ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.05.2024р. Справа №905/50/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Форвард України», м.Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Біос», смт.Ольгинка, Донецька область

про стягнення заборгованості в сумі 842376,20 грн., з яких: основна заборгованість у сумі 345910,52 грн., 3% річних у сумі 19418,37 грн., інфляційне збільшення у сумі 98118,92 грн., штраф у сумі 103773,16 грн. та пеня у сумі 275155,23 грн.

Суддя Левшина Г.В.

за участю секретаря судового засідання Ревенко Д.С.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

1. Стислий зміст позовних вимог:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Форвард України», м.Київ, позивач, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Біос», смт.Ольгинка, Донецька область, про стягнення заборгованості в сумі 842376,20 грн., з яких: основна заборгованість у сумі 345910,52 грн., 3% річних у сумі 19418,37 грн., інфляційне збільшення у сумі 98118,92 грн., штраф у сумі 103773,16 грн. та пеня у сумі 275155,23 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки №АФУ251121/1 від 25.11.2021р.

19.03.2024р. через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої позивач наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі та акцентує увагу суду на тому, що відповідач жодним чином не повідомив позивача про існування форм-мажорних обставин, що виключає відстрочення зобов`язання за договором. Окрім того, позивач наполягає на тому, що порушення виконання зобов`язання відповідачем потягло за собою збитки для позивача у зв`язку із зміною курсу валют у бік збільшення.

2. Стислий зміст правової позиції відповідача:

15.03.2024р. через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній визнає заборгованість за поставлений товар у сумі 345910,52 грн. Одночасно, відповідач просить суд зменшити розмір штрафу, пені, 3% річних, інфляційних втрат до 1% від заявлених позивачем до стягнення, а саме: зменшити розмір штрафу до 1037,73 грн., пені до 2751,55 грн., 3% річних до 194,18 грн., інфляційних втрат до 981,18 грн.

08.04.2024р. через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, якими останній доповнив свою позицію щодо необхідності зменшення розміру штрафу, пені, 3% річних, інфляційних втрат до 1% від заявлених позивачем до стягнення.

3. Щодо порядку господарського судочинства під час розгляду справи судом:

Ухвалою суду від 22.01.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/50/24; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 19.02.2024 року о 12:15 год.; запропоновано відповідачу надати відповідно до ст.165 ГПК України відзив на позовну заяву і всі письмові докази (які можливо доставити до суду), протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду до початку судового засідання; явку сторін у підготовче засідання визнано не обов`язковою.

У підготовче засідання 19.02.2024р. з`явився представник позивача, надав пояснення по суті справи; відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав.

Ухвалою суду від 19.02.2024р. відкладено підготовче засідання на 18.03.2024 року о 10:45 год.; встановлено позивачу надати письмовий розрахунок пені з урахуванням вимог п.6 ст.231 Господарського кодексу України; запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву з належними доказами його направлення позивачу.

04.03.2024р. через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про долучення доказів відправлення позовної заяви з додатками на електронну адресу відповідача.

У підготовче засідання 18.03.2024р. з`явився представник позивача, надав пояснення по суті справи.

Ухвалою суду від 18.03.2024р. відкладено підготовче засідання на 22.04.2024 року о 12:00 год.

У підготовче засідання 22.04.2024р. з`явився представник позивача; представник відповідача засідання суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, враховуючи альтернативні засоби.

Ухвалою суду від 22.04.2024р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 20.05.2024 року об 11:00 год.

У судове засідання 20.05.2024р. представники сторін не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, враховуючи альтернативні засоби.

4. Встановлені судом обставини справи:

25.11.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Форвард України» (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Біос» (далі - покупець, відповідач) укладено договір поставки №АФУ251121/1 (далі - договір), згідно з п.1.1 якого постачальник зобов`язується у визначений строк поставити та передати у власність покупця кормову, харчову, хімічну та іншу сировину згідно видаткових накладних, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що найменування, одиниця виміру, марка, тип, кількість, ціна, строки поставки товару, погоджуються сторонами перед поставкою кожної партії. Погодження може здійснюватися як в письмовій (електронними повідомленнями на постачальника по e-mail що містить доменне ім?я @agroforward.com.ua), так і в усній формах. Досягненням домовленості щодо партії товару є укладена сторонами специфікація та/або виставлений постачальником рахунок-фактури і підписана сторонами видаткова накладна з зазначеною в них загальною вартістю. Вартість тари, упаковки та маркування включена в ціну товарів. Упаковка чи тара поверненню не підлягає.

Загальна вартість договору визначається як сума вартості товару, поставленого за всіма видатковими накладними, але не більше ніж 7000000,00 грн. з ПДВ (п.3.4 договору).

Постачальник поставляє товар у строк та на умовах зазначених у специфікаціях та/або видаткових накладних згідно Правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010р. Для передачі товару представник покупця зобов?язаний надати представнику постачальника довіреність, видану та оформлену відповідно до вимог чинного законодавства України, або завірити печаткою та підписом керівника підприємства та/або уповноваженої особи видаткову та/або товарно-транспортну накладну. Датою поставки товару вважається дата видаткової накладної на товар та/або дата прийому товару згідно товарно-транспортної накладної (п.п.4.1-4.2 договору).

У відповідності до п.4.3 договору поставлений товар вважається переданим постачальником і прийнятим у власність покупцем, у момент, коли він переданий згідно умов поставки зазначених у специфікаціях та/або видаткових накладних та підписання сторонами товарно-транспортних чи видаткових накладних.

За умовами п.п.5.1-5.2 договору оплата товару, що поставляється за даним договором, проводиться в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом строку та умов зазначених у специфікаціях та/або видаткових накладних. Якщо строки відсутні, товар підлягає оплаті протягом 30 календарних днів з дати поставки товару. Кошти перераховуються на поточний рахунок постачальника реквізити якого вказані в даному договорі чи в рахунку-фактурі на товар. Датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Сторони дійшли згоди про те, що виникнення форс-мажорних обставин відстрочує зобов?язання за даним Договором на весь термін дії таких обставин, якщо сторони в момент дії таких обставин не домовляться про інше. Форс-мажорними обставинами сторони визначають такі обставини які унеможливлюють виконання зобов?язань, а саме: воєнні дії, блокади, ембарго, міжнародні санкції, стихійні лиха (повені, пожежі, землетруси), прийняття органами влади нормативних актів, які унеможливлюють виконання договору або можуть спричинити збитки для сторін (п.п.6.1-6.2 договору).

Згідно п.6.3 договору сторона для якої виникли форс-мажорні обставини, повинна в термін до 3-х робочих днів, повідомити іншу сторону про це в письмовій формі.

Пунктом 6.5 договору передбачено, що не повідомлення або несвоєчасне повідомлення позбавляє сторону посилатися на виникнення таких обставин.

У відповідності до п.10.1 договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2022 року, а в частині розрахунків та поставки товару - до повного виконання сторонами своїх зобов?язань. Договір автоматично продовжується на кожен наступний рік, поки одна сторона, не менше ніж за 30 календарних днів до дати закінчення поточного строку договору, не надішле іншій стороні письмове повідомлення про небажання продовжувати дію договору.

Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п.10.17 договору).

Договір підписано повноважними представниками сторін без зауважень та скріплено печатками підприємств.

Як свідчать матеріали справи, сторонами було узгоджено специфікації №1 від 26.11.2021р., №2 від 01.12.2021р., №3 від 02.12.2021р., №4 від 12.12.2021р., №5 від 30.12.2021р., №6 від 31.12.2021р., №7 від 28.12.2021р., №8 від 05.01.2022р., №9 від 18.01.2022р., №10 від 25.01.2022р., №11 від 10.02.2022р., №12 від 16.02.2022р., №13 від 16.02.2022р. на загальну суму 1280322,25 грн., в яких сторони узгодили найменування товару, його кількість, ціну та строк поставки.

Зокрема, п.6 специфікацій №1, №4, №5, №6, №7, №8, №10, №11, №12, №13 порядок оплати партії товару визначено на умовах 100% передоплати вартості партії товару.

Пунктом 6 специфікації №2 сторони погодили порядок оплати партії товару на умовах передоплати 50% вартості партії товару і оплати 50% протягом 14 календарних днів з дати поставки товару покупцю.

Пунктом 6 специфікацій №3 і №9 передбачено порядок оплати партії товару на умовах 100% оплати вартості товару протягом 21 календарного дня з дати поставки товару покупцю.

Як зазначає позивач, у період з 26.11.2021р. по 16.02.2022р. покупцем було отримано товар на загальну суму 1280322,25 грн., що підтверджується наступними доказами:

- 26.11.2021р. за видатковою накладною №1318 від 26.11.2021р., на умовах специфікації №1, покупцем отримано 100 кг Парадаймокс PARADIGMOX вайт ДН сухий (GMP+FSA Assured) загальною вартістю 8500,80 грн. з ПДВ. Поставлений товар зобов?язано оплатити згідно з рахунком на оплату №1291 від 26.11.2021р.;

- 03.12.2021р. за видатковою накладною №1341 від 01.12.2021р., на умовах специфікації №2, покупцем отримано 5016 кг Гемоглобіну 92В загальною вартістю 170584,13 грн. з ПДВ. Поставлений товар зобов?язано оплатити згідно з рахунком на оплату №1321 від 02.12.2021 р.;

- 03.12.2021р. за видатковою накладною №1347 від 02.12.2021р., на умовах специфікації №3, покупцем отримано 125 кг Бутіперла (GMP+FSA Assured) та 50 кг. Сал Карб сухого (GMP+FSA Assured) загальною вартістю 34776,00 грн. з ПДВ. Поставлений товар зобов?язано оплатити згідно з рахунком на оплату №1326 від 03.12.2021р.;

- 15.12.2021р. за видатковою накладною №1385 від 13.12.2021р., на умовах специфікації №4, покупцем отримано 200 кг Парадаймокс PARADIGMOX вайт ДН сухий (GMP+FSA Assured) загальною вартістю 17001,60 грн. з ПДВ. Поставлений товар зобов?язано оплатити згідно з рахунком на оплату №1356 від 13.12.2021р.;

- 28.12.2021р. за видатковою накладною №1427 від 28.12.2021р., на умовах специфікації №7, покупцем отримано 300 кг Лісофорт Екстенд сухий (GMP+FSA Assured) та 200 кг Сал Карб сухий (GMP+FSA Assured) загальною вартістю 88502,40 грн. з ПДВ. Поставлений товар зобов?язано оплатити згідно з рахунком на оплату №1406 від 28.12.2021р.;

- 30.12.2021р. за видатковою накладною №1449 від 30.12.2021р., на умовах специфікації №5, покупцем отримано 500 кг Кемзайм Плюс сухий (GMP+FSA Assured) загальною вартістю 62502,00 грн. з ПДВ. Поставлений товар зобов?язано оплатити згідно з рахунком на оплату №1419 від 30.12.2021р.;

- 04.01.2022р. за видатковою накладною №1 від 31.12.2021р., на умовах специфікації №6, покупцем отримано 4937 кг Сухої свинячої крові загальною вартістю 167897,50 грн. з ПДВ. Поставлений товар зобов?язано оплатити згідно з рахунком на оплату №1423 від 31.12.2021 р.;

- 11.01.2022р. за видатковою накладною №21 від 05.01.2022р., на умовах специфікації №8, покупцем отримано 900 кг Токсфін сухий (GMP+FSA Assured) та 100 кг Бутіперл (GMP+FSA Assured) загальною вартістю 73020,00 грн. з ПДВ. Поставлений товар зобов?язано оплатити згідно з рахунком на оплату №9 від 05.01.2022р.;

- 24.01.2022р. за видатковою накладною №70 від 18.01.2022р., на умовах специфікації №9, покупцем отримано 9577 кг Гемоглобіну 92В загальною вартістю 325694,62 грн. з ПДВ. Поставлений товар зобов?язано оплатити згідно з рахунком на оплату №48 від 18.01.2022р.;

- 28.01.2022р. за видатковою накладною №106 від 25.01.2022р., на умовах специфікації №10, покупцем отримано 500 кг Токсфін сухий (GMP+FSA Assured), 100 кг Бутіперл (GMP+FSA Assured), 500 кг Кемзайм Плюс сухий (GMP+FSA Assured), 100 кг Парадаймокс PARADIGMOX вайт ДН сухий (GMP+FSA Assured) загальною вартістю 122014,80 грн. з ПДВ. Поставлений товар зобов?язано оплатити згідно з рахунком на оплату №87 від 25.01.2022р.;

- 11.02.2022р. за видатковою накладною №160 від 10.02.2022р., на умовах специфікації №11, покупцем отримано 700 кг Токсфін сухий (GMP+FSA Assured); 300 кг Кемзайм Плюс сухий (GMP+FSA Assured) загальною вартістю 76015,20 грн. з ПДВ та зобов?язано оплатити згідно з рахунком на оплату №151 від 10.02.2022р.;

- 16.02.2022р.за видатковою накладною №178 від 16.02.2022р., на умовах специфікації №12, покупцем отримано 300 кг Лісофорт Екстенд сухий (GMP+FSA Assured); 200 кг Сал Карб сухий (GMP+FSA Assured); і 500 кг Токсфін сухий (GMP+FSA Assured) загальною вартістю 116012,40 грн. з ПДВ. Поставлений товар зобов?язано оплатити згідно з рахунком на оплату №172 від 16.02.2022р.;

- 16.02.2022р. за видатковою накладною №179 від 16.02.2022р., на умовах специфікації №13, покупцем отримано 100 кг Плазма крові 80% загальною вартістю 17800,80 грн. з ПДВ. Поставлений товар зобов?язано оплатити згідно з рахунком на оплату №178 від 16.02.2022р.

Разом з тим, позивач зазначає, що покупець здійснив часткову оплату поставленого товару на загальну суму 934411,73 грн., що підтверджується довідкою АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» №16161-823 від 11.01.2024р.

У зв`язку з тим, що оплату за поставлений товар у розмірі 345910,52 грн. відповідачем здійснено не було, позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату заборгованості №1701/1 від 17.01.2023р., яка була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Оскільки заборгованість за договором №АФУ251121/1 від 25.11.2021р. залишилася несплаченою, позивач звернувся із даним позовом до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

5. Оцінка суду і визначені відповідно до встановлених обставин правовідносини:

Відповідно до вимог ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 193 Господарського кодексу України регламентує, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Оцінивши зміст договору №АФУ251121/1 від 25.11.2021р., на підставі якого між сторонами виникли господарські правовідносини, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що позивачем на виконання зобов`язань за договором №АФУ251121/1 від 25.11.2021р. було поставлено відповідачу товар на загальну суму 1280322,25 грн., що підтверджується видатковими накладними №1318 від 26.11.2021р. на суму 8500,80 грн., №1341 від 03.12.2021р. на суму 170584,13 грн., №1347 від 03.12.2021р. на суму 34776,00 грн., №1385 від 15.12.2021р. на суму 17001,60 грн., №1427 від 28.12.2021р. на суму 88502,40 грн., №1449 від 30.12.2021р. на суму 62502,00 грн., №1 від 04.01.2022р. на суму 167897,50 грн., №21 від 11.01.2022р. на суму 73020,00 грн., №70 від 24.01.2022р. на суму 325694,62 грн., №106 від 28.01.2022р. на суму 122014,80 грн., №160 від 11.02.2022р. на суму 76015,20 грн., №178 від 16.02.2022р. на суму 116012,40 грн., №179 від 16.02.2022р. на суму 17800,80 грн.

За приписами ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов`язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар (п.1 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/767/2013 від 29.04.2013р.).

Надані позивачем видаткові накладні містять посилання на договір №АФУ251121/1 від 25.11.2021р., найменування суб`єктів господарювання, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, найменування товару, його кількість, вартість, одиницю виміру господарської операції та інші необхідні реквізити, тобто відповідають вимогам законодавства щодо оформлення первинних бухгалтерських документів, тому є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Окрім того, у відзиві на позовну заяву відповідачем факт отримання товару на суму 1280322,25 грн. не заперечується.

Як вже було зазначено судом, за умовами п.п.5.1-5.2 договору оплата товару, що поставляється за даним договором, проводиться в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом строку та умов зазначених у специфікаціях та/або видаткових накладних.

За умовами п.6 специфікацій №1, №4, №5, №6, №7, №8, №10, №11, №12, №13 порядок оплати партії товару визначено на умовах 100% передоплати вартості партії товару.

Пунктом 6 специфікації №2 сторони погодили порядок оплати партії товару на умовах передоплати 50% вартості партії товару і оплати 50% протягом 14 календарних днів з дати поставки товару покупцю.

Пунктом 6 специфікацій №3 і №9 передбачено порядок оплати партії товару на умовах 100% оплати вартості товару протягом 21 календарного дня з дати поставки товару покупцю.

Беручи до уваги викладені умови оплати та дати поставки, відповідач повинен розрахуватись із позивачем за отриманий ним товар за видатковими накладними:

- №1318 від 26.11.2021р., №1385 від 13.12.2021р., №1449 від 30.12.2021р., №1 від 31.12.2021р., №1427 від 28.12.2021р., №21 від 05.01.2022р., №106 від 25.01.2022р., №160 від 10.02.2022р., №178 від 16.02.2022р., №179 від 16.02.2022р. на загальну суму 749267,50 грн. - на умовах 100% передоплати вартості партії товару;

- №1341 від 01.12.2021р. на суму 170584,13 грн. - до 15.01.2021р.;

- №1347 від 02.12.2021р. на суму 34776,00 грн. - до 23.12.2021р.;

- №70 від 18.01.2022р. на суму 325694,62 грн. - до 08.02.2022р.

Отже, строк оплати поставленого товару за видатковими накладними є таким що настав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач частково оплатив поставлений товар з порушенням строку виконання в загальному розмірі 934411,73 грн., а саме: 26.11.2021р. у розмірі 8500,80 грн., 10.12.2021р. у розмірі 85292,00 грн., 10.12.2021р. у розмірі 34776,00 грн., 14.12.2021р. у розмірі 17001,60 грн., 28.12.2021р. у розмірі 85292,13 грн., 28.12.2021р. у розмірі 45000,00 грн., 30.12.2021р. у розмірі 32502,00 грн., 10.01.2022р. у розмірі 73020,00 грн., 14.01.2022р. у розмірі 75000,00 грн., 28.01.2022р. у розмірі 122014,80 грн., 28.01.2022р. у розмірі 70000,00 грн., 09.02.2022р. у розмірі 70000,00 грн., 11.02.2022р. у розмірі 100000,00 грн., 18.02.2022р. у розмірі 116012,40 грн.

Доказів погашення заборгованості в повному обсязі матеріали справи не містять.

За змістом ч.1 ст.191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У ч.4 ст.191 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як судом встановлено вище, відповідач у відзиві на позовну заяву визнав суму основного боргу у повному обсязі. Відзив підписано адвокатом Диким Юрієм Олеговичем, повноваження якого підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги №0038790 від 04.03.2024р.

Отже на підставі вищевикладеного, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, доведеність та визнання відповідачем заявлених позовних вимог, суд задовольняє позовну заяву в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 345910,52 грн.

Розглядаючи позов в частині стягнення з відповідача на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат у сумі 98118,92 грн. та 3% річних у сумі 19418,37 грн., суд виходить з такого.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наданого розрахунку позивачем нараховано на заборгованість у розмірі 345910,52 грн. 3% річних за період прострочення з 17.02.2022р. по 31.12.2023р. у розмірі 19418,37 грн. та інфляційні втрати за період з березня 2022 року по листопад 2023 року у розмірі 98118,92 грн.

Перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості штрафних санкцій "Ліга. Закон" наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що він є арифметично та методологічно правильним.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 98118,92 грн. та 3% річних у сумі 19418,37грн. є правомірними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимог про стягнення з відповідача пені у сумі 275155,23 грн. та штрафу у сумі 103773,16 грн., суд зазначає наступне.

За приписами статті 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.6 ст.231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Пунктами 7.2-7.3 договору сторони погодили, що у разі прострочення виконання грошового зобов?язання постачальник може вимагати від покупця, пеню у розмірі 0,5 відсотка від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. У випадку прострочення оплати вартості отриманого товару більше ніж на 30 календарних днів, покупець сплачує постачальнику крім пені штраф у розмірі 30 відсотків від простроченої суми грошового зобов`язання.

Відповідно до наданого розрахунку позивачем, з урахуванням приписів ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», нараховано на заборгованість у розмірі 345910,52 грн. пеню за період прострочення з 17.02.2022р. по 31.12.2023р. у розмірі 275155,23 грн.

Дослідивши розрахунок позивача, судом встановлено, що останнім нарахована пеня з 17.02.2022р. по 31.12.2023р. включно, що перевищує встановлений приписами ч.6 ст.232 ГК України спеціальний шестимісячний строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

В той же час, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав законної сили 02.04.2020р., розділ IX "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України доповнено пунктом 7 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Строк дії карантину неодноразово продовжувався.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №651 від 27.06.2023р. «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на всій території України відмінено карантин з 24 год. 00 хв. 30.06.2023р., встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, карантин на території України діяв у період з 12.03.2020р. по 30.06.2023р. та станом на момент ухвалення рішення у цій справі карантин відмінений.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що строк визначений ч.6 ст.232 ГК України, є продовженим в силу п.7 Прикінцевих положень ГК України та позивач має право на нарахування пені за період з 17.02.2022р. по 30.06.2023р., а не по дату звернення з даним позовом до суду, як було визначено останнім.

Зазначена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені у Постанові від 22.02.2023р. у справі №910/13704/21.

Провівши власний перерахунок за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості штрафних санкцій "Ліга. Закон" заявленої до стягнення пені судом встановлено, що загальний розмір пені складає 206314,30 грн.

Таким чином, вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 206314,30 грн.

Розрахунок штрафу судом перевірено і визнано вірним, а тому сума штрафу підлягає стягненню в заявленому розмірі 103773,16 грн.

Що стосується заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафу, пені, 3% річних, інфляційних втрат до 1%, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що за змістом ст.617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється саме від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, враховуючи положення ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування процентів та інфляційних втрат має компенсаційний, а не штрафний характер.

Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 (справи №373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц), від 23.10.2019 (справа №723/304/16-ц).

Отже, розмір 3% річних та інфляційних втрат не може бути зменшений, а особа не може бути звільнена від сплати процентів річних та інфляційних втрат у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, зокрема, і на підставі статті 617 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача в частині зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат.

Вирішуючи питання про можливість зменшення розміру пені та штрафу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, за змістом ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із покупця надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013р.

Обґрунтовуючи подане клопотання відповідач посилається на те, що внаслідок вторгнення російської федерації на територію України, ТОВ «Торговий будинок «Біос», юридична та фактична адреса якого: Донецька обл., Волноваський р-н., смт. Ольгинка, вул.Калинова, буд. 22/7, було змушене покинути усе майно, яке знаходилось в смт. Ольгинка та призупинити господарську діяльність до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану, що підтверджується наказом №24/22 від 24.02.2022р.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" з 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та діє станом на дату розгляду справи встановлено до 13.05.2024р.

Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309 (у редакції станом на час розгляду справи), Ольгинська селищна територіальна громада Волноваського району, з 10.03.2022 віднесена до тимчасово окупованої Російською Федерацією території України.

Отже, у період з 10.03.2023р. смт.Ольгинка, де розташований відповідач, знаходиться в тимчасовій окупації, підприємницька діяльність ТОВ «Торговий будинок «Біос» не здійснюється. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

При вирішенні питання про зменшення нарахованих штрафних санкцій суд бере до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019р. у справі №920/1013/18, від 26.03.2020р. у справі №904/2847/19).

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру штрафних санкцій фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст.3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Що стосується обставин даної справи, то суд звертає увагу, що сума нарахувань пені і штрафу у визначеному судом розмірі становить 310087,46 грн., що майже дорівнює розміру основної заборгованості у сумі 345910,52 грн.

Суд вважає, що стягнення всієї заявленої суми штрафних санкцій за наявності економічного спаду в період збройної агресії, може лягти на відповідача непомірним фінансовим тягарем. Це не відповідає справедливості та пропорційності у господарських відносинах між сторонами. Застосування значного розміру штрафних санкцій не може бути підставою для матеріального збагачення іншої сторони за її рахунок.

При цьому судом було прийнято до уваги аргументи позивача про понесені останнім збитки.

Однак, на думку суду, єдиними збитками, заподіяними позивачу внаслідок прострочення оплати за отриманий товар, є лише збитки від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів, позовні вимоги про стягнення яких також заявлені у даній справі та задоволені судом у повному обсязі. Також грошові втрати, які поніс позивач внаслідок інфляційних процесів у державі за період наявності заборгованості, відшкодовуються шляхом стягнення 3% річних.

Враховуючи вищенаведені обставини в сукупності, суд вважає за справедливе, пропорційне і таке, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, зменшити розмір пені та штрафу до 50% від нарахованих сум, що буде адекватною та співрозмірною компенсацією з порушеним інтересом позивача в даному конкретному випадку, та стягнути з відповідача на користь позивача 103157,15 грн. пені та 51886,58 грн. штрафу, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені та штрафу позивачу слід відмовити.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, беручи до уваги наявні в матеріалах справи пояснення та докази сторін, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути заборгованість в сумі 618491,54 грн., з яких: основна заборгованість у сумі 345910,52 грн., 3% річних у сумі 19418,37 грн., інфляційне збільшення у сумі 98118,92 грн., штраф у сумі 51886,58 грн. та пеня у сумі 103157,15 грн.

Згідно ч.1 ст.130 Господарського процесуального кодексу України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи, що заява про часткове визнання позову (в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 345910,52 грн.) подана на стадії підготовчого провадження, тобто до початку розгляду судом справи по суті, судовий збір в розмірі 2594,32 грн. (50% від сплаченої суми судового збору за вимогою про стягнення основного боргу в сумі 345910,52 грн.) підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

У відповідності до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у вигляді судового збору підлягають розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, решта сплаченого судового збору покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог з віднесенням у частині зменшеної пені та штрафу на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.129, 165, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Форвард України», м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Біос», смт.Ольгинка, Донецька область про стягнення заборгованості в сумі 842376,20 грн., з яких: основна заборгованість у сумі 345910,52 грн., 3% річних у сумі 19418,37 грн., інфляційне збільшення у сумі 98118,92 грн., штраф у сумі 103773,16 грн. та пеня у сумі 275155,23 грн., задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Біос» (85730, Донецька обл., Волноваський р-н, смт. Ольгинка, вул. Калинова, буд. 22/7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Форвард України» (02081, м.Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-д, офіс 401-а; ) основний борг в сумі 345910,52 грн., 3% річних у сумі 19418,37 грн., інфляційне збільшення у сумі 98118,92 грн., штраф у сумі 51886,58 грн. та пеню у сумі 103157,15 грн., всього заборгованість в сумі 618491,54 грн., судовий збір в сумі 9008,68 грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Повернути з Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю «Агро Форвард України» (02081, м.Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-д, офіс 401-а; ) судовий збір у розмірі 2594,32 грн., сплачений згідно платіжної інструкції №8292 від 12.01.2024р.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 20.05.2024р. оголошено повний текст рішення.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Г.В. Левшина