ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
20.05.2024 м. Івано-ФранківськСправа № 909/170/24
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Горпинюка І.Є., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональна газова компанія" (вх. № 7703/24 від 09.05.2024) про ухвалення додаткового рішення у справі № 909/170/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональна газова компанія" до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз" про стягнення 239886,55 грн.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 04.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 909/170/24; відповідно до приписів ст. 252 ГПК України, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
09.05.2024 до суду від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональна газова компанія" через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" (документ сформований в системі "Електронний суд" 08.05.2024) надійшла заява (вх. № 7703/24) про ухвалення додаткового рішення, в якій адвокат Вук У.І. просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональна газова компанія" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 23 988,65 грн.
09.05.2024 суд постановив ухвалу, якою прийняв вищевказану заяву до розгляду та повідомив АТ "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз" (відповідача), що додаткове рішення у справі № 909/170/24 буде ухвалене протягом десяти днів з дня надходження заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональна газова компанія" (вх. № 7703/24 від 09.05.2024) про ухвалення додаткового рішення.
15.05.2024 до суду від представника відповідача через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" надійшло клопотання (вх. № 8124/24) про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому АТ "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз" просить суд відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональна газова компанія" витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 23 988,65 грн.
На думку відповідача, заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу не є пропорційним до предмета спору.
В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду викладений в постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).
Відповідач вважає, що з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у даній справі, обсяг і обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру, заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу не є обґрунтованим, з урахуванням обсягу наданих послуг (п. 2 ч. 5 ст. 129 ГПК України).
Розглянувши заяву ТОВ "Регіональна газова компанія" про ухвалення додаткового рішення, клопотання АТ "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз" про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, дослідивши матеріали справи, суд враховує таке.
Згідно з ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
При цьому у позовній заяві зазначено, що користуючись правом, яке надано статтею 129 ГПК України, позивач надасть докази про понесені витрати щодо послуг на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За змістом ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У розумінні положень зазначеної вище норми зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу інших судових витрат (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу) визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката надано:
- копію договору № 300318-1/01/043/18 про надання правової допомоги від 30 березня 2018 року (а.с. 51-52);
- копію додаткової угоди № 10 від 01 грудня 2023 р. до Договору про надання правової допомоги № 300318-1/01/043/18 від 30 березня 2018 року (а.с. 56);
- копію додаткової угоди № 18 від 09 лютого 2024 року до Договору про надання правової допомоги від 30.03.2018 р. № 300318-1/01/043/18 (а.с. 54-55);
- опис робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським об`єднанням "Правовий Альянс" для надання правничої допомоги (а.с. 53);
- копію акта від 06 травня 2024 року про надання послуг згідно з додатковою угодою № 18 до Договору про надання правової допомоги від 30.03.2018 р. № 300318-1/01/043/18 (а.с. 50).
При дослідженні зазначених вище доказів судом встановлено, що 30 березня 2018 року між ТОВ "Регіональна газова компанія" (замовник) та Адвокатським об`єднанням "Правовий Альянс" (виконавець) було укладено договір про надання правової допомоги.
У договорі позивач (замовник) та виконавець погодили предмет договору, права і обов`язки сторін, вартість послуг виконавця та порядок їх оплати, відповідальність сторін та інші умови.
Пунктом 1.1 договору сторони погодили, що в порядку та на умовах визначених цим договором, виконавець зобов`язується надавати комплекс послуг правової допомоги, а замовник приймати та оплачувати їх.
09 лютого 2024 року між ТОВ "Регіональна газова компанія" (замовник) та Адвокатським об`єднанням "Правовий Альянс" (виконавець) було укладено додаткову угоду № 18 до Договору про надання правової допомоги від 30.03.2018 р. № 300318-1/01/043/18.
Вартість послуг та порядок розрахунків визначені у розділі 3 додаткової угоди.
06 травня 2024 року замовник (ТОВ Регіональна газова компанія"/ позивач) та виконавець (адвокатське об`єднання "Правовий Альянс") склали акт про надання послуг згідно з додатковою угодою № 18 до Договору про надання правової допомоги від 30.03.2018 р. № 300318-1/01/043/18 .
Зазначений вище Акт складений про таке:
3) вартість наданих послуг за додатковою угодою № 18 від 09 лютого 2024 року до Договору про надання правової допомоги від 30.03.2018 р. № 300318-1/01/043/18 складає:
4) сторони підтверджують, що зобов`язання виконавця по додатковій угоді № 18 від 09 лютого 2024 року до Договору про надання правової допомоги від 30.03.2018 р. № 300318-1/01/043/18 виконані належним чином та своєчасно;
5) замовник не має претензій до виконавця щодо виконання договірних зобов`язань.
Надання послуг в даній справі здійснювала адвокат Вук Уляна Іванівна (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ЛВ № 000884 від 21 лютого 2018; витяг з наказу адвокатське об`єднання "Правовий Альянс" № 63-ОС від 10 листопада 2023 р. про прийняття ОСОБА_1 на посаду адвоката в управління в Львівській області).
Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію стосовно того, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірними з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Склад та розмір судових витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Перевіривши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сукупності з матеріалами справи, судом встановлено, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи.
При цьому судом враховано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати на правову допомогу були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
У заяві про ухвалення додаткового рішення адвокат Вук У.І. просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональна газова компанія" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 23 988,65 грн.
03.05.2024 Господарський суд Івано-Франківської області ухвалив рішення, яким позов ТОВ "Регіональна газова компанія" до АТ "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз" задовольнив частково. Відмовив в частині позову про стягнення пені в сумі 617,12 грн.
Чинне законодавство не містить визначення такого виду гонорару як гонорар успіху. Зокрема, Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та Правила адвокатської етики надають визначення поняття "гонорар" без поділу цього поняття на види. При цьому норми зазначених Закону та Правил не передбачають такі різновиди винагороди (гонорару) як основний, додатковий чи "гонорар успіху", що свідчить про те, що поняття "гонорар", яке міститься у зазначених нормативно-правових актах, є загальним, під яким розуміється як основна, так і додаткова винагороди.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху", як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду в цій постанові вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Також слід зазначити, що "гонорар успіху", погоджений сторонами у договорі під відкладальною умовою (у разі досягнення результату) є складовою частиною гонорару адвоката і належить до судових витрат, а відтак, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати, зокрема, і гонорар успіху за критерієм розумності таких витрат, їх співмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для сторони справи.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих за складністю доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у справі № 909/170/24 позов задоволено частково (в пропорції 99,74%), то з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9974,00 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог та виходячи з розміру витрат, які за висновком суду підлягають розподілу між сторонами).
Керуючись ст. 123, 124, 126, 129, 221, 232, 233, 236, 241, 244, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд
заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональна газова компанія" про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Суддя І.Є. Горпинюк