ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.05.2024м. СумиСправа № 920/1008/23(920/243/24)

Господарський суд Сумської області у складі судді Соп`яненко О.Ю., за участі секретаря судового засідання Бардакової О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи № 920/1008/23 (920/243/24)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал (04053, м.Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд.5-Б, ),

до відповідачів: 1. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),

2. ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 1:

- арбітражного керуючого Жмакіна Сергія Андрійовича (40000, м. Суми, вул. Кузнечна, буд. 4),

- приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Рибалки Клавдії Дмитрівни (40030, м. Суми, вул. Козацький вал, 2),

- Нотаріальної палати України (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 6, 4-й поверх, офіс 5 а, ).

про визнання недійсним шлюбного договору,

за участі представників сторін:

від позивача: Бурдюг Т.В. (в режимі відеоконференції)

від відповідачів: 1. ОСОБА_3 , адвокат,

2. ОСОБА_4 , адвокат

від третіх осіб: 1. Жмакін С.А.

2., 3. не з`явилися,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою та просить визнати недійсним шлюбний договір, укладений 17.12.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований у реєстрі під номером 5619, у зв`язку із його фіктивністю.

У провадженні судді Господарського суду Сумської області Соп`яненко О.Ю. перебуває справа № 920/1008/23 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

У відповідності до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.09.2023 справу № 920/1008/23 (920/243/24) призначено судді Соп`яненко О.Ю.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 11.03.2024 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал до розгляду та відкрито провадження у справі № 920/1008/23 (920/243/24); справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; розгляд справи № 920/243/24 вирішено здійснювати в межах справи № 920/1008/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 в окремому позовному провадженні. Також ухвалою було залучено до участі у справі третіх осіб; надано сторонам строк для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив; третім особам запропоновано подати письмові пояснення щодо позовних вимог з урахуванням вимог ст. 168 ГПК України.

26.03.2024 представником відповідача 2 подано відзив на позовну заяву від 25.03.2024 (вх.№888), в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним шлюбного договору в повному обсязі.

29.03.2024 представником відповідача 1 подано відзив на позовну заяву від 25.03.2024 (вх.№1751/24), в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним шлюбного договору в повному обсязі.

29.03.2024 третьою особою - приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К.Д. подано пояснення щодо позовних вимог №40/01-16 від 25.03.2024, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним шлюбного договору у зв`язку з необгрунтованістю та вказує на те, що при посвідченні шлюбного договору, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 17.10.2005, було додержано всі вимоги чинного законодавства на момент його укладення. Також зазначає про те, що умови спірного шлюбного договору не суперечать ст. ст. 93, 97 СК України, оскільки перехід права власності на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, від одного власника до іншого не відбувався.

04.04.2024 третьою особою - арбітражним керуючим Жмакіним С.А. подано до суду пояснення на позов від 02.04.2024 №02-01/333, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання шлюбного договору недійсним. У поясненнях вказує на те, що відповідачі, укладаючи спірний договір, дійшли згоди щодо істотних його умов та врегулювали свої шлюбні відносини, що не заборонено законодавством України. Також зазначив, що укладаючи шлюбний договір 17.10.2005 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мали на меті ухилення від виконання зобов`язань перед кредитором, оскільки на момент укладання шлюбного договору відсутні правовідносини зобов`язального характеру з кредитором ЗAT "ОПТ Банк" (правонаступник ТОВ "Вердикт Капітал"), укладення шлюбного договору не порушувало та не могло порушити інтереси кредитора, оскільки кредитних відносин не існувало.

10.04.2024 від позивача у справі Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал до суду надійшла відповідь на відзив № 1-6177 від 05.04.2024 (вх. № 2055, 1850), у якій також заявлено клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні з викликом учасників справи.

Ухвалою суду від 15.04.2024 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал, викладене у відповіді на відзив № 1-6177 від 05.04.2024 (вх. № 2055, 1850), про розгляд справи № 920/1008/23 (920/243/24) у загальному позовному провадженні з викликом учасників справи - задоволено частково. Призначений розгляд справи по суті в судове засідання на 09.05.2004, 12:00 з повідомленням (викликом) сторін.

18.04.2024 представником позивача подано заяву від 17.04.2024, в якій надає для долучення до матеріалів справи докази направлення сторонам відповіді на пояснення арбітражного керуючого Жмакіна С.А. разом із поясненнями №1-6583 від 15.04.2024.

19.04.2024 позивачем подано відповідь на пояснення приватного нотаріуса Рибалки К.Д. №1-6577 від 15.04.2024 та відповідь на пояснення арбітражного керуючого Жмакіна С.А. №1-6588 від 15.04.2024.

29.04.2024 представником відповідача 2 подано додаткові пояснення у справі від 26.04.2024.

08.05.2024 від позивача надійшла відповідь на пояснення ОСОБА_2 №1-7486 від 03.05.2024.

У судовому засіданні 09.05.2024 представник позивача надала пояснення, просила задовольнити позовні вимоги, визнати недійсним шлюбний договір у зв`язку з його фіктивністю. Представники відповідачів заперечили проти позову, просили відмовити у його задоволенні, арбітражний керуючий Жмакін С.А. підтримав позицію відповідачів.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

У провадженні Господарського суду Сумської області перебуває справа №920/1008/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Постановою Господарського суду Сумської області від 14.02.2024 року у справі № 920/1008/23 визнано банкрутом фізичну особу ОСОБА_1 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) введено процедуру погашення боргів боржника, керуючим реалізацією призначено арбітражного керуючого Жмакіна Сергія Андрійовича.

Позивач - ТОВ "Вердикт Каптіал" звернувся до суду із позовною заявою про визнання недійсним шлюбного договору в межах справи про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18.02.2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений Договір про надання кредиту № CL-SMEC00/012/2008.

18.02.2008 року був укладений Договір застави автотранспортного засобу №PCL-SMEC00/012/2008, що нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою Клавдією Дмитрівною.

18.02.2008 року був укладений Договір поруки № SR-SMEC00/012/2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 .

11.06.2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений Договір про надання кредиту № CL-SMEC00/077/2008.

11.06.2008 року був укладений Договір застави автотранспортного засобу №PCL-SMEC00/077/2008, що нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою Клавдією Дмитрівною.

11.06.2008 року був укладений Договір поруки № SR- SMEC00/077/2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 .

27.04.2012 року між ПАТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «ОТП БАНК» відступило свої права вимоги за договорами кредиту, і в тому числі за договорами кредиту № CL-SMEC00/012/2008, CL-SMEC00/077/2008.

27.04.2012 року між ПАТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір відступлення права вимоги за Договорами іпотеки та Договорами застави, відповідно до якого ТОВ «ОТП БАНК» відступило свої права вимоги за договорами застави, і в тому числі за договорами застави № PC-SMEC00/012/2008, РС-SMEC00/077/2008.

26.09.2018 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір факторингу №5-09/18, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступило свої права вимоги за договорами кредиту, і в тому числі за договорами кредиту № CL-SMEC00/012/2008, CL-SMEC00/077/2008.

27.09.2018 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір відступлення права вимоги за Договорами застави, відповідно до якого ТОВ «ОТП БАНК» відступило свої права вимоги за договорами застави, і в тому числі за договорами застави № PC-SMEC00/012/2008, РС-SMEC00/077/2008.

14.09.2021 року постановою Сумського апеляційного суду по справі № 591/9513/13-ц постановлено: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» () заборгованість за кредитним договором № CL-SMEC00/012/2008 від 18 лютого 2008 року у розмірі 38454,22 доларів США та пеню в розмірі 307364 грн 58 коп. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» () заборгованість за кредитним договором № CL-SMEC00/077/2008 від 11 червня 2008 року у розмірі 45552,86 доларів США та пеню в розмірі 364104 грн 01 коп.».

Вищезазначене також встановлено ухвалою Зарічного районного суду м. Суми № 591/9513/13-ц від 18 березня 2019 року.

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорка В.В. знаходилось виконавче провадження № 64328803 з виконання виконавчого листа № 591/9513/13-ц, виданого 12.03.2014 року Зарічним районним судом міста Суми про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами.

12.12.2019 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми було замінено стягувача у виконавчому провадженні з ТОВ "ОТП Факторинг Україна" на ТОВ "Вердикт капітал".

В процесі проведення виконавчих дій, в рамках зазначеного Виконавчого провадження, приватним виконавцем було оголошено у розшук заставні транспортні засоби, які боржник добровільно не надав для реалізації, а також виявлено нерухоме майно, яким є житловий будинок, за адресою : АДРЕСА_3 .

11.06.2009 року, в період перебування ОСОБА_1 у шлюбі з ОСОБА_2 було набуто у власність та зареєстровано житловий будинок, за адресою : АДРЕСА_3 . Приватний виконавець звернувся до Зарічного районного суду міста Суми із поданням про виділ часток у праві сумісної власності.

За наслідками розгляду зазначеного подання виконавця, судом було відкрито провадження № 6/591/366/21, справа № 591/8004/21.

В процесі розгляду вказаної справи було встановлено, що житловий будинок не є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки 17.10.2005 року між вказаними особами було укладено нотаріально посвідчений шлюбний договір. Відповідно до вказаного шлюбного договору все рухоме та нерухоме майно, що зареєстроване на ім`я одного з подружжя, є його особистою приватною власністю незалежно від способу та часу набуття. Житловий будинок набуто у власність ОСОБА_2 після укладення вказаного шлюбного договору. Відповідно будинок є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , частка ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності відсутня, в натурі не виділена, тому виділ частки для звернення стягнення на житловий будинок є неможливим.

У зв`язку з цим, ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14.12.2021 року у справі №591/8004/21 було відмовлено у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорка Вадима Вікторовича про визначення частки боржника ОСОБА_1 у майні - житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , який зареєстрований за ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що при отриманні кредиту подружжя Хоменків приховало від банку факт існування шлюбного договору, надавши не повні відомості про майновий стан позичальників, з метою уникнення виконання своїх кредитних зобов`язань, які виникли, а тому звернувся до суду про визнання недійсним шлюбного договору, укладеного 17.10.2005 року (у резолютивній частині позовної заяви помилково вказана інша дата - 17.12.2005 року) між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у зв`язку із його фіктивністю.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 1 - ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з відповідачем 2 - ОСОБА_2 з 16.11.1991 року, про що зроблено актовий запис за номером 2398.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Сімейного кодексу України (в редакції від 15.10.2005 р.) дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до статті 92 Сімейного кодексу України шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям. Згідно зі ст. 93 СК України (в редакції від 15.10.2005 р.) шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки.

17.10.2005 шлюбний договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 посвідчений нотаріусом Сумського міського нотаріального округу, номер бланку ВСЕ № 449561, та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за номером 899412.

Частина 2 статті 95 СК України визначає, що якщо шлюбний договір укладено подружжям, він набирає чинності у день його нотаріального посвідчення.

Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України (в редакції станом на момент укладення шлюбного договору) правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Отже, реєстрація вказаного шлюбного договору 17.10.2005 в Державному реєстрі правочинів свідчить про його дійсність, чинність та його фактичне укладення 17.10.2005. У матеріалах справи міститься відповідний Витяг з Державного реєстру правочинів №1613474, виданий датою укладення шлюбного договору - 17.10.2005 року о 18:58.

Відповідно до змісту Витягу, у Державному реєстрі правочинів мається запис 899412, вказано найменування правочину "Шлюбний договір", у графі відомості про документ міститься дата нотаріального посвідчення - 17.10.2005 із зазначенням номеру у реєстрі нотаріальних дій - 5619, зазначено використані бланки ВСЕ 449561, ВСЕ 449563, що ідентичні номеру бланку, на якому викладено договір, зазначено предмет правочину, його сторони, дату та час реєстрації. Зазначеним спростовується припущення позивача щодо укладення шлюбного договору не у дату його вчинення.

Відповідно до п. 1 шлюбного договору все рухоме та нерухоме майно, що зареєстроване на ім`я одного з подружжя, є його особистою приватною власністю незалежно від способу та часу набуття.

Таке положення шлюбного договору відповідає приписам частини 2 статті 97 Сімейного кодексу України.

Так, у відповідності до частини 2 статті 97 Сімейного кодексу України (в редакції від 15.10.2005 р.) сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них.

Відповідно до п. 2 шлюбного договору для відчуження, передачі в оренду чи під заставу (іпотеку) майна, що є особистою приватною власністю того з подружжя, на чиє ім`я воно придбано та зареєстровано, не потребується згода другого з подружжя.

Відповідно до п. 4 цей договір набув чинності з моменту його нотаріального посвідчення.

Шлюбний договір посвідчено 17.10.2005 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К.Д. та зареєстровано в реєстрі за №5619.

Заперечуючи проти позову, відповідачі вказують на те, що 17.10.2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за обопільною згодою, діючи добровільно, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, бажаючи врегулювати майнові відносини, майнові права та правовий режим майна подружжя, маючи дійсний намір укласти відповідний правочин та взаємно маючи бажання на настання обумовлених ним правових наслідків, будучи попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин, уклали шлюбний договір. У ОСОБА_1 не було умислу приховати інший намір при укладенні шлюбного договору, сторони шлюбного договору домовились лише про визначення правового режиму майна подружжя з урахуванням принципу свободи договору та з додержанням положень Сімейного кодексу України.

Відповідно ч. 1 ст. 103 СК України шлюбний договір на вимогу одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом України.

Таким чином, для визнання недійсним шлюбного договору необхідними є:

- вимога одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої порушено укладенням шлюбного договору;

- наявність підстав, передбачених положеннями Цивільного кодексу України.

Посилання позивача на надзвичайно невигідне матеріальне становище чоловіка ОСОБА_1 у даному шлюбному договорі є недоречним, оскільки лише сторона шлюбного договору може доводити таке становище. Проте, ОСОБА_1 не оскаржував шлюбний договір з вказаної підстави, шлюбний договір між подружжям не розірваний.

ТОВ "Вердикт Капітал" не є стороною шлюбного договору. Права ТОВ "Вердикт Капітал" виникли з кредитних договорів, укладених між ОСОБА_1 та ЗАТ "ОТП Банк" з моменту укладення таких договорів, тобто з 2008.

На дату укладення шлюбного договору (17.10.2005) жодних прав ЗАТ "ОТП Банк" (правонаступником є ТОВ "Вердикт Капітал") у відносинах з ОСОБА_1 не існувало.

Шлюбний договір є особливим способом урегулювання наявних між подружжям майнових відносин або майнових відносин, що можуть виникнути в майбутньому, засобом захисту майнових прав подружжя, а також засобом здійснення майнових обов`язків. Відповідно до статті 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми статей 3, 6 ЦК України щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання.

Принцип свободи договору відповідно до статті 6, частини першої статті 626, статті 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом. Разом з тим сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини лише у випадках, якщо існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства, заборона випливає зі змісту акта законодавства, така домовленість суперечить суті відносин між сторонами.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність шлюбного договору прямо не встановлена законом, його правомірність презюмується згідно з вимогами статті 204 ЦК України.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань, що передбачені таким договором; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення спірного шлюбного договору (у жовтні 2005 року) передує початку кредитних взаємовідносин між ОСОБА_1 та ЗАТ "ОТП Банк" (лютий та червень 2008 року), що не свідчить про намір уникнути виконання зобов`язань перед кредитором, оскільки на момент укладення шлюбного договору кредитних зобов`язань не існувало.

Наявність умислу сторін на фіктивність укладеного шлюбного договору позивачем не доведена та не підтверджується наданими суду доказами.

Доводи позивача щодо використання кредитних коштів для придбання майна для сім`ї спростовуються матеріалами справи № 902/1008/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 та наявними у даній справі доказами, якими встановлено, що кредитні кошти, отримані за цільовими кредитами 18.02.2008 та 11.06.2008 року, використані ОСОБА_1 виключно на придбання майна, яке визначено в тексті кредитних договорів (автомобілі), та у подальшому таке майно передано у заставу кредитора.

Отже, укладаючи шлюбний договір 17.10.2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мали на меті ухилення від виконання зобов`язань перед кредитором, оскільки на момент укладання шлюбного договору відсутні правовідносини зобов`язального характеру (та інші правовідносини) з кредитором ЗAT "ОПТ Банк" (правонаступником якого є позивач), укладення шлюбного договору не порушувало та не могло порушити інтереси кредитора, оскільки кредитних відносин не існувало.

Інших доказів фіктивності шлюбного договору та вчинення його на шкоду іншим особам, з мотивів зловживання, недобросовісності позивачем не наведено.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюбний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, внутрішня воля сторін відповідала зовнішньому її прояву, такий правочин не укладався з метою уникнення від виконання зобов`язань чи судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами порушення його прав та інтересів внаслідок укладення шлюбного договору, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно Закону України Про судовий збір та відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні позову, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал до відповідачів: 1. ОСОБА_1 , 2. ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача 1: арбітражний керуючий Жмакін Сергій Андрійович, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Рибалка Клавдія Дмитрівна, Нотаріальна палата України, про визнання недійсним шлюбного договору відмовити.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 20.05.2024 у зв`язку з відпусткою судді з 13.05.2024 по 17.05.2024.

Суддя О.Ю. Соп`яненко