ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
"16" травня 2024 р. Справа №914/316/24
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Орищин Г.В.
суддів Галушко Н.А.
Желіка М.Б.
секретар судового засідання Кишенюк Н.Т.
розглянув заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення
за результатами розгляду апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту», ОСОБА_1
на ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.03.2024 (повний текст ухвали складено 21.03.2024, суддя Березяк Н.Є.) про забезпечення позову та зустрічне забезпечення позову
у справі № 914/316/24
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту»
про стягнення втрат від інфляції в розмірі 1232922,88 грн та 3% річних в розмірі 279694,16 грн
за участю представників сторін:
від позивача не з`явилися
від відповідача ОСОБА_2 .
02.02.2024 ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Будівельно-монтажне підприємство побуту» 1232922,88 грн інфляційних втрат та 279694,16 грн 3% річних.
19.03.2024 ОСОБА_1 звернулася до місцевого господарського суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту» все майно та грошові кошти в межах ціни позову 1512617,04 грн, покликаючись на те, що після скасування заходів забезпечення позову 04.03.2024, вжитих ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.12.2018 у справі №914/1693/18, відповідач на наступний день 05.03.2024 відчужив все належне йому нерухоме майно на користь ОСОБА_3 , який є директором, кінцевим бенефіціарним власником та вже колишнім учасником товариства (відповідача) з часткою 99,71%. Відповідач відчужив все нерухоме майно товариства без будь-яких компенсацій його вартості. Позивачка вказує, що невжиття заходів забезпечення позову в даній справі вже істотно ускладнює і в кінцевому результаті робить неможливим виконання рішення суду та не забезпечує ефективний захист її прав.
Щодо зустрічного забезпечення, позивачка запропонувала внести на депозит суду суму в розмірі 2000 грн, яка, на думку позивачки, буде достатньою для зустрічного забезпечення.
Сторони не погодилися з вказаною ухвалою місцевого господарського суду та оскаржили її в апеляційному порядку.
Західний апеляційний господарський суд в постанові від 11.04.2024 в задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту» відмовив; апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволив; ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.03.2024 у справі № 914/316/24 скасував в частині зустрічного забезпечення позову; в решті ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.03.2024 у справі № 914/316/24 залишив без змін; судові витрати поклав на відповідача.
Західний апеляційний господарський суд в ухвалі від 01.05.2024 призначив до розгляду в судовому засіданні заяву ОСОБА_1 ; запропоновано відповідачу подати суду пояснення (заперечення) на заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.
В дане судове засідання прибув представник відповідача, який підтримав доводи, викладені в запереченні на заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу; позивачка в заяві про ухвалення додаткового рішення у даній справі клопотала перед судом про розгляд справи за відсутності її представника.
Заслухавши доводи представника відповідача, розглянувши заяву ОСОБА_1 та дослідивши долученні до неї докази, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з таких обставин:
Згідно з частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У частині 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
До завершення судових дебатів позивач, в апеляційній скарзі, зазначив, що очікує понести витрати на професійну правову допомогу, орієнтовний розмір яких вказав в тексті апеляційної скарги.
У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Відповідно до п. 2.1., укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «А.З. Партнери», договору виконавець зобов`язався надати замовнику правову допомогу, перелік послуг якої визначений пунктами 2.2., 2.3., а замовник зобов`язався сплатити виконавцю винагороду за надану правову допомогу.
В п. 5.1. договору сторони погодили, що за надання правової допомоги відповідно до п. 2.1. 2.3. цього договору, замовник сплачує виконавцю винагороду, розмір якої становить 3000,00 грн за одну юридичну годину та 1500,00 грн за одну технічну годину.
Оплата наданої правової допомоги здійснюється протягом 3 днів з моменту отримання виставленого рахунку та/або підписання акту наданих послуг в готівковому або безготівковому порядку в національній валюті. На оплату наданих послуг по наданню правової допомоги виставляються рахунки, в деталізації яких окремо зазначаються витрати виконавця (його працівників, партнерів (членів), субвиконавців). Вказані рахунки надаються разом з актами виконаних робіт (п. 5.2. та 5.3. договору).
До заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу долучено рахунок за № 929 від 16.04.2024, акт виконаних робіт до рахунку за № 929 від 16.04.2024 та деталізацію рахунку за № 929 від 16.042024, з яких вбачається, що адвокатом Шниром О.Б. позивачці були надані такі послуги:
- написання апеляційної скарги на ухвалу від 21.03.2024, якою забезпечено позов в частині зустрічного забезпечення, в справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «БМП Побуту» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних;
- подання апеляційної скарги на ухвалу від 21.03.2024, якою забезпечено позов в частині зустрічного забезпечення, до суд через Електронний суд з надісланням копії учасникам справи в справі;
- вивчення та аналіз апеляційної скарги відповідача на ухвалу від 21.03.2024 про забезпечення позову, написання відзиву на апеляційну скаргу і подання його до суду в ЕС у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «БМП Побуту» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних;
Зазначені докази щодо розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подані суду в межах строків, визначених частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до положень частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Приписами частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
При здійсненні розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу між сторонами спору, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України надати належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 5-6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд враховує, що 12.05.2020 Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 904/4507/18, в якій підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Керуючись статтями 126, 129, 244 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №914/316/24 задоволити частково.
В задоволенні решти вимог заяви ОСОБА_1 відмовити.
Господарському суду Львівської області видати відповідний наказ.
Порядок оскарження постанови визначено статтями 287, 288 ГПК України.
Повний текст додаткової постанови складено 22.05.2024
Головуюча суддя Г.В. Орищин
суддя Н.А. Галушко
суддя М.Б. Желік