ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2024 р. Справа№ 755/18982/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Алданової С.О.

Євсікова О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.12.2023

у справі №755/18982/20 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом ОСОБА_1

до Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя»

про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Релігійної організації "Благодійне місійне товариство "Слово Життя" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06.06.2023 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 26.10.2023 апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06.06.2023 скасовано, провадження у справі закрито; роз`яснено позивачу, що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції господарського суду та про можливість протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення він може звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

17.11.2023 від позивача надійшла заява про направлення справи за встановленою юрисдикцією до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28.11.2023 справу №755/18982/20 передано за встановленою юрисдикцією до Господарського суду міста Києва.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2023 позовну заяву повернуто заявнику на підставі частини 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивачем не усунено недоліки позовної заяви щодо надання доказів сплати судового збору.

Суд виходив з того, що позивач має сплатити судовий збір за розгляд цієї справи у розмірі у розмірі встановленому законом. Суд не прийняв посилання позивача на те, що він звільнений від сплати судового збору в порядку п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки цей спір виник не з трудових відносин, а з корпоративних і його спір віднесено до юрисдикції господарських судів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з цією ухвалою суду, 06.02.2024 позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:

- суд не зазначив в ухвалі від 07.12.2023 про залишення позовної заяви без руху про необхідність позивачу сплатити судовий збір не менше 1 розміру прожиткового мінімуму;

- суд не врахував, що в п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» зазначено, що від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу від 30.04.2024 відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржену ухвалу залишити без змін.

Зокрема, відповідач посилається на те, що:

- п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» не визначає пільг у трудовому спорі щодо вимог про стягнення середнього заробітку на час вимушеного прогулу, за винятком позивачів у двох категоріях вимог: стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі;

- твердження позивача про те, що суд не зазначив в ухвалі від 07.12.2023 про залишення позовної заяви без руху про необхідність позивачу сплатити судовий збір не менше 1 розміру прожиткового мінімуму є хибним та необґрунтованим, оскільки судом у цій ухвалі було зазначено, що: «за подання до господарського суду встановлено такий розмір та порядок сплати судового збору: за позовними заявами майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за позовними заявами немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.»;

- саме по собі не сприйняття позивачем викладеної в ухвалах суду першої інстанції інформації та проявлена неуважність при виконанні вимог суду не може слугувати підставою для скасування оскарженої ухвали.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2024 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Кравчук Г.А., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2023 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №755/18982/20. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду першої інстанції.

Колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючої судді - Тарасенко К.В., суддів Кравчука Г.А., Коробенка Г.П. заявлено про самовідвід у справі №755/18982/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 заяву про самовідвід колегії суддів у складі: головуючої судді - Тарасенко К.В., суддів Кравчука Г.А., Коробенка Г.П. від розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.12.2023 у справі №755/18982/20 задоволено. Матеріали справи передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2024, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.12.2023 у справі №755/18982/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. (головуючий суддя), судді Алданова С.О., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2024 апеляційну скаргу залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 256, 260 ГПК України у зв`язку із пропуском процесуального строку на апеляційне оскарження. Роз`яснено скаржнику, що протягом п`яти днів з дня вручення цієї ухвали останній має право усунути недоліки зазначені у її мотивувальній частині, надавши суду відповідні докази.

02.04.2024 скаржник подав заяву про поновлення пропущеного процесуального строку та навів інші причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2024 поновлено ОСОБА_1 пропущений строк на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.12.2023 у справі № 755/18982/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.12.2023 у справі №755/18982/20. Закінчено проведення підготовчих дій. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 01.05.2024. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 01.05.2024.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 ч. 1 ст. 256 ГПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Враховуючи те, що предметом апеляційного перегляду наразі є ухвала про повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 255 ГПК України), яка входить до визначеного у ч. 2 ст. 271 ГПК України переліку та з огляду на відсутність обставин справи, що зумовлюють необхідність розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшов висновку апеляційну скаргу задовольнити, оскаржену ухвалу у даній справі скасувати, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Після направлення справи за встановленою юрисдикцією до Господарського суду міста Києва, ухвалою суду від 07.12.2023 залишено без руху позовну заяву та встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви: п`ять днів з дня вручення цієї ухвали, встановити спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- подання відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету позивача, відомостей про відомі номери засобів зв`язку відповідача та адреси електронної пошти сторін;

- зазначення ціни позову;

- подання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат;

- подання належних доказів сплатити судового збору в установлених законом порядку і розмірі.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд виходив з того, що згідно п. 3 ч. 3 ст. 162 ГПК України позивачем не зазначено ціни даного позову (в частині вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу) та не надано попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, що не відповідає вимогам п. 9 ч. 3 ст. 162 ГПК України.

Суд вказав позивачу, що він має сплатити судовий збір у розмірі 2 684,00 грн за розгляд позовної вимоги немайнового характеру (про поновлення на роботі) та 1,5% від суми його позовних вимог про стягнення з відповідача коштів (відповідно до визначеної позивачем ціни позову).

Також, у цій ухвалі, суд, щодо тверджень позивача про те, що дані вимоги не обкладаються судовим збором, оскільки вони виникли з трудових відносин, зазначив, що у постанові Київського апеляційного суду від 26.10.2023 роз`яснено позивачу, що спір у даній справі виник не з трудових відносин, а з корпоративних, і його розгляд віднесено до юрисдикції господарського суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що судовий збір за розгляд даної позовної заяви сплачується позивачем у встановлених законом порядку і розмірі.

20.12.2023 позивачем подано до Господарського суду міста Києва заяву про усунення недоліків позовної заяви, а саме:

- визначено ціну позову в частині вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 70 097,68 грн;

- надано докази сплати судового збору у розмірі 3 736,00 грн, з яких: 2684,00 грн сплачено як за вимогу майнового характеру та 1 052,00 грн як за вимогу майнового характеру, що складає 1,5% від 70 097,68 грн - ціна позову щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд визнав недоліки позовної заяви не усуненими, оскільки судовий збір сплачено не в повному розмірі, як того вимагає Закон України «Про судовий збір», а тому повернув зазначений позов.

Позивач з таким рішенням суду не погоджується, оскільки, як він зазначає, ним було виконано всі вимоги ухвали суду від 07.12.2023 про залишення позовної зави без руху. Також, позивач стверджує, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Наведене стало причиною звернення позивача з цією апеляційною скаргою.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Предметом апеляційного перегляду у цій справі є ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Відповідно до ст.1 Законом України "Про судовий збір", судовим збором є збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

Стаття 4 Закону України "Про судовий збір" встановлює розміри ставок судового збору.

Стаття 5 цього Закону в певних випадках передбачає звільнення від сплати судового збору.

Як вбачається з апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що в силу закону він звільнений від сплати судового збору, оскільки відповідно до п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються: 1) позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

З цього приводу, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у редакції, чинній до 18.10.2023, від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Тобто, вимоги позивача про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є такими, які дають підстави для звільнення його від сплати судового збору.

Суд першої інстанції не врахував наведених положень закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи скаржника про неправильне застосування норм порушення норм процесуального права при вирішенні питання щодо сплати судового збору за подання позовної заяви у цій справі.

З цього приводу, колегія суддів також враховує висновки Верховного Суду, викладені у справах № 910/7862/21 від 23.06.2022, №760/9300/17-ц від 10.05.2024, №910/6133/22 від 29.04.2024, у яких щодо позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які розглядались в порядку господарського судочинства Верховний Суд зазначив, що у цьому випадку позивачі звільняються від сплати судового збору у всіх інстанціях на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Також, суд першої інстанції в ухвалі про залишення позову без руху від 07.12.2023 зазначив, що у постанові Київського апеляційного суду від 26.10.2023 було роз`яснено позивачу, що спір у цій справі виник не з трудових відносин, а з корпоративних, і його розгляд віднесено до юрисдикції господарського суду. Тому, виходячи із висновків цієї постанови, суд першої інстанції зазначив, що судовий збір за розгляд даної позовної заяви повинен бути сплачений позивачем у встановлених законом порядку і розмірі.

Колегія суддів вважає, що такі висновки судів щодо юрисдикції не припиняють дію норми Закону України "Про судовий збір", яка передбачає звільнення позивачів від плати судового збору у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

У цьому випадку, слід відійти від формального підходу щодо розгляду питання про сплату судового збору, оскільки дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог господарського судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

В аспекті зазначеного, колегія вважає за доцільне звернутись до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За змістом ч. 3 ст. 271 ГПК України у випадку скасування судом апеляційної інстанції ухвали про повернення позовної заяви у справі передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить до висновку, що оскаржувана ухвала є такою, що постановлена з неповним дотриманням норм процесуального права, а відтак, підлягає скасуванню з направленням даної справи на розгляд до суду першої інстанції.

Судові витрати

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.12.2023 у справі №755/18982/20 скасувати.

Справу передати до Господарського суду міста Києва для подальшого розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді С.О. Алданова

О.О. Євсіков