10.2021 у справі №905/1750/19, 20.05.2021 у справі №905/1751/19, від 12.10.2021 у справі №905/1750/19, від 20.05.2021 у справі №905/1751/19, від 02.12.2021 у справі №922/3363/20, від 16.12.2021 у справі №910/18264/20 та від 13.01.2022 у справі №922/2447/21, тощо.

8.46. Проте, під час здійснення касаційного провадження у цій справі з підстави касаційного оскарження, визначеної у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, Верховним Судом встановлено необґрунтованість такої підстави касаційного оскарження.

8.47. Суд акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

8.48. Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.49. Зі змісту судових рішень вбачається, що у справі, яка розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій надали оцінку наданим сторонами доказам, якими вони обґрунтовують свої вимоги та/або заперечення і які мають значення для розгляду даного господарського спору, до переоцінки яких в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

8.50. Отже, підстави касаційного оскарження, наведені скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримали підтвердження, а тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції відсутні.

8.51. Верховний Суд окремо вважає за необхідне вказати, що у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

8.52. Верховний Суд зазначає, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких скаржником у цій справі аргументовано не доведено.

8.53. Слід зазначити, що в силу приписів частини другої статті 309 ГПК України формальні порушення не можуть бути підставою для скасування з формальних міркувань правильного по суті і законного рішення.

8.54. Верховний Суд, враховуючи рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах і приймає письмові, усні пояснення в тій мірі, в якій вони узгоджуються з мотивуванням цієї постанови.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.2. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційну скаргу позивача слід залишити без задоволення.

10. Судові витрати

10.1. Судовий збір сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладається на скаржника, оскільки, Верховний Суд касаційну скаргу позивача залишає без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 у справі №910/8475/23- без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя А. Ємець