ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2024 р. Справа№ 910/10397/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Мусійченко Д.Л.;

від відповідачів: 1) не з`явились;

2) Статкевич В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2024 (повний текст складено і підписано 23.02.2024)

у справі № 910/10397/23 (суддя - Мандриченко О.В.)

за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

до 1) Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

2) Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві

про стягнення 2 448 936, 44 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 2 448 936,44 грн безпідставно отриманих коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з позивача було стягнуто виконавчий збір у розмірі 3 388 133,40 грн. (на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 03.08.2020 у виконавчому провадженні НОМЕР_2, відкритого з примусового виконання виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області № 363/3965/15-ц), тоді як відповідно до постанови Верховного Суду від 23.02.2022 у справі № 363/3965/15 було частково рішення суду на підставі якого відкрито виконавче провадження, а отже виконавчий збір складає 939 196,96 грн. Таким чином різниця між грошовими коштами складає 2 448 936,44 грн, які Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» вважає безпідставно отриманими та просить їх стягнути з Державного бюджету України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2024 у справі №910/10397/23 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2024 у справі № 910/10397/23 та ухвалити нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та без врахування висновку Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21.

Скаржник вважає, що обраний ним спосіб захисту порушеного права, призводить у спірних правовідносинах до реального захисту та відновлення порушених прав позивача

Крім того, апелянт зазначив, що положення Порядку № 787 від 03.09.2013, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/14182, встановлюють порядок взаємодії державних органів між собою, тому у разі коли орган, що контролює справляння надходжень бюджету, в установлений законом строк не надає відповідний висновок (подання) органу державного казначейства, АТ КБ «Приватбанк» вправі скористатися своїм правом на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів (повернення надміру сплаченої суми) державного бюджету.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2024 апеляційна скарга у справі №910/10397/23 передана на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя), судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2024 на у справі №910/10397/23 залишено без руху та надано заявникові строк на усунення недоліків десять днів з дня отримання копії ухвали.

На виконання вищезазначеної ухвали суду, 08.03.2024 від Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано копію платіжної інструкції від 07.03.2024 про доплату судового збору в сумі 8 816,17 грн.

12.03.2024 від Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до суду надійшли доповнення до апеляційної скарги, відповідно до яких останній зазначає, що невідповідність чи неповна відповідність позовних вимог належному способу захисту не може бути підставою для відмови у позові з формальних підстав, якщо прагнення позивача не викликає сумніву, а позовні вимоги можуть бути витлумачені відповідно до належного способу захисту прав, і якщо таке тлумачення не призводить до порушення процесуальних прав відповідача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» та призначено до розгляду на 24.04.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2024 відкладено розгляд справи до 15.05.2024.

03.05.2024 від Головного управління Державної казначеської служби України у м. Києві надійшла пояснення по справі, відповідно до яких відповідач 2 зазначив, що зважаючи на те, що існує позасудовий порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, стягнення в судовому порядку коштів з державного бюджету є недопустимим та не може вважатися належним способом захисту.

08.05.2024 до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі, відповідно до яких останній надав суду судову практику у схожих правовідносинах.

Представник позивача у судовому засіданні 15.05.2024 підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача 1 у судове засідання 15.05.2024 не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні 15.05.2024 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд, залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача 1 у судовому засіданні 15.05.2024.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23.09.2019 позовні вимоги в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», треті особи: НБУ, ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором банківського вкладу та зобов`язання вчинити певні дії - задоволені частково. Стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 за договорами банківського вкладу (депозиту) № 177s756063 від 31.01.2005, № 177s756064 від 31.01.2005, № 177s756065 від 31.01.2005, № 177s756066 від 31.01.2005, № 177s756067 від 31.01.2005, № 177s756068 від 31.01.2005, № 177s756069 від 31.01.2005 суму вкладів у розмірі 4 000 000 грн, проценти за користування грошовими коштами у період з 01.02.2005 по 31.07.2005 у розмірі 396 712, 32 грн, проценти за користування грошовими коштами у період з 01.08.2005 по 31.12.2016 у розмірі 9 141 917,81 грн, три процента річних на суму прострочення виплати вкладу у розмірі 1 457 697,58 грн, інфляційні витрати на суму прострочення виплати вкладу у розмірі 13 981 181.40 грн, 3% пені від сум неповернутих вкладів (згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») в сумі 274 257,53 грн, а всього на суму 29 251 766,64 грн. В іншій частині в позові відмовлено. Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 9 605 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 06.07.2020 апеляційні скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» та ОСОБА_1 задоволені частково. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами за договорами банківських вкладів (депозиту) від 31.01.2005 за №№ 177s756063, 177s756064, 177s756065, 177s756066, 177s756067, 177s756068, 177s756069, 177s756070, 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, пені згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» змінено. Зменшено розмір процентів за користування грошовими коштами, які підлягають стягненню за період з 01.02.2005 по 31.12.2016 з 9 538 630,13 (дев`яти мільйонів п`ятсот тридцяти восьми тисяч шістсот тридцяти) грн 13 коп. до 882 729,84 (вісімсот вісімдесяти двох тисяч сімсот двадцяти дев`яти) грн 84 коп. Зменшено розмір 3 % річних, які підлягають стягненню за період з 31.08.2012 по 31.12.2016 з 1 457 697,58 (одного мільйона чотириста п`ятдесяти семи тисяч шістсот дев`яносто семи) грн 58 коп. до 520 692,48 (п`ятсот двадцяти тисяч шістсот дев`яносто двох) грн 48 коп. Зменшено розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню за період з 31.08.2012 по 31.12.2016 з 13 981 181,40 (тринадцяти мільйонів дев`ятсот вісімдесяти однієї тисячі сто вісімдесят однієї) грн 40 коп. до 4 489 907,28 (чотирьох мільйонів чотириста вісімдесяти дев`яти тисяч дев`ятсот семи) грн 28 коп. Збільшено розмір пені згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка підлягає стягненню з 274 257,53 (двохсот сімдесяти чотирьох тисяч двохсот п`ятдесяти семи) грн 53 коп. до 23 988 004,40 (двадцяти трьох мільйонів дев`ятсот вісімдесяти восьми тисяч чотирьох) грн 40 коп. У зв`язку з цим загальну суму стягнення збільшено з 29 251 766,64 (двадцяти дев`яти мільйонів двохсот п`ятдесяти однієї тисячі сімсот шістдесяти шести) грн 64 коп. до 33 881 334 (тридцяти трьох мільйонів вісімсот вісімдесяти однієї тисячі триста тридцяти чотирьох) грн. В решті рішення залишено без змін.

06.08.2020 державною виконавчою службою на виконання виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області вiд 30.07.2020, виданого на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23.09.2019 та постанови Київського апеляційного суду від 06.07.2020 у цивільній справі № 363/3965/15 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», треті особи: ОСОБА_2 , НБУ платіжним дорученням № 62707214 від 03.08.2020 було списано з рахунку банку № НОМЕР_1 суму в розмірі 37 269 663,36 грн (33 881 334 грн на користь стягувача + 3 388 133.40 виконавчого збору + 195,96 грн витрат на проведення виконавчих дій).

В свою чергу, постановою Верховного Суду від 23.02.2022 рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення пені скасовано та в задоволенні позову в цій частині відмовлено. Постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині зменшення розміру стягнених процентів за користування грошовими коштами та розміру загальної суми стягнення змінено, зменшено розмір стягнених процентів до 381 369,84 грн та розмір загальної суми стягнення до 9 391 969,60 грн. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині стягнення з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь держави судового збору змінено, зменшено розмір судового збору до 6 090,00 грн. В іншій оскарженій частині постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» 15 397,96 грн судових витрат на сплату судового збору. Клопотання Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про вирішення питання щодо судових витрат задоволено. Повернуто Акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» з Державного бюджету України 5 100,00 грн судового збору сплаченого при поданні касаційної скарги, що внесений згідно платіжного доручення№ PROM3BQ09E від 03 серпня 2020 року на розрахунковий рахунок UA026007, отримувач - УК у Печерському районі м. Києва, .

Таким чином, позивач сплатив на виконання судових рішень 33 881 334 грн, тоді як Верховним Судом, у вищевказаній поставі, сума зменшена до 9 391 969,60 грн.

Відповідним органом державної виконавчої служби з позивача стягнуто виконавчий у розмірі 3 388 133,40 грн (33 881 334*10%), тоді як за остаточним рішенням суду виконавчий збір складає 939 196,96 грн (9 391 969,60*10%), тобто різниця складає 2 448 936,44 грн, які Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» вважає безпідставно отриманими коштами, у зв`язку з чим звернулося до господарського суду та просить стягнути вказані грошові кошти з Державного бюджету України.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом та не заперечується сторонами, платіжним дорученням № 62707214 від 03.08.2020 було списано з рахунку позивача № НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 37 269 663, 36 грн, з яких: 33 881 334 грн на користь ОСОБА_1 , 3 388 133,40 грн виконавчого збору та 195,96 грн витрат на проведення виконавчих дій.

Відповідно до частини 1, 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Оскільки відповідно до наведених вище норм набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні виконавчого збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають поверненню саме з Державного бюджету України.

Відповідачем 2, за результатом нерегламентованої вибірки, в ручному режимі з автоматизованої системи обліку бюджетних надходжень Державної казначейської служби України АС «€-Казна» щодо перерахування до Державного бюджету України виконавчого збору згідно платіжного доручення від 07.08.2020 № 1409 встановлено перерахування Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) 07.08.2020 коштів у сумі 3 388 133,40 грн на рахунок № UA0026007, призначення платежу: «Перерахування виконавчого збору по ВІ 62707214; 62707214; Виконавчий збір», згідно платіжного доручення від 07.08.2020 № 1409.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не є набувачем списаної суми виконавчого збору, а тому не може бути зобов`язаною стороною у спірних правовідносин.

Водночас, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що до правовідносин з повернення виконавчого збору застосовуються положення Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/14182 (далі - Порядок).

Так, положеннями п. 5 вказаного Порядку визначено, що повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Відповідно до п. 2 розділу 2 Порядку, повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджетів платежів здійснюється з відповідних рахунків за надходженнями, відкритих в Казначействі на ім`я головних управлінь Казначейства та Казначейства відповідно до законодавства, у межах поточних надходжень за день.

Таким чином, територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, які було помилково або надмірно зараховано до бюджету, за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, яким у цьому випадку виступає Державна виконавча служба України.

Контроль справляння надходжень по рахунку № UA0026007 здійснює Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Враховуючи вказане, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в даному випадку правильним способом захисту прав позивача є його звернення із заявою до органу, який контролює справляння надходжень бюджету по рахунку № UA0026007, а у випадку відмови чи неотримання відповіді - звернутися до суду з вимогою про зобов`язання органу, який контролює справляння надходжень бюджету по рахунку № UA0026007 подати до органу Казначейства відповідне подання.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач не звертався до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), як до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, за поверненням надміру стягнутого виконавчого збору у відповідності до вищезазначених норм Порядку, з метою отримання подання (висновку) та подальшого його повернення на свою користь.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Так, пункт 1 Порядку встановлює визначення надмірно та помилково зарахованих коштів.

Надміру зараховані кошти - сума коштів, що становить позитивну різницю між сумою фактично сплачених коштів та сумою коштів, яку повинен сплатити до відповідного бюджету платник платежів (зборів), що визначені відповідним законодавством (крім платежів (зборів), контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби), для повного виконання покладеного на нього грошового зобов`язання.

Помилково зараховані кошти - кошти, що сплачені платником за видом доходів, який не відповідає суті платежу (збору), визначеного в абзаці третьому цього пункту, та/або до невідповідного бюджету.

Колегія суддів звертає увагу, що на момент сплати позивачем виконавчого збору, юридична підстава для такого платежу існувала - була чинною постанова суду та відкрите виконавче провадження. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив виконавчий збір надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначено постановою про стягнення виконавчого збору.

Отже, Порядок № 787 застосований до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету коштів. Оскільки сума виконавчого збору, яку вніс до бюджету позивач, не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок № 787 на спірні правовідносини не поширюється.

Схожі висновки викладені в постанові ВП ВС від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21.

Колегія суддів вважає, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови від 21.08.2019 року у справі № 911/3681/17, від 22.01.2020 року у справі № 910/1809/18, від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21).

За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, - так би мовити, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що на спірні правовідносини поширюються приписи статті 1212 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Як зазначалося вище, постановою Верховного Суду від 23.02.2022 рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення пені скасовано та в задоволенні позову в цій частині відмовлено. Постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині зменшення розміру стягнених процентів за користування грошовими коштами та розміру загальної суми стягнення змінено, зменшено розмір стягнених процентів до 381 369,84 грн та розмір загальної суми стягнення до 9 391 969,60 грн.

Зазначене свідчить про відсутність на даний час підстави стягнення Відділом примусового виконання виконавчого збору в сумі 2 448 936, 44 грн, у зв`язку із чим підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України.

При цьому, як зазначалося вище виконавчий збір підлягає стягненню з Держаного бюджету України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 2 448 936, 44 грн.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується із доводами апелянта та приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», скасування рішення суду першої інстанції від 13.02.2024 та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Згідно із ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях, враховуючи причини виникнення спору, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2024 у справі № 910/10397/23 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2024 у справі № 910/10397/23 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

3. Стягнути Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; ) 2 448 936, 44 грн безпідставно отриманих коштів.

4. Судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанціях, покласти на скаржника.

5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/10397/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун

Дата складення повного тексту 22.05.2024