ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року Справа № 906/945/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Маціщук А.В. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився

прокурор - Безпалов А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Зуб Оксани Володимирівни на рішення Господарського суду Житомирської області від 13 грудня 2023 року у справі №906/945/23 (повний текст виготовлено 19 грудня 2023 року, суддя Тимошенко О.М.)

за позовом Заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської міської ради

до фізичної особи-підприємця Зуб Оксани Володимирівни

про скасування державної реєстрації прав та звільнення земельної ділянки та знесення самочинного будівництва

ВСТАНОВИВ:

Заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської міської ради звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до фізичної особи-підприємця Зуб Оксани Володимирівни про зобов`язання звільнити земельну ділянку комунальної власності Житомирської міської об`єднаної територіальної громади площею 0,02 га шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва - будівлі павільйону №2, що по вул. Перемоги, 89 в м. Житомирі з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 040 та про скасування державної реєстрації права власності Зуб Оксани Володимирівни на будівлю павільйону №2, що по вул. Перемоги, 89 в м. Житомирі з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 040 (номер запису про право власності: 44872550).

Позовні вимоги грунтуються на тому, що вказаний об`єкт є самочинним будівництвом, який розташований на земельній ділянці комунальної власності Житомирської міської ради кадастровий номер :07:025:0025, яка протиправно та безоплатно використовується відповідачем, що порушує інтереси територіальної громади та держави.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 13 грудня 2023 року у справі №906/945/23 задоволено позов. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на будівлю павільйону №2, що знаходиться по АДРЕСА_1 , має реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040.

Зобов`язано фізичну особу-підприємця Зуб Оксану Володимирівну ( АДРЕСА_2 ; ІПН НОМЕР_1 ) звільнити земельну ділянку комунальної власності Житомирської міської об`єднаної територіальної громади шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва - будівлі павільйону №2, що по АДРЕСА_1 з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 040.

Присуджено до стягнення з фізичної особи-підприємця Зуб Оксани Володимирівни ( АДРЕСА_2 ; ІПН НОМЕР_1 ) на користь Житомирської обласної прокуратури (10002, м.Житомир, вулиця Святослава Ріхтера, 11, ) - 5368,00 грн. судового збору.

Вказане рішення мотивоване тим, що в матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи, що дають право на використання спірної земельної ділянки відповідачем, як і будівництва та законної державної реєстрації таких речових прав на нерухоме майно, а тому з метою захисту прав та інтересів власника земельної ділянки - територіальної громади, вимога прокурора щодо зобов`язання фізичної особо-підприємця Зуб О.В. звільнити землі комунальної власності площею 0,02 га шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва - будівлі павільйону №2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 040), що розташовується по АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням фізична особа-підприємець Зуб Оксана Володимирівна звернулась до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 13 грудня 2023 року у справі №906/945/23 та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України, є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Крім того, Верховний Суд нагадав, що Європейський суд з прав людини у справі "Іванова і Черкезов проти Болгарії" (№ 46577/15) від 21 квітня 2016 року підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Таким чином, на переконання апелянта, суд не взяв до уваги, що позивачем не було надано можливості фізичні особі-підприємцю Зуб Оксані Володимирівні, доопрацьовувати реєстраційні документи на будівлю павільону №2, що знаходиться по АДРЕСА_1 , має реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040.

Листом №906/945/23/1435/24 від 01 березня 2024 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Житормиської області.

15 березня 2024 року до апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №906/945/23.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15 березня 2024 року у справі №906/945/23 визнано неповажними причини, вказані фізичною особою-підприємцем Зуб Оксаною Володимирівною у клопотанні про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Житомирської області від 13 грудня 2023 року у справі №906/945/23. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Зуб Оксани Володимирівни на рішення Господарського суду Житомирської області від 13 грудня 2023 року у справі №906/945/23 залишено без руху. Запропоновано фізичній особі-підприємцю Зуб О.В. у 10-денний строк з дня вручення даної ухвали усунути недоліки, встановлені в даній ухвалі, шляхом подання до суду заяви про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучити - докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 8052,00 грн. Роз`яснено фізичній особі-підприємцю Зуб О.В., що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику. Запропоновано фізичній особі-підприємцю Зуб О.В. протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження в якій вказати інші підстави для поновлення строку.

11 квітня 2024 року від фізичної особи-підприємця Зуб О.В. надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано квитанцію про сплату судового збору від 01 квітня 2024 року та заяву про поновлення строків з додатками.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12 квітня 2024 року у справі №906/945/23 поновлено строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Зуб Оксани Володимирівни на рішення Господарського суду Житомирської області від 13 грудня 2023 року у справі №906/945/23. Розгляд апеляційної скарги призначено на 22 травня 2024 року об 11:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань №2. Зупинено дію рішення Господарського суду Житомирської області від 13 грудня 2023 року у справі №906/945/23 до закінчення апеляційного провадження.

18 квітня 2024 року від Житомирської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. Міська рада зауважує, що дозвільні документи в період із 09 жовтня 2020 року, які дають право виконувати будівельні роботи на вказаних землях уповноваженим органом - Управлінням ДАБК Житомирської міської ради не видавалися та не реєструвалися. Житомирською міською радою рішень щодо передачі в користування земельної ділянки кадастровий номер :07:025:0025 ФОП Зуб О.В., не приймалося. Отже, павільйон (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040) є об`єктом самочинного будівництва та підлягає знесенню.

29 квітня 2024 року від Житомирської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу. Прокурор просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що в апеляційній скарзі відповідач фактично не заперечує факти встановлені у рішенні суду щодо обставин будівництва спірного об`єкту та реєстрації на нього прав власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Апелянтом також і не заперечується самочинність вказаного будівництва та не оспорюються такі обставини встановленні рішенням суду першої інстанції. Твердження відповідача про те, що суд не надав їм можливості для "доопрацювання реєстраційних документів" не може жодним чином спростовувати факту самочинності будівництва, оскільки відповідні документи, що дають право на забудову земельної ділянки, виготовляються та отримуються до початку будівництва, введення об`єкту до експлуатації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомості. Водночас, у відповідача відсутні будь-які підстави для визнання права власності на даний об`єкт на підставі частини 3 статті 376 Цивільного кодексу України, оскільки земельної ділянки під об`єктом самочинного будівництва їй надано не було.

20 травня 2024 року від Житомирської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі позивача.

22 травня 2024 року через "Електронний суд" від представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Томашевського О.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка обгрунтована обов`язковою участю адвоката на слідчому експерименті в кримінальному провадженні №00001381 від 06 травня 2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_2 , до якого застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою згідно ухвали Богунського районного суду м.Житомира №295/6950/24 від 08 травня 2024 року.

Розглянувши подане клопотання про відкладення колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Згідно з частиною 11 статті 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відкладення розгляду справи є правом суду та здійснюється ним, з урахуванням конкретних обставин у справі та у разі визнання причин неявки сторін поважними. При цьому відкладення розгляду справи є прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно зі статтею 129 Конституції України, статтею 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зокрема в частині, що кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Процесуальний закон не містить приписів щодо обов`язкового здійснення апеляційного розгляду за участю представників учасників справи. Не зазначалося про таку участь як обов`язкову і в ухвалі про призначення судового засідання.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої четвертої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, і в той же час учасники справи зобов`язані з`явитися за викликом суду в судове засідання, якщо їх явка визнана обов`язковою. Учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

При цьому пунктом 2 частини 2 статті 42 ГПК України визначено обов`язок учасників справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Згідно частини 1 статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі. В рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду прав людини у справі "Каракуця проти України").

Суд апеляційної інстанції зауважує, що до заяви про відкладення розгляду справи не додано жодного доказу на підтвердження причин поважності неявки у судове засідання (докази проведення слідчих дій 22 травня 2024 року, докази представництва у межах кримінального провадження та інші).

Колегія суддів зауважує, що фізична особа-підприємець Зуб О.В. була завчасно повідомлена про судове засідання та не була позбавлене можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника, який не буде зайнятий 22 травня 2024 року.

Крім того, зайнятість представника відповідача 22 травня 2024 року в слідчому експерименті (що не доведено) не є поважною причиною для відкладення розгляду справи №906/945/23, оскільки це є суб`єктивним ставленням як заявника так і його адвоката до справи, надання пріоритету (переваги) судовому засіданню у справі №295/6950/24 над судовим засіданням у справі №906/945/23 залежало від суб`єктивних факторів заявника.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідачу було створено належні умови для реалізації наданих процесуальним законодавством прав, відповідач не був позбавлений можливості забезпечити явку свого представника в судове засідання, правова позиція останнього викладена у апеляційній скарзі. Отже, з огляду на викладене, обставини неможливості взяти участь в засіданні суду представника відповідача колегія суддів не може визнати поважними, оскільки вони є недоведеними, у зв`язку з чим клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Колегія суддів звертає увагу відповідача, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (рішення ЄСПЛ у справах "Волчлі проти Франції", ТОВ "Фріда" проти України").

Безпосередньо в судовому засіданні 22 травня 2024 року прокурор повністю підтримав вимоги і доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник позивача та відповідача в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Колегія суддів, заслухавши пояснення прокурора, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 14 листопада 2016 року Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради оформлено Зуб Оксані Володимирівні Паспорт прив`язки павільйону непродовольчих товарів (в групі тимчасових споруд) з виконанням благоустрою прилеглої території за адресою: м. Житомир, вул. Перемоги, 89.

Згідно Паспорту прив`язки він дійсний до 14 листопада 2017 року, площа тимчасової споруди становить 30 кв.м., підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки, який анулюється за умови невстановлення тимчасової споруди протягом 6 місяців з дати отримання паспорта прив`язки /т.1, а.с.9/.

Паспорт прив`язки продовжено до 14 травня 2023 року /т.1, а.с.10/.

26 травня 2022 року фізична особа-підприємець Зуб О.В. звернулась до Житомирської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Перемоги, 89 площею (орієнтовною площею) 0,02 га для обслуговування будівель торгівлі. Згідно заяви, на земельній ділянці для виділення якої вона звертається наявне нерухоме майно. До даної заяви долучено: Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на павільйон №2 площею 27,4 кв м. за вищевказаною адресою; Технічний паспорт на павільйон по наданню послуг від 20 липня 2021 року; витяг із ДЗК щодо суміжної земельної ділянки кадастровий номер :07:025:0025 /т.1, а.с.22-25/.

Згідно витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 03 листопада 2021 року фізичною особою-підприємцем Зуб О.В. здійснено державну реєстрацію права приватної власності на павільйон №2 на підставі копії Акту комісії про прийняття в експлуатацію від 27 липня 2006 року №1911 /т.1, а.с.23, 26/.

Також, в реєстраційній справі наявний технічний паспорт на вищевказаний павільйон без зазначення дати будівництва, що виготовлений ФОП Брушук Г.В. 20 липня 2021 року. Згідно техпаспорту, павільйон розміщений на бутобетонному фундаменті. Площа забудови становить 29,5 кв. м. /т.1, а.с.24, 25/.

Відповідно до вимог статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності в Україні" в редакції, що діяла в період від 09 жовтня 2020 року до 03 листопада 2021 року, замовник має право на виконання робіт лише після подання до органів державного архітектурно-будівельного контролю повідомлення про початок виконання будівельних робіт або видачі цим органом дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно частини 1 та частини 2 статті 39 даного Закону, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі ним відповідного сертифіката.

Згідно листа Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради №1447/11 від 16 грудня 2022, в архіві департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради відсутній Акт комісії про прийняття в експлуатацію від 27 липня 2006 року №1911, що слугував підставою для державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості; звернень стосовно надання містобудівних умов і обмежень проектування забудови земельної ділянки за адресою: м. Житомир, вул. Перемоги, 89, до департаменту не надходило та відповідних документів не надавалось /т.1, а.с.28/.

Згідно листа Державного архіву Житомирської області №07-12/611 від 19 грудня 2022 року на запит прокурора, реквізити рішень виконкому міської ради, зазначені в Актах та на підставі яких встановлено відповідні споруди, не співпадають з реквізитами та змістом з рішеннями, які зберігаються в архіві. В документах виконавчого комітету Житомирської міської ради за 2006 рік не виявлено Акту прийняття в експлуатацію №1911 від 27 липня 2006 року про прийняття в експлуатацію Павільйону №2 по вул.Перемоги, 89 /т.1, а.с.31, 32/.

Згідно листа Управління ДАБК Житомирської міської ради №98/23 від 01 червня 2023 року, в останнього відсутні будь-які дозвільні документи на будівництво щодо вказаного об`єкту /т.1, а.с.30/.

Прокурор вважає, що вказаний об`єкт є самочинним будівництвом, який розташований на земельній ділянці комунальної власності Житомирської міської ради кадастровий номер :07:025:0025, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно статті 30-1 Закону України "Про планування і забудову територій" який діяв на дату, зазначену в Акті комісії про прийняття в експлуатацію, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється на підставі свідоцтва про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил (далі - свідоцтво), що видаються інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

Свідоцтво - документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

З дослідженого місцевим судом та перевіреного колегією суддів вбачається, що в документах виконавчого комітету Житомирської міської ради за 2006 рік не виявлено Акту №1911 від 27 липня 2006 року про прийняття в експлуатацію Павільйону №2 по вул.Перемоги, 89, відповідні дозвільні документи, які дають право виконувати будівельні роботи на вказаних землях уповноваженим органом державної влади - Управлінням ДАБК Житомирської міської ради, не видавалися та не реєструвалися.

Разом з тим, згідно Технічного паспорту на вищевказаний павільйон, що виготовлений ФОП Брушук Г.В. 20 липня 2021 року, на землях комунальної власності фізичною особою-підприємцем Зуб О.В. споруджено об`єкт нерухомості.

03 листопада 2021 року фізичною особою-підприємцем Зуб О.В. на підставі копії Акту прийняття в експлуатацію №1911 від 27 липня 2006 року зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна 2006 року побудови.

Частиною 1 статті 375 Цивільного кодексу України, встановлено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Згідно частин 1, 2 статті 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Стаття 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.

Таким чином, як правильно зазначив місцевий господарський суд, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

При цьому формулювання положень статті 376 Цивільного кодексу України виключають можливість існування інших способів легітимації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.

Тож, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 Цивільного кодексу України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

Зазначені правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі №916/2791/13, від 20 липня 2022 року у справі №923/196/20.

Відповідно до частини 4 статті 376 Цивільного кодексу України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Судами обох інстанцій встановлено, що в матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи, що дають право на використання даної земельної ділянки відповідачем, як і будівництва та законної державної реєстрації таких речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

При вирішенні питання про наявність ознак самовільного зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. При вирішенні таких спорів необхідним є встановлення наявності у особи в силу закону права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі №910/14139/20, від 12 липня 2022 року у справі №904/4338/21, від 16 серпня 2022 року у справі №904/4339/21.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно частини 2 статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина 3 статті 152 Земельного кодексу України).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно застосував вищевикладені норми законодавства і дав правильну оцінку доказам та фактичним обставинам справи, які свідчать про те, що з метою захисту прав та інтересів власника земельної ділянки - територіальної громади, вимога прокурора щодо зобов`язання фізичної особо-підприємця Зуб О.В. звільнити землі комунальної власності площею 0,02 га шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва - будівлі павільйону №2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 040), що розташовується по АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.

Згідно частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.

Враховуючи викладене, а також те, що особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, державна реєстрація права власності за фізичною особою-підприємцем Зуб О.В. на будівлю павільйону №2 за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 040, на переконання судів обох інстанцій, підлягає скасуванню (номер запису про право власності: 44872550).

У апеляційній скарзі фізична особа-підприємець Зуб О.В. стверджує виключно про те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. На переконання апелянта, суд не взяв до уваги, що позивачем не було надано можливості фізичні особі-підприємцю Зуб Оксані Володимирівні, доопрацьовувати реєстраційні документи на будівлю павільону №2, що знаходиться по вул. Перемоги, 89 в м. Житомирі, має реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040.

Однак, відповідні аргументи апелянта не базуються на положеннях чинного законодавства, не відповідають обставинам справи та не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оспорюваному рішенні.

Відповідно до правових позицій викладених у постановах Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі №522/3835/22, від 29 січня 2020 року у справі №822/2149/18, від 10 квітня 2020 року у справі №344/4319/16-а зроблено висновки про те, що правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 Цивільного кодексу України). В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови.

За таких обставин, коли належний власник земельної ділянки не надавав згоди на будівництво на його земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, він має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав як власника земельної ділянки шляхом знесення усіх об`єктів, зокрема й самочинного будівництва, навіть у разі його державної реєстрації, здійсненого не власником або без його згоди.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №204/3027/20, від 01 лютого 2023 року у справі № 204/1053/20, від 22 червня 2023 року у справі №592/16491/18, від 04 січня 2024 року у справі №680/1009/16-ц.

Самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 травня 2023 року у справі №906/945/20.

Отже, враховуючи, що власником земельної ділянки - територіальною громадою, згоди на будівництво спірного об`єкту надано не було, а Житомирська міська рада підтримує позов прокурора, у суду першої інстанції були наявні усі підстави для прийняття рішення про зобов`язання відповідача знести зазначену самочинну забудову.

Таким чином, доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Зуб Оксани Володимирівни на рішення Господарського суду Житомирської області від 13 грудня 2023 року у справі №906/945/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 13 грудня 2023 року у справі №906/945/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/945/23 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "24" травня 2024 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Василишин А.Р.