номер провадження справи 15/18/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2024 Справа № 908/567/24

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова І.С., розглянувши матеріали

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», 03117, м. Київ, пр. Берестейський, 65

до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант», 69068, м. Запоріжжя, вул. Вересаєва, буд. 3

про стягнення коштів

без повідомлення (виклику) учасників справи

суть спору

07.03.2024 до Господарського суду Запорізької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» про відшкодування шкоди в порядку суброгації в розмірі 15 817,56 грн, з яких: основна заборгованість в розмірі 12 279,94 грн, пеня в розмірі 3384,11 грн, інфляційні втрати в розмірі 90,07 грн, 3% річних в розмірі 63,44 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2024 справу № 908/567/24 передано на розгляд судді Горохову І.С.

Ухвалою суду від 13.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/567/24 в порядку спрощеного позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 15/18/24. Постановлено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи. Розгляд справи по суті розпочнеться через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі № 908/567/24.

Підставою для звернення з позовом до суду позивачем зазначено невиконання відповідачем зобов`язань з виплати страхового відшкодування за шкоду, завдану транспортному засобу, який спричинив ДТП. Оскільки позивач відповідно до Закону здійснив відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в порядку суброгації в розмірі 12 279,94 грн. за порушення виконання грошового зобов`язання просить також стягнути пеню в розмірі 3384,11 грн, три проценти річних в розмірі 63,44 грн, інфляційні втрати в розмірі 90,07 грн. Обґрунтовуючи позов посилається на ст. ст. 526, 530, 625, 993, 1166, 1188 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 22, 34, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів». Судові витрати у справі зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн просить покласти на відповідача.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 13.03.2024 запропоновано відповідачу надати у строк до 12.04.2024, відповідно до ст. 165 ГПК України, відзив на позовну заяву разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача або визнання позовних вимог, якщо такі докази не надані позивачем. Копію зазначеного документа направити на адресу позивача, докази направлення надіслати суду.

Запропоновано позивачу у строк до 26.04.2024 у разі отримання відзиву на позов надати суду відповідь на відзив, оформлену згідно вимог ст. 166 ГПК України, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується відповідь позивача, якщо такі докази не надані відповідачем, а також надіслати на адресу суду докази, що підтверджують надіслання відповіді на відзив і доданих до нього доказів відповідачу.

Запропоновано відповідачу надати у строк до 13.05.2024, відповідно до ст. 167 ГПК України, надати заперечення разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

08.04.2024 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву від ТДВ «СК «Мотор-Гарант». З підстав, викладених у відзиві, відповідач не визнає позовні вимоги. Відповідач зазначає, що виконав в повному обсязі свої обов`язки, пов`язані з виплатою страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу. Так, ТДВ «СК «Мотор-Гарант», яке є страховиком забезпеченого транспортного засобу ВАЗ 21154, р.н. НОМЕР_1 , не маючи інформацію про наявність договору добровільного страхування наземного транспорту, укладеного між ОСОБА_1 та позивачем (АТ «СГ «ТАС»), правомірно прийняло від власника пошкодженого транспортного засобу ТОYОТА СОROLLA, р.н. НОМЕР_2 повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування. Звертає увагу суду, що факт відсутності добровільного страхування пошкодженого автомобіля документально підтверджений потерпілою особою ОСОБА_1 у своїй заяві про виплату страхового відшкодування (вх. №2641/АК від 13.12.2022).

15.04.2024 через систему «Електронний суд» позивачем подано до суду відповідь на відзив. У відповіді позивач зазначає, що на момент здійснення відповідачем виплати потерпілій особі страхового відшкодування (10.03.2023) вже існували обставини, які є підставою для відмови ТДВ «СК «Мотор-Гарант» у виплаті суми страхового відшкодування (виплата відшкодування позивачем відбулась 17.01.2023), з чого можна зробити висновок, що виплату страхового відшкодування відповідач здійснив на власний ризик, без з`ясування факту наявності обставин, які є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. При цьому, відповідач не позбавлений права звернутися до ОСОБА_1 з вимогою про повернення безпідставно сплачених коштів.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом ГПК України) розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд установив.

26.07.2022 між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» (Страховик, позивач у справі) та ОСОБА_1 (Страхувальник) укладено договір добровільного комплексного страхування «Повний автозахист» №AZ17-1341404.

Строк дії полісу №АТ/3008872 з 08.08.2022 до 07.08.2023.

За вказаним договором позивач, зокрема, застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням наземним транспортним засобом ТОYОТА СОROLLA, номерний знак НОМЕР_2 .

09.12.2022 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області по вул. Соборності, 8, за участю автомобіля «ВАЗ 21154», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу «ТОYОТА СОROLLA», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 .

Унаслідок події автомобіль «ТОYОТА СОROLLA» отримав механічні пошкодження.

Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 31.01.2023 у справі №210/4761/22, якою названого водія визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 21154», державний номерний знак НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована ТДВ «СК «Мотор-Гарант» (відповідач) за договором-полісом № АР/2401102. Ліміт за шкоду життю та здоров`ю 260 000,00 грн, ліміт за шкоду майну 130 000,00 грн, франшиза 1300,00 грн.

На виконання умов договору страхування № AZ17-1341404 від 26.07.2022 на підставі заяви про виплату страхового відшкодування, страхового акту № 00769/20/923 від 13.01.2023 та розрахунку суми страхового відшкодування позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 13 579,94 грн ОСОБА_1 , що підтверджується платіжною інструкцією №312423 від 17.01.2023.

Після виплати страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача, як страховика цивільно-правової відповідальності особи, винної у вчиненні 09.12.2022 ДТП (водія автомобіля «ВАЗ 21154», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 ), із заявою про виплату страхового відшкодування за вих. № 00938/9223 від 02.03.2023 в розмірі 13 579,94 грн).

У зв`язку із невиконанням відповідачем вказаної вище вимоги позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка кореспондується зі статтею 979 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За приписами статті 20 Закону України «Про страхування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У частині 1 статті 25 Закону України «Про страхування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.

Згідно іі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Так, за приписами норм ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Слід також зазначити, що статтею 9 Закону України «Про страхування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

У даній справі судом встановлено, що страховик (позивач ПРАТ «СК «ТАС») виплатив страхове відшкодування в розмірі в розмірі 13 579,94 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №312423 від 17.01.2023.

На момент звернення позивача до суду сума страхового відшкодування відповідачем сплачена не була.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з ТДВ «СК «Мотор-Гарант» виплаченого страхового відшкодування в розмірі 12 279,94 грн (13 579,94 1300,00 (франшиза) = 12 279,94).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статей 76, 77, 78, 79, 80 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Позивачем доведено право вимоги від відповідача в порядку суборгації виплаченого страховиком страхового відшкодування в розмірі 12 279,94 грн.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що виконав в повному обсязі свої обов`язки, пов`язані з виплатою страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу. Так, ТДВ «СК «Мотор-Гарант», яке є страховиком забезпеченого транспортного засобу ВАЗ 21154, р.н. НОМЕР_1 , не маючи інформацію про наявність договору добровільного страхування наземного транспорту, укладеного між ОСОБА_1 та позивачем (АТ «СГ «ТАС»), прийняло від власника пошкодженого транспортного засобу ТОYОТА СОROLLA, р.н. НОМЕР_2 повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування. При цьому, звертає увагу суду, що факт відсутності добровільного страхування пошкодженого автомобіля документально підтверджений потерпілою особою ОСОБА_1 у своїй заяві про виплату страхового відшкодування (вх. №2641/АК від 13.12.2022).

Доводи відповідача щодо відсутності у власника пошкоджено транспортного засобу договору добровільного страхування суд відхиляє, як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки згідно із повідомленнями про дорожньо-транспортну пригоду від 13.12.2022, адресованих відповідачеві, у розділі про учасників ДТП зазначено щодо водія ОСОБА_3 про наявність полісу страхування АТ/300887, термін дії 08.08.2022 по 07.08.2023.

Відповідно до п.22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із п. 34.1 ст. 34 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

За приписами з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування» та ч. 1 ст. 991 ЦК України, одержання повного відшкодування шкоди за договором майнового страхування є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

12.12.2022 водій пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_3 звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до ТДВ «СК «Мотор-Гарант».

За результатами розгляду заяви відповідач виплатив ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 16 113,56 грн, про свідчить платіжна інструкція № 5416 від 10.03.2023.

Позивачем сума страхового відшкодування ОСОБА_1 виплачена 17.01.2023.

Отже, на момент здійснення відповідачем (ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ») виплати ОСОБА_3 страхового відшкодування (10.03.2023) вже існували обставини, які є підставою для відмови ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ» у виплаті суми страхового відшкодування (виплата відшкодування позивачем 17.01.2023), з чого можна зробити висновок, що виплату страхового відшкодування відповідач здійснив на власний розсуд, без з`ясування факту наявності обставин, які є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Доводи відповідача спростовані встановленими обставинами справи та викладеними нормами законодавства.

Також позивач за прострочення сплати страхового відшкодування просить стягнути пеню у розмірі 3384,11 грн за загальний період 14.06.2023-05.03.2024, три проценти річних у розмірі 63,44 грн за період 20.10.2023-05.03.2024, інфляційні втрати у розмірі 90,07 грн за період листопад 2023-січень 2024 р.р.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961 страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Після виплати страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача, як страховика цивільно-правової відповідальності особи, винної у вчиненні 09.12.2022 ДТП із претензією за № 00938/9223 від 02.03.2023.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення претензія відповідачем отримана 13.03.2023.

Таким чином граничний строк виконання зобов`язання (+90 днів з дня отримання вимоги) 11.06.2023, а оскільки він припадає на неробочий день, то граничним днем вважається наступний робочий 12.06.2023.

За приписами п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені та період її нарахування, суд приходить до висновку, що відповідачем неправильно обраховано пеню, а саме в порушення норм законодавства взято період (14.06.2023-05.03.2024), що перевищує шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що граничним днем виконання зобов`язання є 12.06.2023, таким чином нарахування пені припиняється через шість місяців 12.12.2023.

Здійснивши розрахунок пені, виходячи з обґрунтованої суми боргу, з урахування строку виконання зобов`язання (граничний строк виконання 12.06.2023), за період 13.06.2023-12.12.2023 (шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (183 дні прострочення), суд вважає обґрунтованою суму пені в розмірі 2553,55 грн, яка підлягає стягненню.

В частині позову щодо стягнення пені в розмірі 830,56 грн слід відмовити, як заявленої необґрунтовано.

Щодо трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати пов`язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником.

Дійсно, за прострочення суми страхового відшкодування відповідач має обов`язок сплатити передбачені законом (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону) суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону) є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди в порядку суброгації, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов`язанням.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК України.

Відповідні правові висновки, викладені в Постанові КГС ВС від 20.07.2020 у справі № 910/14293/19, постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 910/17993/15 з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15.

Отже, оскільки правовідношення, за яким відповідач має сплатити позивачу в порядку суброгації суму страхового відшкодування, є грошовим зобов`язанням, то на суму такого зобов`язання у разі прострочення його виконання позивачем правомірно нараховані суми, передбачені законом пеня, 3 % річних, інфляційні втрати.

Водночас, перевіривши розрахунок позивача трьох процентів річних та інфляційних втрат, розраховані позивачем неправильно, без врахування наступного.

За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин між сторонами, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Ураховуючи невиконання відповідачем основного грошового зобов`язання, суд вбачає наявність правових підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Здійснивши розрахунок трьох процентів річних за заявлений позивачем період 20.10.2023-05.03.2024, обрахований, виходячи з обґрунтованого розміру заборгованості (12 279,94 грн), суд вважає його виконаним арифметично неправильно, оскільки обґрунтованим розміром процентів за період 20.10.2023-05.03.2024 є сума 139,11 грн.

Перевіривши розрахунок позивача інфляційних втрат за заявлений ним період листопад 2023 року - лютий 2024 року, обрахований, виходячи з обґрунтованого розміру заборгованості (12 279,94 грн), суд також вважає його виконаним арифметично неправильно, оскільки обґрунтованим розміром інфляційних втрат за вказаний період є сума 197,50 грн.

Оскільки позивачем до стягнення заявлено менші суми трьох процентів річних 63,44 грн та інфляційних втрат 90,07 грн, ніж вирахувано судом, суд, не виходячи за межі позовних вимог, задовольняє вимоги позивача про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат у заявленому позивачем розмірі.

Враховуючи наявність законних підстав для задоволення позову, а також з огляду на вищенаведені висновки суду щодо розрахунків пені, річних процентів та інфляційних втрат, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 130, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» (69068, м. Запоріжжя, вул. Вересаєва, буд. 3; ідентифікаційний код юридичної особи 31154435) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03117, м. Київ, пр. Берестейский, 65; ідентифікаційний код юридичної особи 30115243) страхове відшкодування в розмірі 12 279,94 грн (дванадцять тисяч двісті сімдесят дев`ять гривень 94 коп.), інфляційні втрати в розмірі 90,07 грн (дев`яносто гривень 07 коп.), три проценти річних в розмірі 63,44 грн (шістдесят три гривні 44 коп.), пеню в розмірі 2553,55 грн (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят три гривні 55 коп.). Видати наказ.

У задоволенні позову про стягнення пені в розмірі 830,56 грн відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» (69068, м. Запоріжжя, вул. Вересаєва, буд. 3; ідентифікаційний код юридичної особи 31154435) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03117, м. Київ, пр. Берестейский, 65; ідентифікаційний код юридичної особи 30115243) судовий збір у розмірі 2869,00 грн (дві тисячі вісімсот шістдесят дев`ять гривень 00 коп.). Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20.05.2024.

Суддя І. С. Горохов