ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2024 р. Справа№ 910/14943/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Тищенко О.В.

Шаптали Є.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

матеріали апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023, повний текст якого складений 11.12.2023,

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023, повний текст якого складений 19.12.2023,

у справі № 910/14943/23 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

про стягнення 44 473,07 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 44 473,07 грн., яке становить частину з виплаченого позивачем, як страховою організацією за укладеним з ОСОБА_1 договором добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 330.0000030.556.11149 від 05.11.2021, страхового відшкодування в зв`язку з пошкодженням автомобіля «Мазда 6», державний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДПТ, що сталася з вини ОСОБА_2 - водія автомобіля «Пежо», державний номер НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують вказаним транспортним засобом застрахована у відповідача згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР202058634.

При розрахунку заявленої до стягнення суми позивач виходить з того, що за наслідками спірної ДТП ним було виплачено страхове відшкодування в розмірі 55 673,56 грн., проте, враховуючи, що відповідно до виконаного на замовлення позивача звіту про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу вих..№ 10739 від 21.05.2022, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мазда 6», державний номер НОМЕР_1 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 47 073,07 грн., та що вказана сума підлягає зменшенню на встановлену полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР202058634 франшизу в сумі 2 600,00 грн., відповідач має виплатити позивачу 44 473,07 грн. (47 073,07 -2 600,00 =44 473,07),

Крім того у позовній заяві позивач навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а саме витрат на правову допомогу в сумі 17 500,00 грн.

В суді першої інстанції відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 у справі № 910/14943/23 позовні вимоги задоволені повністю, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено страхове відшкодування у розмірі 44 473,07 грн. та 2 147,20 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що матеріалами справи належним чином підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем щодо виплати страхового відшкодування за завдану шкоду у заявленій до стягнення сумі.

12.12.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн..

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі № 910/14943/23 заяву представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Присуджено стягнути з «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3 000,00 грн., в іншій частині у задоволенні заяви відмовлено.

Частково задовольняючи заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що:

- позовна заява містила попередній орієнтовний розрахунок у розмірі 17 500,00 грн., проте сформована представником позивача в «Електронному суді» заява про ухвалення додаткового рішення містить розмір витрат на професійну допомогу у розмірі 30 000,00 грн. (15 000,00 грн з яких становить плата за аналіз матеріалів справи клієнта, складання, оформлення та подання до суду позовної заяви, а 15 000,00 грн. - «гонорар успіху» - примітка суду). При цьому у поданій заяві позивачем жодним чином не доведено, що останній не міг передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку, з урахуванням того, що договір №4 про внесення змін від 04.09.2023 до договору №8/2021 про надання правової допомоги від 06.04.2021, яким було вартість послуг адвоката було доповнено «гонораром успіху», був укладений до подання позовної заяви з якою звернувся позивач до суду, а відтак суд дійшов висновку, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн. істотно перевищують суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку (майже у двічі). За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про розгляд витрат на правничу допомогу позивача в межах суми заявленої у попередньому розрахунку, долученого до позову у розмірі 17 500,00 грн, які підлягають розподілу між сторонами;

- з правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем, а саме вимог позивача про стягнення грошових коштів в порядку суброгації, не вбачається, що такі правовідносини потребували значної складності для формування правової позиції для захисту адвокатом інтересів позивача, під час розгляду справи відповідачем не було подано жодного процесуального документу, аргументи позивача окрім викладених у позовній заяві, які б вплинули на розгляд справи позивачем не подавалось. Вказане свідчить про те, що витрати на професійну правничу допомогу заявлені представником позивача у розмірі 17 500,00 грн. не є співрозмірними, а сума, яка підлягає до стягнення з відповідача становить 3 000,00 грн.

Не погоджуючись із рішеннями суду першої інстанції, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 у справі № 910/14943/23 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Також скаржник просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі № 910/14943/23.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржувані рішення та додаткове рішення є незаконними, необґрунтованими, та такими, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухваленим з неповним дослідженням судом всіх обставин, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, а також висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, проте апеляційна скарга не містить жодних аргументів на підтвердження вказаних тверджень.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2023, справу № 910/14943/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю..

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу ІV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/14943/23, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 910/14943/23.

18.01.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали вказаної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2024 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі № 910/14943/23 залишено без руху, а також надано Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху шляхом надання до суду апеляційної інстанції:

- заяви/клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав пропуску строку;

- довіреності або іншого документу, що посвідчує повноваження представника;

- повного тексту апеляційної скарги із зазначенням підстав незаконності і (або) необґрунтованості рішення з посиланням на обставини справи та на норми матеріального чи процесуального права;

- доказів сплати судового збору у розмірі 3 220,80 грн;

- доказів надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів позивачу (Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «АРКС»).

02.02.2024 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої додані перелічені вище документи, а також наведено уточнення апеляційної скарги з зазначенням підстав незаконності і необґрунтованості рішення суду, які, на думку заявника полягають у наступному:

- згідно з інформацією, яка розміщена на офіційному веб-сайті позивача його кінцевим бенефіціаром є Михайло Фрідман, громадянин Держави Ізраїль, який проживає у Великобританії. ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 - громадянин Російської Федерації, який перебуває у санкційних списках Європейського Союзу, Великої Британії, Канади, Швейцарії, Австралії, України та Нової Зеландії. Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 19.10.2022 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеного в дію Указом Президента України від 19.10.2022 №726/2022, Михайло Фрідман перебуває в переліку фізичних осіб, до яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції);

- 05.12.2022 року Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного банку України ухвалив рішення про застосування заходу впливу до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» у вигляді зупинення ліцензії на надання фінансових послуг у зв`язку з невідповідністю компанії вимогам Положення про ліцензування та реєстрацію надавачів фінансових послуг та умови провадження ними діяльності з надання фінансових послуг, затвердженого постановою правління Національного банку України від 24.12.2021 № 153 (зі змінами), а саме вимогам до ділової репутації надавачів фінансових послуг. Рішення про застосування заходу впливу набрало чинності 06.12.2022. Станом на дату підготовки даної апеляційної скарги, вказане порушення не усунене, а ліцензію на надання фінансових послуг позивачем Національним банком України не поновлено;

- зважаючи на те, що кінцевим бенефіціарним власником позивача є громадянин Російської Федерації Михайло Фрідман, проти якого застосовані економічні та інші санкції Україною та низкою іноземних держав у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, його ділова репутація як ключового учасника надавача фінансових послуг не відповідає встановленим Національним банком України вимогам та унеможливлює продовження законної діяльності ПрАТ «СК «Альфа Страхування» із надання послуг страхування українським споживачам;

- фінансові операції за участю позивача в якості платника та отримувача безготівкових грошових коштів підлягають належній перевірці в порядку, встановленому Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»;

- згідно з положеннями вказаного закону відповідач, як суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин), зокрема стосовно таких клієнтів: клієнтів, стосовно яких (кінцевих бенефіціарних власників яких) застосовані спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) відповідно до статті 5 Закону України «Про санкції»; клієнтів, кінцевими бенефіціарними власниками яких є громадяни держави, що здійснює збройну агресію проти України (крім громадян такої держави, яким надано статус учасника бойових дій після 14 квітня 2014 року), та/або особи, місцем постійного проживання (перебування, реєстрації) яких є держава, що здійснює збройну агресію проти України;

- також відповідно до абз. 7 ч. 1 ст. 15 вказаного закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від проведення підозрілої фінансової операції., а відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 15 - суб`єктам первинного фінансового моніторингу забороняється (за винятком випадків, передбачених резолюціями Ради Безпеки ООН) встановлювати ділові відносини та проводити видаткові фінансові операції, надавати фінансові та інші пов`язані послуги прямо або опосередковано з клієнтами, які є особами та/або організаціями, якими прямо або опосередковано володіють чи кінцевими бенефіціарними власниками яких є особи та/або організації, яких включено до переліку осіб;

- отже, відповідач, керуючись ризик-орієнтованим підходом та на виконання вимог Закону «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», має право не здійснювати виплату страхового відшкодування на користь клієнта (кредитора) у зв`язку із наявністю високого ступеня ризику підозрілої фінансової операції встановленою п. 3 ч. 4. ст. 15 вказаного закону;

- абзацом 4 пп. 1 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 №187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації» визначено, що для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є російська федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою агресором) юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є російська федерація, громадянин російської федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації;

- у законодавстві України мораторій розуміється як тимчасове відстрочення виконання зобов`язань або заборона вчинення певних дій, що вводиться уповноваженим органом державної влади в певній частині або на всій території країни, для певної категорії або для всього населення країни з підстав, що прямо передбачені Законом та пов`язані з настанням надзвичайних обставин;

- у даному випадку має місце мораторій (заборона) виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, а відтак право позивача на отримання страхового відшкодування може бути реалізованим тільки після скасування державною владою України прямої заборони виконання зобов`язань на користь позивача;

- у зв`язку з тим, що наявна законодавча заборона на виконання грошового зобов`язання відповідачем на користь позивача, який є юридичною особою, що має кінцевим бенефіціарним власником пов`язану з країною-агресором фізичну особу, відповідач позбавлений можливості виконати своє зобов`язання з огляду на встановлення законодавчих обмежень на здійснення платежів на користь позивача

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим. суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684*100=268 400 грн.) крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 268 400,00 грн., справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 задоволено клопотання Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі № 910/14943/23 та поновлено апелянту вказаний строк, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі № 910/14943/23, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 у справі № 910/14943/23 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Станом на 15.05.2024 відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його неодноразове продовження, справа розглядається у розумний строк.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувані рішення та додаткове рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, з наступних підстав.

05.11.2021 позивач (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник та вигодонабувач) уклали договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 330.0000030.556.11149 (далі Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом - автомобілем Мазда 6», державний номер НОМЕР_1 (далі Автомобіль).

Згідно з п. 9 Договору строк дії Договору з 00:00 год. 09.11.2021 до 24:00 год. 08.11.2022.

23.11.2021 о 22 годині 45 хвилин в міста Києві по вул.. Івана Мазепи, 2 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю Автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Пежо», державний номер НОМЕР_2 (далі Автомобіль 1), під керуванням ОСОБА_2 .

У результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Печерського районного суму м. Києва від 08.02.2022 у справі № 757/66351/21-ц.

Згідно зі складеними позивачем Страховим актом № 2633.206.21.01 від 08.12.2021 за наслідками спірної ДТП до виплати в якості страхового відшкодування визначено суму 55 673,56 грн.

Як слідує зі змісту вказаного страхового акту, вартість матеріального збитку, що підлягає виплаті за умовами Договору, визначена позивачем виходячи з даних, встановлених в рахунку № 00127-21/12/07 від 07.12.2021 СПД Коваленко О.В. на суму 56 837,31 грн., яку (суму) було зменшено на суму франшизи (1 163,75 грн.).

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції, чинній на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У поданій позивачу заяві про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 24.11.2021 страхувальник просив виплатити страхове відшкодування на рахунок СТО - ФОП Соболев М.І. (виконавець робіт з ремонту Автомобіля, що підтверджується актом надання послуг № 03122021 від 03.12.2021).

Згідно з наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 53207 від 08.12.2021 страхове відшкодування в сумі 55 673,56 грн. перераховано позивачем ФОП Соболеву М.І. (виконавець робіт з ремонту Автомобіля - примітка суду).

З відмітки банку на вказаному платіжному дорученні слідує, що воно банком проведено, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Стаття 1 Закону встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно з ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи, що матеріли справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_2 неправомірно володів Автомобілем 1 під час скоєння спірної ДТП, його володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.

За правилами ст. 22 Закону, обов`язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що станом на 23.11.2021 (дата спірної ДТП - примітка суду) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована відповідачем згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР № 202058634 (далі Поліс).

Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Згідно з ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно, вказані особи мають право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується неправомірне володіння ОСОБА_2 Автомобілем 1 під час спірної ДТП, в даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_2 (особа, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, а позивач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи слідує, що позивач звернувся до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу № 2633/2021 від 10.12.2021, в якій просив здійснити відшкодування в порядку регресу у розмірі 55 673,56 грн., яка відповідачем залишилась без задоволення.

З огляду на вказане, позивач звернувся до суду з цим позовом у якому просить стягнути з відповідача частину з суми виплаченого позивачем страхового відшкодування, а саме 44 473,07грн.

При розрахунку заявленої до стягнення суми позивач виходить з того, що за наслідками спірної ДТП ним було виплачено страхове відшкодування в розмірі 55 673,56 грн., проте, враховуючи, що відповідно до виконаного на замовлення позивача звіту про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу вих..№ 10739 від 21.05.2022 вартість відновлювального ремонту Автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 47 073,07 грн. В свою чергу вказана сума підлягає зменшенню на встановлену полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР202058634 франшизу в сумі 2 600,00 грн. (47 073,07 -2 600,00 =44 473,07).

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.

Як встановлено вище саме відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_2 (особа, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, а позивач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За правилами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону, сума спірного страхового відшкодування має бути зменшена на суму франшизи.

Таким чином, відповідач, як страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до приписів Закону має обов`язок в межах своєї відповідальності відшкодувати завдану його страхувальником шкоду, обраховану відповідно до приписів Закону, тобто з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством), за мінусом франшизи.

Полісом встановлено, що ліміт відповідальності відповідача як страховика за шкоду, завдану майну, становить 130 000,00 грн., а франшиза - 2 600,00 грн.

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 слідує, що Автомобіль випущений у 2014 році.

Відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі Методика) значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ.

За таких обставин, враховуючи положення Методики, те, що Автомобіль випущений у 2014, тобто строк експлуатації вказаного транспортного засобу більше 7 років, значення коефіцієнту фізичного зносу Автомобіля не є таким, що дорівнює нулю.

Згідно з виконаним на замовлення позивача звітом про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу вих..№ 10739 від 21.05.2022 вартість відновлювального ремонту Автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 47 073,07 грн., проте вказана сума підлягає зменшенню на встановлену полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР202058634 франшизу в сумі 2 600,00 грн.

Враховуючи вказані вище обставини, позивач за наслідками спірної ДТП має право на отримання від відповідача страхового відшкодування в сумі 44 473,07 грн. (47 073,07 -2 600,00).

Матеріли справи не містять доказів виплати відповідачем спірного страхового відшкодування.

Щодо посилань відповідача на неможливість виконання ним зобов`язання перед позивачем через те, що кінцевим бенефіціарним власником позивача є громадянин Російської Федерації Михайло Фрідман, проти якого застосовані економічні та інші санкції Україною та низкою іноземних держав у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, колегія суддів зазначає про те, що станом на дату, у яку спірне зобов`язання перед позивачем мало бути виконано (грудень 2021 року) санкції як проти Михайла Фрідмана, так і проти позивача введені ще не були.

Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному Інтернет-представництві Національного банку України, останній своїм рішенням від 14.12.2023, яке набрало чинності 15.12.2023, анулював усі наявні ліцензії, зокрема, позивачу через невідповідність ділової репутації власників істотної участі зазначених небанківських установ вимогам законодавства.

Невідповідність структури власності небанківської фінансової установи вимогам законодавства України та невиконання рішення Національного банку про усунення виявлених порушень ліцензійних умов є підставами для анулювання ліцензій на провадження діяльності з надання фінансових послуг відповідно до статті 381 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Колегія суддів зазначає про те, що після відкликання ліцензій фінансова установа позбавляється права проводити діяльність за видами відкликаних ліцензій, однак вказане не звільняє фінансову установу від виконання своїх зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг та, відповідно, не може бути підставою для відмови у задоволенні цього позову.

Щодо дії мораторію, передбаченого постановою Кабінету Мінстрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» № 187 від 03.03.2022, слід зазначити, що ані Постановою № 187, ані іншими нормативно-правовими актами не визначено механізму застосування мораторію до контрагента у відповідних договірних правовідносинах.

За таких обставин суд першої інстанції цілком вірно задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 44 473,07 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо додаткового рішення колегія суддів зазначає наступне.

Оскільки у апеляційній скарзі апелянт фактично не наводить окремого обґрунтування для скасування додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі № 910/14943/22, окрім того, що таке скасування буде наслідком скасування рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 у справі № 910/14943/23, з огляду на відсутність підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 у справі № 910/14943/23 та враховуючи те, що за приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 у справі № 910/14943/23, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі № 910/14943/22, судом апеляційної інстанції підстав виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги не встановлено, справу переглянуто в порядку ч. 1 ст. 269 ГПК України.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу колегією суддів враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 та додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі № 910/14943/23, отже підстав для їх скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі № 910/14943/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі № 910/14943/23 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 у справі № 910/14943/23

4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/14943/23.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді О.В. Тищенко

Є.Ю. Шаптала