РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2024Справа № 910/755/24

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг"

про стягнення 25 994,17 грн.

Суддя Борисенко І.І.

без повідомлення учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (далі - ТДВ "Експрес Страхування", позивач) до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" (далі - ТДВ "СГ "Оберіг", відповідач) про стягнення 25 994,17 грн. в порядку суброгації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок ДТП, яка сталась 14.07.2022 у м. Києві, застрахований у позивача транспортний засіб був пошкоджений, у зв`язку з чим позивач сплатив потерпілій особі страхове відшкодування на суму 18 522,91 грн. Посилаючись на ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" ТДВ "Експрес Страхування" вказує, що йому перейшло право вимоги до відповідача на відшкодовану потерпілому матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача, визнаним винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яку ТДВ "СГ "Оберіг" не сплатило.

У позові ТДВ "Експрес Страхування" просить стягнути з відповідача страхове відшкодування у сумі 17 118,52 грн., пеню у сумі 7 444,07 грн., інфляційні втрати у сумі 870,27 грн. та 3 % річних у сумі 561,31 грн., що разом становить 25 994,17 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2024 за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

12.02.2024 від відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній проти позову заперечив, зазначив про відсутність підстав для сплати страхового відшкодування, оскільки як встановив відповідач під час розслідування події, що має ознаки страхового випадку, європротокол, на який посилається позивач, був складений учасниками ДТП на наступний день після її настання, що не відповідає вимогам закону. Також вказав, що надані відповідачем докази, зокрема, рахунок-фактура СТО від 27.02.2022 та акт виконаних робіт № ЗН-2037484 від 27.12.2022 не є належними доказами, що підтверджують вартість матеріального збитку, завданого потерпілій особі. Просив відмовити у задоволенні позову.

Також у відзиві відповідач просив розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши вказану заяву ТДВ "СГ "Оберіг", суд вважає її необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 6 ст. 252 ГПК України передбачено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

За змістом ч. 5 ст. 12, ч. 2 ст. 247 ГПК України малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України малозначні справи про стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Як вбачається із матеріалів позову, у даному випадку ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму, справа не є складною та віднесена до переліку справ, які можуть бути розглянуті тільки у спрощеному позовному провадженні. Будь-яких доводів про те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування (або будь-які інші обставини) вимагають виклику сторін у судове засідання, відповідач не навів, з чого суд робить висновок, про те, що клопотання ТДВ "СГ "Оберіг" щодо розгляду справи з повідомленям (викликом) сторін є необгрунтованим та задоволенню не підлягає.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно з ч. 1-3 ст. 80 ГПК України учасники справи не позбавлені права надавати пояснння, докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За змістом указаних приписів закону відповідач має право (і суд надає йому таку можливість) реалізувати всі свої процесуальні права та добросовісно виконати свої обов`язки, передбачені законом з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

26.04.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній проти доводів викладених у відзиві заперечив, вважав їх необґрунтованими.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відзив, відповідь на відзив та інші заяви по суті справи, а також додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного то обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, які є предметом застави № 202.21.2599272 від 23.04.2021, укладеного ТДВ "Експрес Страхування" з ОСОБА_1 , були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом "КІА", реєстраційний номер НОМЕР_1 .

14.07.2022 у місті Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача автомобіля, що був припаркований на парковці, та автомобіля "Шевроле", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

За фактом вказаної ДТП водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було складене повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 14.07.2022.

Відповідно до рахунку-фактури СТО № ВР-0001072 від 20.07.2022 та акту виконаних робіт № ЗН-2037484 від 27.12.2022, наданого ТОВ "Автомобільний центр Голосіївський", вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "КІА", реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала 20 040,41 грн., а відповідно до висновку про вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу "КІА" - 17 118,52 грн.

Матеріали справи свідчать, що на підставі зазначених рахунку-фактури та акту наданих послуг, страхового акту № 3.22.02922-1 від 09.09.2022 позивач платіжним дорученням № від 12.09.2022 сплатив потерпілій особі матеріальний збиток у сумі 18 522,91 грн. (без урахування коефіцієнту фізичного зносу), що був заподіяний страхувальником ТДВ "СГ "Оберіг" (відповідача).

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" передбачено, що за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до положень статті 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ч. 1 ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність винної особи, яка керувала автомобілем "Шевроле", реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована в ТДВ "СГ "Оберіг" згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/209487587.

Отже, відповідач є особою, відповідальною за спричинену у дорожньо-транспортній пригоді шкоду та згідно з положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" він відповідає за вимогами позивача (ТДВ "Експрес Страхування") як страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів потерпілій особі в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності.

Матеріали справи свідчать, що 28.10.2022 позивач (ТДВ "Експрес Страхування") звернувся до страховика винної особи - ТДВ "СГ "Оберіг" із заявою про компенсацію страхового відшкодування на суму 18 522,91 грн., тобто із дотриманням річного строку, передбаченого положенням статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У відповідь на вказану вимогу, відповідач листом № 2012-04 від 20.12.2022 відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування вказуючи на те, що під час розслідування події, що має ознаки страхового випадку, європротокол, на який посилається позивач, був фактично складений учасниками ДТП на наступний день після її настання, що не відповідає вимогам закону. Як вважає відповідач, у зв`язку з тим, що учасники ДТП залишили місце ДТП, не викликали представників Нацполіції, то встановити факт такої пригоди, причини та обставини її настання та розміру заподіяної шкоди, не вбачається за можливе.

Проте, суд не погоджується із такими доводами відповідача, враховуючи наступне.

Так, відповідно до п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи МВС України про її настання.

Порядок та умови заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яке надається страховику чи Моторному (транспортному) страховому бюро України водієм транспортного засобу на виконання пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а також застосування Типових схем дорожньо-транспортних пригод та розподілу відповідальності учасників дорожньо-транспортної пригоди за заподіяну ними шкоду при оформленні документів по дорожньо-транспортним пригодам без участі уповноважених на те працівників міліції визначено Інструкцією щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (далі - Інструкція), затвердженою протоколом Президії МТСБУ від 11.08.11 № 274/2011.

Згідно зі ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Отже, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, складене учасниками ДТП відповідно до норм чинного законодавства, є належним доказом вини особи, що скоїла ДТП.

Відповідно до п. 1 Інструкції щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (далі - Інструкція), затверджена протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 № 274/2011, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду це письмове повідомлення встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро України зразка, яке надається страховику чи МТСБУ водієм транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди.

Повідомлення заповнюється чітко, розбірливо, від руки кульковою ручкою, бажано друкованими літерами, при цьому обов`язково зазначаються всі відомості про кожного учасника ДТП. Вибір учасником колонки (жовта чи блакитна) не має значення (п. 4 Інструкції).

Виправлення у повідомленні категорично забороняються. Замість зіпсованого бланку заповнюється інший (п. 6 Інструкції).

Як вбачається з матеріалів справи, європротокол датований 14.07.2022, складений обома учасниками ДТП у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб В. У відповідних пунктах зазначено місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема ДТП, визначені обставини ДТП для пояснення цієї схеми, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному європротоколі. Виправлення в повідомленні відсутні.

Факт складання та підписання обома учасниками ДТП повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколу), вказує на наявність у водіїв транспортних засобів згоди щодо обставин її скоєння.

Згідно вказаного повідомлення від 14.07.2022, ДТП сталося внаслідок вини водія ОСОБА_2 , яка її визнала, що підтверджується відповідним її підписом на цьому європротоколі.

При цьому, наданий позивачем до суду екземпляр повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду датований саме 14.07.2022.

Надані відповідачем опитувальники та записи телефонних розмов з нібито учасниками ДТП, суд оцінює критично, оскільки опитувальник щодо причин, обставин та наслідків настання ДТП був заповнений саме представником відповідача, який є заінтересованою особою з боку страховика винної особи.

А зі змісту записів телефонних розмов достеменно не вбачається, що співрозмовниками представника відповідача були саме учасники ДТП, окрім того, що особи представлялись як ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , інших доказів, що голоси на вказаних аудіозаписах належать саме цим особам, матеріали справи не містять (фоноскопічна експертиза цих голосів не проводилась та відповідного клопотання сторонами заявлено не було).

Крім того, співрозмовники представника відповідача на аудіозаписах неодноразово зазначали, що достеменно не пам`ятають обставин ДТП, а тим більше, дату складання європротоколу, і тільки після того, як представник відповідача вказував про обставини, що у нього наявна інформація, що європротокол був складений на наступний день після настання ДТП, його співрозмовники із цим погоджувались.

Згідно зі ст. 73, 74, 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вірогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Указані норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У даному випадку суд, оцінивши надані сторонами докази у сукупності із встановленими у справі обставинами, дійшов висновку, що відповідачем не спростовано, що європротокол був складений на наступний день після настання ДТП, тим більше, що датою європротколу є 14.07.2022.

Крім того, факт підписання цього європротоколу обома учасниками ДТП вказує на наявність у водіїв транспортних засобів ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) згоди щодо обставин її скоєння, та підтвердження вини саме водія, застрахованого у відповідача транспортного засобу - ОСОБА_2 .

Згідно з п. 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 22, ст. 1166 та ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06.07.2018 по справі № 924/675/17, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи.

Зокрема, відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, положеннями статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, розраховуються у порядку, встановленому законодавством, з урахуванням зносу. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах по справі № 910/6094/17 від 02.05.2018, по справі № 910/5001/17 від 12.03.2018, по справі № 910/20199/17 від 01.06.2018, по справі № 910/22886/16 від 01.02.2018, по справі № 910/171/17 від 02.10.2018.

Також судом враховано, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06.07.2018 по справі № 924/675/17, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт. При цьому реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.07.2018 року у справі № 922/4013/17.

Як вже зазначалось, позивач на підставі рахунку-фактури СТО № ВР-0001072 від 20.07.2022, акту виконаних робіт № ЗН-2037484 від 27.12.2022, визначив суму страхового відшкодування в розмірі 20 040,41 грн.

Проте, із матеріалів справи вбачається, що згідно з висновком про вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу "КІА", коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого автомобіля становить 0,32, отже, вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням такого коефіцієнту складає - 17 118,52 грн.

Також відповідно до статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з Полісом страхування цивільно-правової відповідальності винної особи № ЕР/209487587 ліміт відповідальності страховика перед страхувальником становить 130 000,00 грн., а франшиза - 0,00 грн., відтак, сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті позивачу з урахуванням франшизи становить 17 118,52 грн.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ТДВ "Експрес Страхування" в частині стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 17 118,52 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім страхового відшкодування, ТДВ "Експрес Страхування" нарахувало відповідачу пеню в сумі 7 444,07 грн. за період з 23.12.2023 по 22.01.2024.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Із наведених приписів закону вбачається обов`язок страховика сплатити в разі прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика пеню на користь страхувальника (потерпілої особи) або ж вигодонабувача.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Нарахування пені починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, при цьому день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені (п. 2.5, 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Провівши власний розрахунок неустойки на підставі наведених приписів закону та враховуючи відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування, викладену у листі від 20.12.2022, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 4 244,45 грн., тобто у меншій сумі, ніж просить позивач, оскільки ним не враховано 6-ти місячний строк нарахування пені, визначений ч. 6 ст. 232 ГК України. У решті вимог про стягнення пені - у сумі 3 199,62 грн., суд відмовляє.

Також позивач просив стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у сумі 870,27 грн. за період з 20.12.2022 по 18.01.2024 та 3 % річних у сумі 561,31 грн. з 20.12.2022 по 22.01.2024.

Нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 993 ЦК України зобов`язання відповідача зводиться до здійснення страхової виплати, тобто, таке зобов`язання є грошовим; грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання майнової шкоди іншій особі, а отже між сторонами у справі існує грошове зобов`язання, яке виникло з позадоговірних відносин - делікту. Грошове зобов`язання у деліктних правовідносинах не є окремим видом зобов`язання, а є способом виконання зобов`язання з відшкодування шкоди.

Виходячи з цього, передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи інфляційні втрати та 3 % річних, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Провівши перерахунок заявлених до стягнення сум матеріальних втрат, суд встановив, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 870,27 грн. та 3 % річних у сумі 559,90 грн., тобто у меншій сумі 3 % річних, ніж заявлено позивачем, виходячи, що нарахування має здійснюватись на наступний день, після відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування, тобто, з 21.12.2022. У решті вимог про стягнення 3 % річних у сумі 1,41 грн., суд відмовляє.

Отже, позовні вимоги ТДВ "Експрес Страхування" підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Доказів понесення інших судових витрат під час розгляду справи, зокрема, витрат позивача на правничу допомогу у сумі 4 542,00 грн. (крім, договору про надання правової допомоги № 558/23 від 19.12.2023, додатку № 1 до нього, та довіреності на представлення інтересів ТДВ "Експрес Страхування"), позивачем суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73 - 79, 129, 236 - 238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" про стягнення 25 994,17 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" (03040, м. Київ, вул. Васильківська, 14, ідентифікаційний код 39433769) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, буд. 22, ідентифікаційний код 36086124) страхове відшкодування у сумі 17 118 (сімнадцять тисяч сто вісімнадцять) грн. 52 коп., пеню у сумі 4 244 (чотири тисячі двісті сорок чотири) грн. 45 коп., інфляційні втрати у сумі 870 (вісімсот сімдесят) грн. 27 коп., 3 % річних у сумі 559 (п`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 90 коп., судовий збір в сумі 2 655 (дві тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) грн. 12 коп.

У решті вимог - відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 22 травня 2024

Суддя Борисенко І. І.