ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року м. ХарківСправа № 922/452/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши клопотання (вх.№10587 від 22.04.2024) представника Приватного сільськогосподарського товариства «Деметра» про ухвалення додаткового рішення по справі

за позовом Приватного сільськогосподарського товариства "Деметра" (62405, Харківська обл., Харківський р-н, с. Кутузівка, вул. Шкільна, 4; )
до Вільхівської сільської ради (62431, Харківська обл., Харківський р-н, с. Вільхівка, вул. Центральна, 1; ) , Вільхівської сільської військової адміністрації (62431, Харківська обл., Харківський р-н, с. Вільхівка, вул. Центральна, 1; )
про визнання укладеною угоди про поновлення договору
за участю представників:

позивача не з`явився;

відповідача 1- Загурської А.В., адвокат, ордер АМ №1080665 від 26.02.2024;

відповідача 2- Загурської А.В., довіреність від 27.02.2024.

ВСТАНОВИВ:

14.02.2024 Приватне сільськогосподарське товариство "Деметра" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Вільхівської сільської ради та Вільхівської сільської військової адміністрації, в якій просить суд визнати укладеною Додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки водного фонду від 23.09.2002, укладеного між Харківською районною державною адміністрацією та Приватним сільськогосподарським підприємством "Деметра", посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражою Н.П. та зареєстрованого в Харківському відділі земельних ресурсів 23.09.2022, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Також позивач у позовній заяві просив суд судові витрати стягнути з відповідачів.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17.04.2024 позов Приватного сільськогосподарського товариства "Деметра" до Вільхівської сільської ради, Вільхівської сільської військової адміністрації про визнання укладеною угоди про поновлення договору задоволено. Визнано укладеною Додаткову угоду про поновлення Договору оренди земельної ділянки водного фонду від 23.09.2002, укладеного між Харківською районною державною адміністрацією та Приватним сільськогосподарським підприємством "Деметра", посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражою Н.П. та зареєстрованого в Харківському відділі земельних ресурсів 23.09.2002, у редакції викладеній в позовній заяві. Стягнуто з Вільхівської сільської військової адміністрації на користь Приватного сільськогосподарського товариства "Деметра" суму судового збору у розмірі 3 028,00 грн. Призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 8 травня 2024 року об 11:45 годині. Надано позивачу строк протягом 5 днів для подання суду доказів понесених судових витрат.

22.04.2024 через кабінет Електронного Суду від представника позивача надійшла заява (вх.№10587 від 22.04.2024) про розподіл судових витрат.

07.05.2024 через кабінет Електронного Суду від представника відповідача 2 надійшло клопотання (вх.№11941 від 07.05.2024) про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Представник позивача в судове засідання 08.05.2024 не з`явився.

Присутня в судовому засіданні 08.05.2024 представник відповідачів проти задоволення клопотання (вх.№10587 від 22.04.2024) представника Приватного сільськогосподарського товариства «Деметра» про ухвалення додаткового рішення заперечувала, просила суд зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розглянувши клопотання (вх.№10587 від 22.04.2024) представника Приватного сільськогосподарського товариства «Деметра» про ухвалення додаткового рішення, суд приходить до висновку про його часткове задоволення з наступних підстав.

Разом з позовною заявою позивач надав попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом цього позову, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн. та витрати на поштову кореспонденцію у розмірі 40,00 грн./1 поштове відправлення.

В заяві про розподіл судових витрат представник позивача просить суд стягнути з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 58 000,00 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина 1 статті 16 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст.244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як зазначено у частині 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 2, 3 статті 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з цим, пунктом 1 частини 4 статті 129 ГПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Також, суд зазначає, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відносно обґрунтованості розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та його (розміру) пропорційності предмету спору, суд приймає до уваги, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015р., п.п.34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009р., п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006р., п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004р. та п.268 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Аналогічна правова позиція також викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/9111/17 та від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.

Суд також враховує позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, де зазначено, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати: консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, з означених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

За змістом пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частин третьої, четвертої та шостої статті 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

У своїх рішеннях у справах "Баришевський проти України" від 26.02.2015 p., "Гімадуліна та інші проти України" від 10.12.2009 р., "Двойних проти України" від 12.10.2006 p., "Меріт проти України" від 30.03.2004 p., "East/West Jinnee Limited" проти України" від 23.01.2014 p. ЄСПЛ указував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Сформована практика Європейського суду з прав людини заснована на тому, що заявник має право на відшкодування витрат в розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений. Зокрема, у справі "Неймайстер проти Австрії" було вирішено, що витрати на правову допомогу присуджуються в тому випадку, якщо вони були здійснені фактично, були необхідними і розумними в кількісному відношенні (пункт 43 рішення "Неймайстер проти Австрії").

Дослідивши матеріали справи суд констатує, що правовідносини між позивачем та Адвокатським об`єднанням «КАПІТАЛ ПАРТНЕРС» в особі адвоката Крохмальової Яни Едуардівни на момент розгляду справи Господарським судом Харківської області підтверджуються договором про надання правової (правничої) допомоги №КНО-22-08/23 від 22.08.2023, додатковою угодою від 11.12.2023 до договору №КНО-22-08/23 від 22.08.2023 та ордером на надання правничої допомоги серії АА №1405695 від 09.02.2024.

Правовідносини між позивачем та адвокатом Потеряєвою Іриною Анатоліївною на момент розгляду справи Господарським судом Харківської області підтверджуються договором про надання правничої допомоги б/н від 08.03.2024 та довіреністю б/н від 16.10.2023.

На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката у розмірі представник позивача надала суду копію Акту надання послуг №1-24 від 18.04.2024 на загальну вартість послуг 18 000,00 грн., копію детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат необхідних для надання правничої допомоги від 18.04.2024 на суму 18 000,00 грн., копію платіжної інструкції №812 від 19.04.2024 на суму 18 000,00 грн., копію Акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №35 від 17.04.2024 на суму 40 000,00 грн., копію рахунку №31 від 11.12.2023 на суму 40 000,00 грн., копію платіжної інструкції на суму 40 000,00 грн.

Водночас, відповідно до частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною 4 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача 2, не погоджуючись з розміром витрат на оплату послуг адвоката позивача, надав заперечення щодо розподілу витрат на правничу допомогу, в яких просить суд зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача 2 зазначив, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката є абсолютно не співмірним із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Дана справа не є складною, вона не вимагає збору значної кількості доказів, а також значних часових витрат на підготовку та подання позовної заяви до суду. Більше того з аналізу позовної заяви вбачається, що в ній наводяться лише фактичні обставини справи та норми чинного законодавства без посилання на актуальну судову практику в подібних правовідносинах, що свідчить про те, що адвокат не витрачав час на її аналіз. Крім цього, договором не передбачалося представництво інтересів клієнта в суді, лише консультація та підготовка позовної заяви, що теж ставить під сумнів розумність та реальність витрат адвоката у розмірі 40 000,00 грн. Тобто, незважаючи на те, що сторони встановили фіксований розмір гонорару, такий розмір є явно завищеним та не співмірним з складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг та обсягом наданих послуг, а тому не відповідає критерію розумності та реальності адвокатських витрат.

Щодо розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу адвокатом Потеряєвою І.А. представник відповідача 2 зазначила, що зі змісту заяви вбачається, що розмір плати за надання послуг визначено з розрахунку 1500 грн за 1 годину роботи адвоката. Натомість з детального опису наданих адвокатом послуг вбачається, що остання взяла участь у трьох судових засіданнях по справі, загальна вартість наданих послуг 9000,00 грн. У вказаній справі було 2 підготовчих засідання та одне засідання з розгляду справи по суті. Підготовчі засідання тривали не більше, ніж півгодини, тривалість засідання із розгляду справи по суті близько 1 години. Тобто вартість послуг адвоката в цій частині є явно завищеною, такою, що не відповідає наданому самим позивачем розрахунку вартості 1 години роботи адвоката (1500 грн). Більше того, у детальному описі наданих адвокатом послуг передбачено «вивчення судової практики з питань, пов`язаних з предметом позову». Позовна заява не містить жодного посилання на актуальну судову практику у подібних правовідносинах. Адвокатом Потеряєвою І.А. так само не було надано жодних письмових пояснень, які містили б посилання на таку практику, не було посилань на неї і під час надання усних пояснень в судовому засіданні. Тобто адвокатом в детальному описі наданих послуг зазначено вид послуги, який не надавався, а тому і час на її надання не витрачався. А це означає, що останнім умисно збільшено час, необхідний для надання правничої допомоги, та, відповідно, завищено вартість фактично наданої послуги.

Суд констатує, що в наданих представником позивача актах приймання-передачі наданих послуг визначено вид послуги, кількість затрачених годин/кількість одиниць, та розмір гонорару. А отже фактично, детальний опис робіт викладено позивачем в відповідних актах приймання-передачі наданих послуг. Також представником позивача окремо надано детальний опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат необхідних для надання правничої допомоги від 18.04.2024 на суму 18 000,00 грн.

Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного в постанові Касаційного цивільного суду у складі ВС від 23 листопада 2020 року у справі №638/7748/18, про те, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатися тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному з видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

За висновком Великої Палати Верховного Суду випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова ВП ВС від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21).

Відтак, надані представником позивача документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись приписами ст.129 ГПК України, позивачем підтверджено правовий статус представника - адвоката, надано докази виконання робіт на загальну суму у розмірі 15 075,00 грн.

Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 86 ГПК України, суд оцінює докази на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.

Так, згідно Акту надання послуг №1-24 від 18.04.2024 та детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат необхідних для надання правничої допомоги від 18.04.2024:

- на послугу "Вивчення та аналіз матеріалів справи №922/452/24, що розглядається у Господарському суд Харківської області, вивчення судової практики з питань, пов`язаних з предметом позову" адвокатом витрачено 3 години, сума гонорару становить 4 500,00 грн.;

- на послугу "Клопотання про приєднання доказів від 12.03.2024р. по справі №922/1341/22" адвокатом витрачено 1 годину, сума гонорару становить 1 500,00 грн.;

- за послугу "Участь у судових засіданнях по справі №922/452/24" у кількості 3 судових засідання, сума гонорару становить 9 000,00 грн.;

- на послугу "Консультації щодо складання письмового пояснення директора Довірителя від 17.04.2024р. та з інших питань" адвокатом витрачено 2 години, сума гонорару становить 3 000,00 грн.

Разом з цим, відповідно до пункту 1 Додаткової угоди від 11.12.2023 до Договору № КНО-22-08/23 від 22.08.2023 сторони домовилися, що Адвокатське об`єднання надає правничу допомогу ПСП «Деметра», а саме:

1.1. надання юридичної консультації щодо поновлення договору оренди земельної ділянки від 23.09.2002 року, укладеного між Харківською районною державною адміністрацією та ПСП «Деметра», з урахуванням відмови Вільхізською сільською радою у поновленні такого договору;

1.2. підготовка листа-повідомлення про поновлення договору оренди земельної ділянки від 23.09.2002 року з додатковою угодою про поновлення договору;

1.3. судове оскарження відмови у поновленні договору оренди земельної ділянки від 23.09.2022 року, укладеного між Харківською районною державною адміністрацією та ПСП «Деметра» (підготовка та подання позову, а також інших документів, необхідних для представництва інтересів Клієнта у суді першої інстанції, без участі адвоката Адвокатського об`єднання у підготовчому, судовому засіданні).

Згідно пункту 2 Додаткової угоди від 11.12.2023 до Договору № КНО-22-08/23 від 22.08.2023 загальна вартість юридичних послуг, зазначених у п. 1 Додаткової угоди, становить 40 000,00 грн. У вартість послуг, зазначених у п. 1 Додаткової угоди, не включаються витрати, понесені у зв`язку з наданням цих послуг.

Водночас, згідно Акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №35 від 17.04.2024 на послугу "Надання юридичної консультації, представництво інтересів клієнта у питанні щодо поновлення договору оренди земельної ділянки від 23.09.2002 року, укладеного між Харківською районною державною адміністрацією та ПСП "Деметра"" адвокатом витрачено 1 годину, сума гонорару становить 40 000,00 грн.

Суд частково погоджується з позицією представника відповідача 2 та зазначає, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності. Наявні матеріали позовної заяви для кваліфікованого юриста не потребують багато часу для їх дослідження. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

В свою чергу сума гонорару за послугу "Надання юридичної консультації, представництво інтересів клієнта у питанні щодо поновлення договору оренди земельної ділянки від 23.09.2002 року, укладеного між Харківською районною державною адміністрацією та ПСП "Деметра"", на яку адвокатом було витрачено 1 годину, у розмірі 40 000,00 грн. не відповідає п.1 та п.2 Додаткової угоди від 11.12.2023 до Договору № КНО-22-08/23 від 22.08.2023, є непропорційною до предмета спору, не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, а тому не може бути відшкодована за рахунок бюджетних асигнувань позивача.

Разом з цим, згідно п.3.1. договору про надання правничої допомоги від 08.03.2024 вартість правничої допомоги представника за цим Договором визначається з урахуванням досвіду представника та наукового ступеню кандидата юридичних наук, виходячи таких складових:

- вивчення та аналіз матеріалів справи, вивчення судової практики з питань, пов`язаних з предметом позову - 4 500 грн., виходячи з вартості 1 години роботи в розмірі 1500 грн.

- складання заяв, клопотань, пояснень, скарг та інших процесуальних документів, ознайомлення з матеріалами справи, консультації, інші дії, пов`язані з виконанням цього Договору - виходячи з вартості 1 години роботи в розмірі 1500 грн.

- участь у судових засіданнях - 3000 грн. за кожне судове засідання.

Відтак, щодо наведених відповідачем у запереченнях доводів про завищену вартість послуг адвоката в частині надання послуги "Участь у судових засіданнях по справі №922/452/24" суд зазначає, що вартість вказаної послуги як в договорі про надання правничої допомоги від 08.03.2024 та і Акті надання послуг №1-24 від 18.04.2024 визначена сторонами за кількість судових засідань, а не в залежності від їх тривалості (в годинах).

Суд також відхиляє доводи представника відповідача 2 стосовно того, що позовна заява не містить жодного посилання на актуальну судову практику у подібних правовідносинах, а відтак адвокатом в детальному описі наданих послуг зазначено вид послуги, який не надавався, а тому і час на її надання не витрачався, - оскільки надання адвокатом такої послуги як «вивчення судової практики з питань, пов`язаних з предметом позову» не зводиться до обов`язку посилання останнього в позовній заяві чи в інших заявах по суті спору на таку практику.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, суд вважає за доцільне додатково звернутися до нещодавньої практики ЄСПЛ з цього питання. Зокрема, у рішення від 18.02.2022 у справі "Чоліч проти Хорватії" ЄСПЛ зазначив (п. 77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі.

Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). При цьому ЄСПЛ у зазначеній вище справі, присудивши 2550 євро компенсації, які й просив скаржник, не знайшов підстав для їх зменшення.

Водночас, у рішенні ж від 22.09.2022 у справі "Генеральний будівельний менеджмент проти України" Європейський суд з прав людини у п. 41 зменшив суму витрат на правничу допомогу скаржникові із заявлених 3 750 євро до 850 євро, виходячи саме з надмірного характеру заявлених витрат відносно обмеженого обсягу наданих адвокатом послуг, не вбачаючи у цьому жодних конвенційних порушень.

Отже, оцінивши заявлені витрати позивача на професійну правничу допомогу у сумі 58 000,00 грн. та подані на їх підтвердження докази, з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, обсягу наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу не відповідають вимогам щодо реальності, розумності їх розміру, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору.

З огляду на зазначене, беручи до уваги те, що рішенням Господарського суду Харківської області від 17.04.2024 позов задоволено, однак виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, їх дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, беручи до уваги заперечення відповідача щодо витрат позивача на правову допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а також приймаючи до уваги обставини справи, що склалися між сторонами, та статус відповідачів на день прийняття цього рішення, суд дійшов висновку, що заява позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача 2 суми витрат у розмірі 18 000,00 грн., а в іншій частині слід відмовити.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, Суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналізуючи судову практику, на яку посилаються сторони, суд зазначає, що кожен правовий висновок Верховного Суду було оцінено на релевантність в аспекті подібності до правовідносин, що склалися між учасниками цього спору і застосовано судом при прийнятті рішення у цій справі, якщо було встановлено подібність правовідносин. Проте, виходячи з завдань господарського судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні спорів, а не доведенні чи роз`ясненні учасникам провадження змісту постанов суду касаційної інстанції, оцінці правильності розуміння ними висновків суду за результатами розгляду касаційної скарги, враховуючи, що судом була надана відповідь на основні аргументи заяви та заперечень щодо неї, суд вважає за недоцільне наводити у судовому рішенні аналіз всієї практики касаційних судів, на яку посилалися сторони.

Керуючись статтями 123,126,129, 237, 238, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Клопотання (вх.№10587 від 22.04.2024) представника Приватного сільськогосподарського товариства «Деметра» про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Вільхівської сільської військової адміністрації (62431, Харківська обл., Харківський р-н, с. Вільхівка, вул. Центральна, 1; ) на користь Приватного сільськогосподарського товариства "Деметра" (62405, Харківська обл., Харківський р-н, с. Кутузівка, вул. Шкільна, 4; ) судові витрати на правничу допомогу у розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

В іншій частині - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст додаткового рішення буде складено 15.05.2024.

Суддя Т.О. Пономаренко