СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Харків Справа № 917/1217/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є., суддя Попков Д.О.

секретар судового засідання Семченко Ю.О.

за участю представників сторін:

позивача Рильцова Є.Ю. (поза межами приміщення суду) - довіреність №29/12-2023/15 від 29.12.2023, свідоцтво ХВ №002619 від 16.08.2023

відповідача Шматько Т.М. (поза межами приміщення суду), свідоцтво №000207 від 27.10.2017, довіреність від 24.10.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенський молочний завод" (вх.№529П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 23.01.2024

у справі №917/1217/23 (суддя Погрібна С.В., повний текст рішення підписано 12.02.2024)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенський молочний завод", м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область,

про стягнення 900.257,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява від Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенський молочний завод" про стягнення заборгованості в сумі 900.257,63 грн за Договором постачання природного газу, з яких: 734.768,82 грн основний борг, 139.381,82 грн пеня, 17.744,08 грн інфляційні втрати, 8.362,91 грн 3 % річних.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 23.01.2023 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенський молочний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" 734.768,82 грн основного боргу, 139.381,82 грн пені, 17.744,08 грн інфляційних втрат, 8.362,91 грн 3 % річних та 13.503,86 грн витрат по сплаті судового збору.

Відповідач з вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 23.01.2024 по справі №917/1217/23 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ТОВ «Лубенський молочний завод» про стягнення грошових коштів в повному обсязі. Обгрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач посилається на те, що судове рішення суду першої інстанції є незаконним, не обґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні судом всіх обставин справи, що мають значення для її повного та всебічного розгляду, здійснення судом невідповідних висновків обставинам справи та матеріалам справи, а тому підлягає безумовному скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- судом першої інстанції не враховано, що затримка сплати боргу зумовлена лише тимчасовими форс-мажорними обставинами, зумовленими воєнним станом;

- існування Листа ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 може бути підставою від звільнення від виконання зобов`язань за договором (сплати штрафних санкцій) під час воєнного стану, якщо сторона за договором доведе, що внаслідок агресії сусідньої держави неможливо було виконати свої зобов`язання, чого не врахував господарський суд при винесені оскаржуваного рішення;

- судом при розгляді справи взагалі не було досліджено того факту, що відповідач є одним з основних підприємств харчової промисловості міста Лубни. Відповідно до листа Міністерства аграрної політики та продовольства України «про надання інформації», заявлені в категоризації в якості об`єктів критичної інфраструктури ТОВ «Лубенський молочний завод», надіслані листом №94 від 21.03.2023, включені до секторального переліку об`єктів критичної інфраструктури в секторі харчової промисловості та агропромислового комплексу в повному обсязі, що свідчить про те, що відповідач відноситься до підприємств-об`єктів критичної інфраструктури та виконує важливі функції для забезпечення населення держави продуктами харчування.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2024 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Радіонова О.О., Медуниця О.Є.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 апеляційну скаргу ТОВ "Лубенський молочний завод" залишено без руху, в зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору у відповідному розмірі та доказів надіслання копії апеляційної скарги іншій стороні по справі.

Після усунення недоліків апеляційної скарги ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Лубенський молочний завод"; встановлено строк до 15.04.2024 (включно) для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України; запропоновано учасникам справи до 15.04.2024 (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів інших учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 Господарського процесуального кодексу України. Явку учасників справи визнано не обов`язковою.

На виконання ухвали Східного апеляційного господарського суду від 18.03.2024 з Господарського суду Полтавської області надійшли матеріали справи №917/1217/23.

27.03.2024 через підсистему Електроний суд на адресу Східного апеляційного господарського суду від ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач повністю підтримує рішення суду першої інстанції у даній справі та вважає його законним і обгрунтованим, а апеляційну скаргу відповідача безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Аргументуючи свою позицію по справі позивач зазначає про таке:

- посилання відповідача про існування форс-мажорних обставин, засвідчених листом ТПП № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, як на доказ, жодним чином не підтверджує ту обставину, що саме внаслідок військової агресії російської федерації проти України, в зв`язку із чим було введено воєнний стан, відповідач не мав можливості виконати свої зобов`язання за договором;

- відповідачем також не надано належних доказів того, що саме введення військового стану стало причиною неможливості проведення покупцем своєчасного розрахунку за поставлений природний газ згідно Типового договору.

В зв`язку з відпусткою судді Радіонової О.О. протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 18.04.2024 з розгляду цієї апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Попков Д.О., суддя Медуниця О.Є.

23.04.2024 представником відповідача Шматько Т.М. в ході судового засідання було заявлено усне клопотання про надання сторонам часу для можливості врегулювати господарський спір мирним шляхом, в зв`язку з чим в судовому засіданні було оголошено перерву до 20.05.2024, що відображено у відповідній ухвалі Східного апеляційного господарського суду від 23.04.2024.

Станом на день розгляду апеляційної скарги заяв щодо мирного врегулювання спору від сторін не надійшло.

Але 20.02.2024 через чичтему Електронний Суд до Східного апеляційного господарського суду від ТОВ Лубенський молочний завод надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на інший день, в звязку з тим, що наразі Сторонами погоджується Мирова угода та спільна заява відповідно до вимог ст. 192 Господарського процесуального Кодексу України.

Колегія суддів, розглянувши клопотання ТОВ Лубенський молочний завод про відкладення розгляду справи, зазначає таке.

Частиною 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Одним із принципів господарського судочинства відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є розумність строків розгляду справи судом.

Судова колегія зазначає, що вирішуючи питання про необхідність відкладення розгляду справи №917/783/23, судом враховано положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також на те, що в господарському судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування процесу.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції обмежений шестидесятиденним строком з моменту відкриття апеляційного провадження у справі. Крім того, сторонам вже надавався додатковий час для вирішення спору мирним шляхом, однак ніяких підтверджень, що такий процес дійсно відбувається сторонами до суду не надано.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи і вважає за можливе закінчити апеляційний розгляд справи у даному судовому засіданні за наявними в ній матеріалами.

В судове засідання з`явився представник відповідача, яка підтримала доводи апеляційної скарга та просила скасувати рішення суду першої інстанції, а також представниця позивача, яка підтримала правову позицію наведену у відзиві на апеляційну скаргу, просить рішення Господарського суду Полтавської від 23.01.2024 у справі №917/1217/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст.269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 04.07.2017 №880 здійснює ліцензійне постачання природно газу на території України.

За результатами державного конкурсу та відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №917-р ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» є постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.

Згідно з пунктом 26 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" постачальник "останньої надії" - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

Згідно Переліку споживачів, що не належать до категорії побутових споживачів та виконують життєво важливі функції для забезпечення продовольчої безпеки держави (молочна галузь) затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 07.09.2022 №654 (у редакції наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 24.10.2022 №821) встановлено перелік споживачів, що не належать до категорії побутових споживачів та виконують життєво важливі функції для забезпечення продовольчої безпеки держави (молочна галузь).

Товариство з обмеженою відповідальністю Лубенський молочний завод входить до цього Переліку, як споживач який виконує життєво важливі функції для забезпечення продовольчої безпеки держави (молочна галузь).

У зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи (далі Оператор ГТС) за участю операторів газорозподільних систем (далі - Оператор ГРМ) об`єми природного газу, спожитого відповідачем в період з 01.10.2022 по 29.11.2022 були автоматично включені до портфеля постачальника «останньої надії» - ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до обсягів, поставлених позивачем.

Факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та віднесення природного газу, спожитого відповідачем до портфеля постачальника «останньої надії» підтверджується листом ТОВ «Оператор ГТС України» №ТОВВИИХ-23-3841 від 27.03.2023 з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56ХО00000CEML00Q, інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від оператора ГРМ (Форма №10), відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56ХО00000CEML00Q.

Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015, договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених п. 3 розділу VI цих Правил, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання та вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» був затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2501.

Відповідно до п.4.2 розділу IV Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», обсяг постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора ГТС та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Таким чином, обсяг спожитого Споживачем природного газу передається Оператором ГРМ в інформаційну платформу Оператора ГТС та використовується Постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу.

З огляду на зазначене, позивач - ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», як постачальник природного газу «останньої надії» проводить нарахування вартості спожитого природного газу відповідачем виключно на підставі даних Оператора ГРМ про обсяг розподіленого/спожитого Споживачем природного газу, які отримує з інформаційної системи Оператора ГТС. Вартість природного газу визначається шляхом множення обсягів природного газу на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

В даному випадку постачання природного газу постачальником останньої надії споживачам згідно з переліком споживачів здійснюється за ціною 32.000,00 грн з урахуванням ПДВ за 1 куб.м. газу (п.7 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальнодоступних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 06.03.2022).

Іншими умовами Типового договору передбачено:

- об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов Договору розподілу природного газу (п. 4.2.);

- Постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим Договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо якщо Сторонами це окремо обумовлено (п. 4.3.);

- Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий Постачальником відповідно до пункту 4.3. цього Договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (п. 4.4. );

- у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу; у разі порушення побутовим Споживачем строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу (п. 4.5.);

- постачання природного газу постачальником «останньої надії» відповідно Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього Договору; укласти в установленому порядку договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ або договір транспортування природного газу з Оператором ГТС (для прямих споживачів) для набуття права на правомірний відбір газу із газорозподільної системи та фізичну доставку газу до межі балансової належності об`єкта Споживача (п.п. 1, п.п. 2 п. 5.2.);

- сторона, яка опинилась під впливом дії обставин непереборної сили зобов`язана негайно повідомити про це іншу Сторону та протягом 14 днів з дня їх виникнення надати підтвердні документи щодо їх настання відповідно до законодавства (п. 10.4);

- постачання природного газу постачальником «останньої надії» цей Договір набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу Споживачу в Реєстрі споживачів Постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесяти діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу Постачальником. Розірвання (припинення дії) цього Договору не звільняє Споживача від обов`язку сплатити заборгованість Постачальнику за цим Договором (п. 11.1.).

За твердженням позивача у період з 01.10.2022 по 31.10.2022 відповідачу було поставлено природний газ обсягом 22,93900 тис.куб.м на загальну суму 737.465,74 грн, з 01.11.2022 по 29.11.2022 в об`ємі 43,82000 тис. куб.м. на суму 1.408.768,82 грн.

Проте відповідач здійснив оплату за поставлений газ частково та підписав 30.11.2022 Акт приймання-передачі природного газу за №15645.

Враховуючи часткову оплату у відповідача сформувалась заборгованість за спожитий природній газ на загальну суму 734.768,82 грн. На виконання пункту 4.4 Типового договору позивачем направлялись на адресу відповідача відповідні рахунки на оплату поставленого природного газу, однак останнім такі рахунки сплачені не були, що стало підставою для звернення позивача до ТОВ Лубенський молочний завод із відповідним позовом до господарського суду. Крім основної суми заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача 139.381,82 грн пені, 17.744,08 грн інфляційних втрат, 8 362,91 грн 3 % річних.

Господарський суд, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі зазначив, що і матеріалах справи наявні докази того, що в період з 01.10.2022 по 31.10.2022 відповідачу було поставлено природний газ обсягом 22,93900 тис.куб.м на загальну суму 737.465,74 грн. Відповідач свої зобов`язання щодо сплати суми заборгованості перед позивачем не виконав, у зв`язку із чим позивачем нараховано відповідачу 139.381,82 грн пені, 17.744,08 грн інфляційних втрат, 8.362,91 грн 3% річних. Суд зазначив, що установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобов`язань, дають підстави для висновку суду про правомірність нарахування штрафних санкцій у заявленому розмірі, що не суперечить вимогам чинного законодавства та є арифметично правильним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Причиною виникнення спору у цій справі стало питання щодо наявності або відсутності правових підстав для стягнення з відповідача 737.465,74 грн заборгованості за поставлений природний газ в період з 01.10.2022 по 31.10.2022 згідно Договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, які нараховані позивачем через порушення споживачем строків розрахунків за отриманий газ від позивача як постачальника «останньої надії».

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ст. 662 ЦК України).

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як передбачено ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, відповідачу протягом з 01.10.2022 по 31.10.2022 відповідачу було поставлено природний газ обсягом 22,93900 тис.куб.м на загальну суму 737.465,74 грн.

Умовами Типового договору передбачено, що споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (п. 4.4 Типового договору).

Враховуючи зазначене, строки на оплату відповідачем природного газу, поставленого відповідачу сплинули, проте відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за поставлений природний газ за вказаний період, що дало підстави суду першої інстанції дійти обгрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 737.465,74 грн.

Крім того, суд першої інстанції перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок пені, 3% річних та інфляційних та здійснивши власний розрахунок, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині і з чим також погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Так, відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст.549 Цивільного кодексу України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно зі ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Пунктом 4.5. Договору передбачено, що у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Оскільки відповідач порушив умови договору щодо оплати поставленого позивачем природного газу, колегія суддів дійшла висновку про обгрунтованість вимоги щодо стягнення на користь позивача передбаченої пунктом 4.5. Типового договору пені у сумі 139.381,82 грн в спірний період.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошових зобов`язань, колегія суддів вважає обгрунтованою вимогу позивача щодо стягнення на користь позивача 8.362,91 грн 3% річних та 211.111,56 грн інфляційних втрат.

З приводу доводів скаржника наведених в апеляційній скарзі щодо незаконності ухваленого рішення в зв`язку із не застосуванням судом першої інстанції форс-мажорних обставин, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно ч.1 статті 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до п.10.1 Типового договору про постачання природного газу постачальником «останньої надії», передбачено, що Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Відповідно ч.1 статті 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Нормами статей 614, 617 ЦК України, які кореспондуються із нормами статті 218 ГК України, встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до Закону України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" затверджено відповідний Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

У подальшому законами України від 15.03.2022 №2119-ІХ, від 21.04.2022 №02212-ІХ, від 22.05.2022 №2263-ІХ, від 15.08.2022 №2500-IX, від 16.11.2022 №2738-IX, від 07.02.2023 №2915-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" затверджено відповідні укази Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 05.02.2024 №49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024 якими строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною 1 цієї статті встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Разом з тим, відповідачем до матеріалів справи не надано сертифіката Торгово-промислової палати України (Регіональної ТПП), яким би засвідчувалася дія обставин непереборної сили щодо невиконання ТОВ Лубенський молочний завод своїх обов`язків за Типовим договором постачання природного газу постачальником "останньої надії".

Щодо посилань відповідача на загальний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, колегія суддів наступне.

З листа Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 вбачається, що Торгово-промислова палата України (далі по тексту - ТПП України) на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Так у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №920/505/22 наведені наступні висновки:

- сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

- в будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи при виконання нею конкретних договірних зобов`язань. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Також Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Тобто, існування обставин непереборної сили повинно підтверджуватися також у сукупності з іншими доказами, наданими учасником провадження на підтвердження своїх вимог та заперечень. Навіть у разі наявності сертифікату ТПП України про настання форс-мажорних обставин, суд повинен оцінювати цей доказ лише у сукупності з іншими.

Колегія суддів зауважує, що в даному випадку загальний лист ТПП не є достатнім і допустимим доказом настання для відповідача форс-мажорних обставин в конкретних господарських правовідносинах з відповідачем.

Разом з тим, відповідачем до матеріалів справи не надано жодних доказів на підтвердження існування обставин непереборної сили, які завадили споживачу належним чином виконати умови Типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" в частині своєчасної оплати за поставлений газ після запровадження на території України воєнного стану.

Отже, посилання Відповідача про існування форс-мажорних обставин, засвідчених листом ТПП № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, як на доказ, жодним чином не підтверджує ту обставину, що саме внаслідок військової агресії російської федерації проти України, в зв`язку із чим було введено воєнний стан, - відповідач не мав можливості виконати свої зобов`язання за договором.

Також відповідачем не надано належних доказів того, що саме введення військового стану стало причиною неможливості проведення покупцем своєчасного розрахунку за поставлений природний газ згідно Типового договору.

Сторона, яка опинилась під впливом дії обставин непереборної сили зобов`язана негайно (без затримки, в максимально коротший термін) як тільки стане відомо про можливість їх настання, настання чи припинення повідомити про це іншу Сторону будь-якими припустимими засобами з наступним протягом 14 днів надати підтвердні документи (п.10.4. Типового договору).

Таким чином, підсумовуючи вищенаведене колегія суддів констатує, що лист ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, розміщений на веб-сайті ТПП, вищенаведеним нормам Закону і Регламенту не відповідає і не може вважатись сертифікатом про форс-мажорні обставини, виданим Торгово-промисловою палатою України відповідачу, і, як наслідок, доказом дії обставин непереборної сили, що спростовує твердження апелянта про застосування в даному випадку п. 10.1. Типового договору про автоматичне відкладення строку виконання зобов`язання за Типовим договором.

Окрім цього, відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час дії воєнного стану. матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про неплатоспроможність відповідача та погіршення його фінансового стану.

За приписами частини третьої статті 13, частини першої статті 74, частин першої, другої статті 76, частини першої статті 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави для своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до приписів частин першої, другої статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням встановлених у справі обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи відповідача, зазначені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами у справі, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржена позивачем. За результатами апеляційного перегляду колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.269,275,277,281-283 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенський молочний завод" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 23.01.2024 у справі №917/1217/23 залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22.05.2024

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Д.О. Попков