ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2024 Справа № 914/465/24

За позовом: Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича», с.Тартаків Червоноградського району Львівської області,

до відповідача: Львівської обласної прокуратури, м. Львів,

про відшкодування 1'000'000,00 грн моральної шкоди.

Суддя Б. Яворський,

при секретарі О. Муравець.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: Х. Іваськевич.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Відповідно до ст.222 ГПК України фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу vkz.court.gov.ua.

СУТЬ СПОРУ. На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» до Львівської обласної прокуратури про відшкодування 1'000'000,00 грн моральної шкоди, завданої у результаті незаконних дій посадових (службових) осіб при розгляді заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.07.2020 за вих.№112, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації. У позовній заяві позивач на підставі п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» просить суд розглянути заяву без сплати судового збору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 19 лютого 2024 року справу № 914/465/24 передано на розгляд судді Б. Яворському.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; суд встановив строк для реалізації сторонами своїх процесуальних прав. Ухвала про відкриття провадження у справі та прийняття справи до розгляду була надіслана за адресою відповідача, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, а також на електронні адреси сторін, докази про що знаходяться в матеріалах справи.

22.03.2024 відповідач подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав її необгрунтованості.

26.03.2024 позивач подав відповідь на відзив з обгрунтуванням своєї правової позиції, у якому просить суд вирішити питання щодо звернення до Конституційного Суду України з поданням щодо тлумачення ст.56 Конституції України.

03.04.2024 відповідач через систему «Електронний суд» подав заперечення, де зазначив, що за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30.07.2020 у справі №461/5833/20 зобов`язано уповноважену особу Прокуратури Львівської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.07.2020 у порядку ч.1 ст.214 КПК України, та із встановленням обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення вирішити питання про внесення відповідних відомостей до ЄРДР з винесенням процесуального рішення. За результатами розгляду даного звернення відповідачем 20.07.2020 надано відповідь про те, що з даного звернення не встановлено підстав для внесення відомостей до ЄРДР. Скарга в частині визнання протиправним невнесення відомостей до Є/РДР виходить за межі визначених КПК України повноважень.

Ухвалою від 22.04.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив справу №914/3536/23 до судового розгляду по суті на 13.052024.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив суд розглядати справу без участі представника, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задоволити.

Відповідач участь повноважного представника у судове засідання забезпечив, позовні вимоги заперечив; просив відмовити у задоволенні позову.

Аргументи позивача.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з підстав не внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.07.2020 №112 посадовими особами відповідача спричинено моральну шкоду позивачу у вигляді приниження честі, гідності, ділової репутації. На переконання позивача неправомірність дій відповідача підтверджена судовим рішенням. У позовній заяві та відповіді на відзив наводяться численні положення НПА, які, на думку позивача, відповідач порушив. У відповіді на відзив також просить суд вирішити питання щодо звернення до Конституційного Суду України з поданням щодо конституційності постанов Пленуму ВСУ та щодо тлумачення ст.56 Конституції України, а саме: чи фермерське господарство має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної і моральної шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових осіб прокуратури? Чи може дане право бути обмежене, у яких випадках, на підставі яких норм Конституції України?

Аргументи відповідача.

За результатами розгляду звернення позивача Львівською обласною прокуратурою було надано відповідь про те, що підстав для внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення не встановлено, відзначено заявнику про обов`язковість судових рішень та порядок їх оскарження, а також роз`яснено право на звернення до Вищої ради правосуддя з відповідною скаргою та право на оскарження відмови про внесення відомостей до ЄРДР; позивачем не обґрунтовано та не підтверджено жодними доказами, якими незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокуратури заподіяно моральну шкоду; не обґрунтовано та не підтверджено доказами заподіяння такої шкоди та її розміру, а також не обґрунтовано наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною дією та негативними наслідками.

Згідно пункту 1 ч.3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У судовому засіданні 13.05.2024 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

02.07.2020 Фермерським господарством «Бурки Віталія Володимировича» на адресу Офісу Генерального прокурора було направлено заяву №112 про вчинене кримінальне правопорушення за ст.ст.366, 382 КК України відносно судді Господарського суду Львівської області, який, на переконання заявника, порушуючи вимоги щодо неупередженого розгляду справи шляхом внесення в офіційні документи завідомо неправдивої інформації при розгляді справи за позовом прокуратури Сокальського району Львівської області в інтересах держави в особі Поторицької сільської ради, не виконав рішення Конституційного суду України №19-рп/2011 від 14.12.2011, постанов Сокальського районного суду Львівської області від 18.04.2011 у справі №2а-450/11 та Вищого господарського суду України від 22.03.2013 у справі №5015/1470/1 і незаконно позбавив фермерське господарство конституційних прав та наніс йому шкоду.

20.07.2020 Львівська обласна прокуратура листом №15/4/1-3839-20 інформувала заявника, що підстав для внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень суддею не встановлено, оскільки обставини чи відомості, які б свідчили про вчинення кримінальних правопорушень, і які підлягають внесенню до ЄРДР, у ньому не зазначені. Водночас роз?яснено, що невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР оскаржується слідчому судді відповідного місцевого суду у порядку та у строки, передбачені ст.ст.303, 304 КПК України.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30.07.2020 у справі №461/5833/20 скаргу ОСОБА_1 задоволено та зобов?язано уповноважену особу Прокуратури Львівської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.07.2020 у порядку ч.1 ст.214 КПК України та зі встановленням обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до заяви ОСОБА_1 від 02.07.2020року, вирішити питання про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань з винесенням відповідного процесуального рішення; аовідомити ОСОБА_1 у встановленому законом порядку у строки, встановлені ст.220 КПК України, про результати розгляду клопотання. У вказаній ухвалі зазначено, що відповідно до листа Офісу Генерального прокурора від 13.07.2020 заяву ОСОБА_1 від 02.07.2020 про вчинення кримінального правопорушення скеровано для розгляду до Прокуратури Львівської області; доказів розгляду заяви та внесення до ЄРДР відомостей, згідно із заявою ОСОБА_1 від 02.07.2020 року суду не надано.

Позивач вважає дії прокуратури незаконними та такими, що заподіяли йому моральну шкоду.

ОЦІНКА СУДУ.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст.ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Відшкодування моральної шкоди передбачено статтею 23 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Так, в силу положень ч. 2 наведеної статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.ч. 3, 4 ст.23 ЦК України).

Отже, під поняттям «моральна шкода» необхідно розуміти, зокрема, втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Приписами статті 1167 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, передбачені статтею 1176 Цивільного кодексу України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 Цивільного кодексу України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 Цивільного кодексу України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 Цивільного кодексу України.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі потрібно розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошення комерційної таємниці, також вчинення дій спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Визначення терміну «ділова репутація» наведено у пункті 26 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», за змістом якої діловою репутацією є сукупність документально підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про відповідність її господарської та/або професійної діяльності вимогам законодавства, а для фізичної особи - також про належний рівень професійних здібностей та управлінського досвіду, а також відсутність в особи судимості за корисливі кримінальні правопорушення і за злочини у сфері господарської діяльності, не знятої або не погашеної в установленому законом порядку.

Релевантність цього визначення для врахування у правовідносинах із відшкодування шкоди підтверджується, зокрема, висновками щодо застосування цієї норми Закону у постановах Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 915/1375/20, від 06.10.2022 у справі № 910/18745/21, від 09.03.2023 у справі № 910/17451/21 і суд касаційної інстанції не вбачає підстав для відступу від такого тлумачення норми.

Як уже відзначалося, позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що не внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.07.2020 №112 посадовими особами відповідача спричинило фермерському господарству моральну шкоду у вигляді приниження честі, гідності, ділової репутації, порушення нормальних ділових зв`язків, підриву довіри до його діяльності.

Суд зазначає, що кримінально-процесуальний закон передбачає і надає особі право оскаржити дії та рішення органу досудового розслідування до слідчого судді і про таке право заявнику було прокурором роз`яснено. Заявник скористався таким правом і звертався зі скаргою до слідчого судді.

Суд звертає увагу позивача, що не кожне вчинене правопорушення автоматично призводить до заподіяння моральної шкоди. І навіть, якщо суд за результатами розгляду скарги встановить неправомірність рішень органу досудового розслідування, то це ще не означає, що має місце заподіяння моральної шкоди, адже її наявність треба довести у кожному конкретному випадку.

Позиція фермерського господарства зводиться до цитування правових норм та зазначення, що Прокуратура Львівської області не внесла відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви про вчинене кримінальне правопорушення, що є порушенням, яке згодом підтвердив слідчий суддя суд за результатами розгляду скарги. Це, за словами позивача, заподіяло шкоду його діловій репутації, яку він оцінює в 1'000'000,00 грн. При цьому позивач не вказує та не подає жодних доказів, які б підтверджували його доводи про приниження честі, гідності, ділової репутації, порушення нормальних ділових зв`язків, підриву довіри до його діяльності. Також не відомо як саме позивач визначав такий розмір компенсації.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди/стягнення збитків, повинні виходити із того, що для застосування такої санкції, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 30.06.2022 у справі №916/1466/21).

Оскільки під час розгляду справи встановлено відсутність шкоди у позивача, немає необхідності досліджувати наявність/відсутність інших елементів господарського правопорушення.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позову.

Щодо клопотання позивача про звернення до Конституційного Суду України, то суд звертає увагу фермерського господарства, що місцевий суд не є суб`єктом права на конституційне подання та конституційне звернення. Так, ст.52 Закону України «Про Конституційний Суд України» визначає, що відповідно до Конституції України суб`єктами права на конституційне подання є: Президент України, щонайменше сорок п`ять народних депутатів України, Верховний Суд, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Верховна Рада Автономної Республіки Крим. Суб`єктами ж права на конституційне звернення є: Президент України - за пунктами 1, 2, 6 частини першої статті 53 цього Закону, що випливає із статей 137, 151 Конституції України; Верховна Рада України - за пунктами 3, 4, 5 частини першої статті 53 цього Закону, що випливає з пункту 28 частини першої статті 85, статей 151, 159 Конституції України; Кабінет Міністрів України - за пунктом 1 частини першої статті 53 цього Закону, що випливає із статті 151 Конституції України, а також щонайменше сорок п`ять народних депутатів України - за пунктами 1, 2 частини першої статті 53 цього Закону, що випливає із статті 151 Конституції України (ст.54 Закону України «Про Конституційний Суд України»).

Відповідно до ч.2 ст.129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову, підстав для стягнення судового збору з відповідача в дохід Державного бюджету України немає.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 73-80, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено 16.05.2024.

Суддя Б. Яворський.