ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2024 р. Справа№ 910/768/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яценко О.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Яковлєва М.Л.

секретар судового засідання Вороніна О.С.

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 15.05.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2024

у справі № 910/768/24

за позовом Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон"

про стягнення 695 602,05 грн

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року Приватне акціонерне товариство "Агрохолдинг Авангард" (далі - ПрАТ "Агрохолдинг Авангард", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (далі - ПрАТ "Страхова компанія "Еталон", відповідач) про стягнення 695 602,05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за укладеним сторонами договором добровільного страхування наземного транспорту від 05.12.2022 №31200-06001338 в частині виплати позивачу страхового відшкодування у розмірі 695 602,05 грн внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), що сталася 09.11.2023 та в результаті якої пошкоджений застрахований транспортний засіб марки ISUZU, модель АВ230, 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Позивач вважає неправомірною відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування, вказує, що водій транспортного засобу з об`єктивних причин не зміг повідомити відповідача про факт і обставини ДТП протягом 5 годин після неї. Позивач наголошує, що працівники поліції зафіксували всі обставини ДТП, здійснили огляд місця події та пересвідчились в стані водія, склавши 10.11.2023 о 01:40 протокол про адміністративне правопорушення, тобто протягом 2 годин після ДТП. На переконання позивача, відповідач не з`ясував причини несвоєчасного повідомлення про ДТП та необґрунтовано вказав у листі від 15.11.2023 №02-23-1322 про здійснення ДТП водієм під дією лікарських засобів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.04.2024 позов ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" задоволено частково; стягнуто з ПрАТ "Страхова компанія "Еталон" на користь ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" страхове відшкодування в розмірі 683 102,05 грн, витрати зі сплати судового збору - 10 246,53 грн та витрати на професійну правничу допомогу - 19 640,60 грн; в решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не навів обґрунтованих підстав відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування.

19.04.2023 ПрАТ "Страхова компанія "Еталон" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2024 у справі №910/768/24, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована нез`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи; порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

На переконання заявника апеляційної скарги, вказана позивачем причина неповідомлення відповідача про ДТП через пошкодження телефону водія застрахованого транспортного засобу у встановлений договором строк не є поважною в умовах, коли існує диспетчерська служба ПрАТ "Страхова компанія "Еталон". В той же час, водій застрахованого транспортного засобу знайшов можливість повідомити про факт ДТП 10.11.2023 о 00:32 на телефонну лінію 102.

Також скаржник наголошує, що позивач не надав подорожній лист з підтвердженням маршруту з помітками щодо стану здоров`я водія та механіка щодо справності вказаного вище транспортного засобу.

Крім того, скаржник зазначає про недотримання позивачем вимог статті 80 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при поданні доказів у цій справі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2023 апеляційна скарга передана на розгляд колегії суддів у складі: Яценко О.В. (головуючий суддя), Хрипун О.О., Яковлев М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2024 відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду на 15.05.2024.

09.05.2024 від ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить: 1) скаргу залишити без задоволення, а оскаржене у справі судове рішення залишити без змін як таке, що є законним та обґрунтованим; 2) стягнути 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2024 задоволено заяву представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

В судовому засіданні 15.05.2024 в режимі відеоконференції взяв участь представник позивача, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач участь свого представника у судовому засіданні не забезпечив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Предметом судового розгляду у цій справі є позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування за укладеним сторонами договором добровільного страхування наземного транспорту від 05.12.2022 №31200-06001338.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно з свідоцтвом від 28.12.2019 № НОМЕР_1 позивач є власником автомобіля ISUZU, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

05.12.2022 ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" (страхувальник) та ПрАТ "Страхова компанія "Еталон" (страховик) уклали договір добровільного страхування наземного транспорту №31200-06001338 (далі - договір), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом, у тому числі - автомобілем марки ISUZU, модель АВ, 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

09.11.2023 о 23:00 на автошляху М-15 79 км + 800 м. Білгород Дністровського району Одеської області водій ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), керуючи транспортним засобом ISUZU, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не впорався з керуванням, здійснив з`їзд в кювет та зіткнення з деревом, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

09.11.2023 о 00:32 до Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшло повідомлення зі служби 102 про вказану подію за зверненням ОСОБА_1 , що підтверджується листом Білгород-Дністровського районного відділу поліції від 29.11.2023 №63/32224.

10.11.2023 о 01:40 відносно ОСОБА_1 складений протокол серії ААД №470286 про адміністративне правопорушення за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

10.11.2023 о 09:15 водій ОСОБА_1 засобами телефонного зв`язку повідомив відповідача про вказану вище подію, що має ознаки страхового випадку. Викладена обставина сторонами визнається.

Постановою Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 08.01.2024 у справі про адміністративне правопорушення №495/12320/23 водія ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та звільнено від адміністративної відповідальності за вказаною статтею, обмежившись усним зауваженням.

11.11.2023 позивач звернувся до відповідача з повідомленням за встановленою формою про настання вказаної вище події, що має ознаки страхового випадку. Направлення засобами поштового зв`язку на адресу відповідача цього повідомлення не заперечується відповідачем та підтверджується накладною Акціонерного товариства "Укрпошта" №430 від 11.11.2023 та описом вкладення, долученими до матеріалів справи.

За результатом розгляду повідомлення позивача про настання страхової події відповідач листом від 15.11.2023 №02-23-1322 повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 20.5.4 договору з тих підстав, що водій транспортного засобу ISUZU НОМЕР_1 повідомив засобами телефонного зв`язку про ДТП 10.11.2023 о 09:15, тобто з порушенням строку, визначеного пунктом 24.1.4 договору, що позбавило відповідача можливості своєчасно здійснити огляд місця події, з`ясувати всі обставини події. Крім того, відповідач вказав, що не мав можливості визначити стан водія, який ймовірно знаходився на момент ДТП під дією лікарських препаратів.

Відповідно до складеного ТОВ "Ін АВТО" рахунку на оплату по замовленню від 16.11.2023 №5900 вартість відновлювального ремонту вказаного вище автомобіля після ДТП складає 695 602,05 грн.

24.11.2023 позивач звернувся до відповідача з претензією від 23.11.2023 щодо виплати страхового відшкодування, в якій просив прийняти рішення про виплату по ДТП, яка мала місце 09.11.2023, зазначивши про формальність відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки несвоєчасне повідомлення водієм про страхову подію відбулось з поважних причин, факт ДТП був зафіксований працівниками поліції протягом двох годин після її настання, відповідачем не проведено ретельного розслідування та не доведено факту перебування водія застрахованого транспортного засобу під дією лікарських засобів. Направлення засобами поштового зв`язку на адресу відповідача цієї претензії не заперечується відповідачем та підтверджується накладною Акціонерного товариства "Укрпошта" №077 від 24.11.2023 та описом вкладення, долученими до матеріалів справи.

Листом від 05.12.2023 №02-23-1454 відповідач повторно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, наголосивши що підстава для відмови не є формальною, а наведені причини несвоєчасного повідомлення про ДТП не є поважними.

На підставі встановлених обставин справи суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 979 ЦК України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання, у разі настання страхового випадку, здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Вказана норма кореспондується зі ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) (частина 1 статті 990 ЦК України).

За змістом пункту 3 статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Абзацом 2 статті 8 Закону України "Про страхування" визначено, що страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник (ст. 9 Закону України "Про страхування").

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про страхування" підставами для відмови страховика у здійсненні страхової виплати або страхового відшкодування є, зокрема, несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Умовами укладеного сторонами договору страхування від 05.12.2022 №31200-06001338 передбачено, що страхова сума, відповідно до додатку 2 до договору, по автомобілю марки ISUZU, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 1 250 000 грн.

Згідно з п. 5.1 вказаного договору франшиза загальної страхової суми за ризиком "пошкодження" становить 1%.

Строк дії договору - з 07.12.2022 по 06.12.2023 (п. 11 договору).

Відповідно до п. 23.4.5 страховик зобов`язаний у разі настання стравного випадку здійснити виплату страхового відшкодування у строк та на умовах, передбачених цим договором.

Виплата страхового відшкодування здійснюється згідно з цим договором на підставі заяви страхувальника (вигодонабувача) і страхового акта, складеного страховиком (його представником) (п. 27.2 договору).

Згідно з п. 26.3 договору розмір страхового відшкодування (СВ) визначається за формулою: СВ = СЗб + ДВтС - СВО - СІС - НСП ) ВПП - ФР, де РЗб - розмір збитку; ДВтС - додаткові витрати, понесені страхувальником; СВО - сума, що відшкодована страхувальнику особою, винною у заподіянні збитків, або особою, що їх відшкодовує замість винуватця; СІС - сума, відшкодована іншим страховиком за цим страховим випадком; НСП - несплачені частини страхового платежу; ВПП - вартість ремонту попередніх пошкоджень; ФР - розмір франшизи.

У випадку пошкодження застрахованого транспортного засобу (далі - ТЗ) розмір збитку (РЗб) визначається за формулою РЗб = (ВВР - ВДЗ х ФЗс) * КПр, де ВВР - вартість ремонтно-відновлювальних робіт; ВДЗ - вартість деталей, вузлів, агрегатів, що замінюються згідно з документом, зо підтверджує вартість відновлювального ремонту; ФЗс - експлуатаційний знос складових застрахованого ТЗ, якщо врахування зносу передбачено п.6 цього договору, що визначається пропорційно строку експлуатації застрахованого ТЗ на момент настання страхового випадку; КПр - коефіцієнт пропорційності - відношення загальної страхової суми за застрахованим ТЗ та застрахованим ДО до дійсної вартості застрахованого ТЗ та застрахованого ДО, зазначеної в цьому договорі.

Страхувальник зобов`язаний:

- якнайшвидше, як тільки стало відомо про настання події, повідомити про випадок в компетентні органи, дочекатися реєстрації факту настання події й одержати від них документи, що підтверджують факт, час і обставини настання події. До прибуття представників компетентних органів страхувальник або водій зобов`язаний не змінювати картину події за винятком дій, пов`язаних з рятуванням людей, майна або запобіганням надзвичайним ситуаціям (п. 24.1.2 договору),

- негайно (безпосередньо з місця події, але не пізніше 2 (двох) годин в межах міста та 5 (п`яти) годин поза межами міста) інформувати страховика по телефону про факт та обставини події, отримати та виконувати його рекомендації щодо своїх подальших дій (п. 24.1.4 договору).

Якщо страхувальник або водій не могли зробити цього з об`єктивних причин (відсутність зв`язку в місці події, за станом здоров`я, настання страхового випадку за кордоном), вони повинні повідомити цілодобову сервісну службу страховика одразу, як тільки це стане можливим;

подати письмове повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку (за встановленою страховиком формою) не пізніше 2-х (двох) робочих днів від моменту її настання. Якщо з поважних причин страхувальник, його представник, водій не змогли подати страховику письмове повідомлення про подію у встановлений цим договором строк, вони зобов`язані підтвердити це документально (п. 24.1.5 договору).

У розділі 20 договору наведений перелік виключень із страхових випадків, обмеження страхування та підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Зокрема, за договором не визнаються страховим випадком пошкодження, знищення чи втрата застрахованого ТЗ та/або застрахованого ДО, що відбулися внаслідок або під час керування застрахованим ТЗ (крім випадків незаконного заволодіння застрахованим ТЗ) особою, яка перебувала в стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння або під впливом медикаментозних препаратів, під час застосування яких протипоказано керувати транспортними засобами (пп. а п. 20.1.17 договору).

Страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування зокрема з таких причин: порушення страхувальником, водієм або вигодонабувачем правил експлуатації та/або ремонту транспортних засобів, у тому числі використання застрахованого ТЗ, коли його експлуатація заборонена правилами дорожнього руху (ПДР) (п.п. 31.4, 31.5 ПДР) (п. 20.4.7 договору).

Підставами для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування є несвоєчасне повідомлення страхувальником або водієм про настання події (що має ознаки страхового випадку) без поважних на це причин або створення страховикові перешкод з боку страхувальника (водія, вигодонабувача) в огляді застрахованого ТЗ (або місця події) після настання події (що має ознаки страхового випадку), у з`ясуванні обставин її настання, у визначенні характеру та розміру збитків (п. 20.5.4 договору).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач направив відповідачу заяву про настання страхового випадку та повідомив про необхідність виплати страхового відшкодування, втім відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з порушенням строку повідомлення про настання страхового відпадку.

Колегія суддів наголошує, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку або надання ним неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у тому разі, якщо вони позбавили страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 26.03.2018 у справі №916/4613/15, від 13.11.2018 у справі №910/922/18, від 26.06.2019 у справі №755/18001/16-ц, від 19.08.2019 у справі №569/6516/15-ц, від 29.07.2020 у справі №500/1286/17, від 30.07.2020 у справі №359/3391/18, від 04.11.2020 у справі № 757/56677/19-ц, від 12.01.2022 у справі №357/13500/18, від 17.05.2022 у справі №569/6553/20, від 23.06.2022 у справі №910/16064/20, від 29.06.2022 у справі №216/1806/20.

Як вірно зазначив місцевий господарський суд, право відмови у виплаті страхового відшкодування у разі несвоєчасного повідомлення про настання страхового випадку виникає у страховика за наявності певних умов, а саме: у разі якщо не буде доведено, що страховику своєчасно стало відомо про настання страхового випадку та що відсутність у страховика відомостей про це могла вплинути на його обов`язки сплатити страхове відшкодування.

Натомість, відповідач не навів обґрунтованих підстав для відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування, не надав доказів на їх підтвердження та не вказав яким чином несвоєчасне повідомлення позивачем про настання події з ознаками страхового випадку вплинуло на його обов`язок сплатити страхове відшкодування.

Матеріали справи не містять доказів того, що страховикові були створені перешкоди з боку страхувальника (водія, вигодонабувача) в огляді застрахованого транспортного засобу та місця події після ДТП, у з`ясуванні обставин настання вказаної події, у визначенні характеру та розміру збитків.

З цих підстав, а також з урахуванням тої обставини, що під час комендантської години запроваджуються певні заборони та обмеження, зокрема, перебування на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, пересування на транспортних засобах тощо, колегія суддів критично оцінює доводи відповідача про те, що він був позбавлений можливості своєчасно здійснити огляд місця події, що сталася 09.11.2023 о 23:00 на автошляху М-15 79 км + 800 м. Білгород Дністровського району Одеської області, виключно внаслідок того, що був повідомлений про ДТП 09.11.2023 о 09:15.

При вирішенні цієї справи підлягає урахуванню те, що на виконання частини 2 пункту 24.1.4 договору від 05.12.2022 №31200-06001338 позивач 10.11.2023 о 09:15 повідомив відповідача про настання події, що має ознаки страхового випадку та сталася 09.11.2023 о 23:00 поза межами міста. Викладену обставину відповідач визнав у вказаному вище листі від 15.11.2023 №02-23-1322.

До того ж, позивач дотримався умов пункту 24.1.5 договору, надіславши 11.11.2023 (не пізніше двох робочих днів) відповідачу письмове повідомлення за встановленою формою про настання вказаної вище події.

Тобто, з урахуванням змісту вказаних умов договору та встановлених обставин справи, сам факт повідомлення страховика про настання події, що має ознаки страхового випадку, із запізненням на п`ять годин, за наявності факту повідомлення про це страховика після виникнення такої можливості та дотримання страхувальником строку подання письмового повідомлення про вказану подію, не може бути підставою для відмови у здійсненні йому страхової виплати, оскільки не позбавило страховика можливості дізнатися, що ця подія є страховим випадком.

Відтак, відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування позивачеві з підстав несвоєчасного повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку, є формальною.

Крім того, суду не були надані докази того, що водій ОСОБА_1 на момент ДТП знаходився під дією лікарських препаратів; факт керування водієм ОСОБА_1 застрахованим транспортним засобом під впливом медикаментозних препаратів, під час застосування яких протипоказано керувати транспортними засобами, не зафіксований як працівниками поліції, так і не встановлений під час розгляду Білгород-Дністровським районним судом Одеської області вказаної вище справи №495/12320/23 про адміністративне правопорушення.

З наведених підстав колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги, за змістом яких позивач не надав докази щодо стану здоров`я водія, а також не дотримався вимог статті 80 ГПК України при поданні доказів, якими на його думку підтверджується наявність поважних причин несвоєчасного повідомлення відповідача про настання події з ознаками страхового випадку.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач не навів обґрунтованих підстав відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування за договором страхування від 05.12.2022 №31200-06001338.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який правильно встановив, що у відповідача, у зв`язку з настанням страхового випадку, виник обов`язок виплатити позивачеві страхове відшкодування, розмір якого становить 683 102,05 грн та розраховується наступним чином: 695 602,05 грн (розмір завданого збитку) - 12 500 грн (франшиза у розмірі 1% від страхової суми згідно з п. 5.1 договору).

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, присудивши до стягнення 683 102,05 грн.

Крім того, зважаючи на те, що пунктом 5.1 договору передбачено застосування при виплаті страхового відшкодування франшизи у розмірі 1% від страхової суми, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 12 500 грн.

З урахуванням зазначеного колегія суддів дійшла висновку про те, що у справі, яка розглядається, скаржнику надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатом перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Щодо витрат відповідача на професійну правничу допомогу під час розгляду справи апеляційним господарським судом колегія суддів зазначає наступне.

ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" у відзиві на апеляційну скаргу заявило вимогу про стягнення з ПрАТ "Страхова компанія "Еталон" 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції.

На підтвердження вказаних витрат ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" надало додаткову угоду від 11.01.2024 №2-1 до договору про надання правничої допомоги від 01.01.2024, укладену між ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" та Адвокатським обєднанням «Астрея», розрахунок розміру витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката відповідно до вказаної додаткової угоди №2-1, акт прийому-передачі наданих послуг від 09.05.2024

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин, помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПКУкраїни).

Зміст цієї норми може тлумачитися розширено, зокрема як те, що детальний опис робіт (наданих послуг) може міститися як в окремо оформленому документі, поданому стороною до суду, так і в інших наданих стороною доказах. Подання стороною доказів, що містять у собі детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, є таким, що відповідає положенням частин другої та третьої статті 126 та частини восьмої ст. 129 ГПК України, за змістом яких сторони мають подати суду докази в підтвердження факту понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру.

Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 19.11.2021 у справі №910/4317/21.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПКУкраїни).

Водночас, колегія суддів наголошує, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №910/353/19.

Зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, не є обов`язковими для суду. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).

Дослідивши надані відповідачем на підтвердження витрат докази, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається зі змісту додаткової угоди від 11.01.2024 №2-1 до договору про надання правничої допомоги від 01.01.2024, укладеної між ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" та Адвокатським об`єднанням «Астрея», сторони погодили надання адвокатським об`єднанням клієнту наступних послуг: опрацювати матеріали по справі N910/768/24; опрацювати законодавчу базу, що регулює спірні правовідносини; сформувати правову позицію, підготувати для клієнта відзив на апеляційну скаргу ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» у справі № 910/768/24; подати до Північного апеляційного господарського суду відзив клієнта на апеляційну скаргу ПрАТ «Страхова компанія «Еталон»; у разі пеобхідності підготувати процесуальні документи, які пов?язані з розглядом судом справи №910/768/24; здійснити представництво у встановленому законом порядку інтересів клієнта у Північному апеляційному господарському суді у справі N910/768/24; тощо (п. 1 угоди).

Відповідно до умов угоди вартість послуг адвокатського об`єднання, що передбачені цією додатковою угодою, складає фіксовану суму у розмірі 20 000 грн (п. 2 угоди).

Оплата наданих послуг здійснюється клієнтом протягом 10 банківських днів з

моменту підписання сторонами акту прийому-передачі наданих послуг (п. 3 угоди).

Угода вступає в силу з моменту її підписання сторонами (п. 5 угоди).

09.05.2024 сторони склали акт прийому-передачі зазначених вище послуг за вказаною додатковою угодою від 11.01.2024 №2-1 загальною вартістю 20 000 грн.

Як уже зазначалося, у відповідності до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин, помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

У даному випадку гонорар адвоката погоджено сторонами у додатковій угоді у фіксованому розмірі - 20 000 грн, що не суперечить положенням наведеної норми закону та, відповідно, не потребує зазначення адвокатом інформації щодо часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Отже, згідно з поданими відповідачем документами, під час розгляду справи апеляційним господарським судом відповідачу були надані послуги правничої допомоги на загальну суму 20 000 грн.

Водночас, як уже зазначалося, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на послуги адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Подані стороною документи на підтвердження факту понесення нею витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування їх в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути не лише доведений, документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Відповідні докази згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу ПрАТ "Страхова компанія "Еталон" не заявлено.

Водночас, колегія суддів, керуючись такими критеріями визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, те, що при розгляді цієї справи правова позиція позивача була сталою і не зазнавала змін, представництво інтересів позивача у судах здійснювалось одним і тим же адвокатом Бойко Тетяною Михайлівною, вважає, що розмір заявлених витрат на правову (правничу) допомогу в сумі 20 000 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру.

З наведених підстав, з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів доходить висновку, що заява про розподіл витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції підлягає частковому задоволенню на суму 10 000 грн.

Керуючись ст.ст. 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2024 у справі №910/768/24 залишити без змін.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" на користь Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з апеляційним розглядом справи №910/768/24.

4. Видачу наказу із зазначенням реквізитів сторін доручити Господарському суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 20.05.2024.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Яценко

Судді О.О. Хрипун

М.Л. Яковлєв