ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2024м. ДніпроСправа № 904/1085/24

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В. за участю секретаря судового засідання Сидорової Є.О. розглянув за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальності "Еквівес" (02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 8, оф. 199; ідентифікаційний код 37502259)

до Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" (49000, м. Дніпро, вул. Сухий Острів, буд. 3; ідентифікаційний код 00168076)

про стягнення 448 381 грн. 71 коп.

Представники:

від позивача: представник не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином;

від відповідача: представник не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

ПРОЦЕДУРА:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальності "Еквівес" звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№1060/24 від 12.03.2024) до відповідача Акціонерного товариства "Дніпроважмаш", у якій просить:

- стягнути 448 381 грн. 71 коп., що складає 75 990 грн. 54 коп. - інфляційних нарахувань за нездійснення оплати за товар, поставлений за договором від 11.06.2019 №81/77, 23 363 грн. 31 коп. - 3% річних та 349 027 грн. 86 коп. - пені.

Також просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 6 725 грн. 82 коп.

Позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених статтями 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2024 про залишення позовної заяви без руху позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків - 7 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У подальшому, позивачем подано заяву (вх.№13648/24 від 19.03.2024) про усунення недоліків, відповідно до якої було усунуто недоліки позовної заяви, визначені ухвалою господарського суду від 18.03.2024.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, яке відбудеться 16.04.2024 о 12:00 год.

Позивач у заяві (вх.№17528/24 від 08.04.2024) про розгляд справи без участі просить вимоги, викладені в позовній заяві, задовольнити в повному обсязі, та у зв`язку із відрядженням директора і зайнятістю представника ТОВ "Еквівес" в іншому судовому процесі просить розглянути справу без участі представника позивача за наявними матеріалами справи.

У судове засідання 16.04.2024 представники сторін не з`явились.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (загальне позовне провадження) на 22.05.2024 о 12:30 год.

У судове засідання 22.05.2024 представники сторін не з`явилися, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Частиною 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з пунктом 2 частини 6 статті 242 цього Кодексу днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Судом до матеріалів справи долучено довідку про доставку електронного листа, з якої вбачається, що ухвала суду від 25.03.2024 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі була доставлена до електронного кабінету відповідача 25.03.2024 о 13:36 год. (а.с. 42), а також ухвала суду від 16.04.2024 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті була доставлена до електронного кабінету відповідача 18.04.2024 о 12:10 год. (а.с. 50).

Таким чином, відповідач обізнаний про відкриття провадження у даній справі у Господарському суді Дніпропетровської області.

Також суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, ухвалою суду від 25.03.2024, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Однак, станом на 22.05.2024 строк на подання відзиву на позовну заяву з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Отже, суд доходить висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Справа розглядається відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод протягом розумного строку з урахуванням введення в Україні воєнного стану.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2022 у справі №904/2118/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальності "Еквівес" до Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" про стягнення заборгованості, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" до Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" про стягнення заборгованості - задоволено частково; стягнено з Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" (49000, м. Дніпро, вул. Сухий Острів, 3, ідентифікаційний код 00168076) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" (02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 8, оф.199, ідентифікаційний код 37502259) основний борг у розмірі 439 472,80 грн. (чотириста тридцять дев`ять тисяч чотириста сімдесят дві грн. 80 коп. ), пеню у розмірі 44 157,84 грн. (сорок чотири тисячі сто п`ятдесят сім грн. 84 коп.), 3% річних у розмірі 7 040,36 грн. (сім тисяч сорок грн. 36 коп.), інфляційні втрати у розмірі 70 082,51 грн. (сімдесят тисяч вісімдесят дві грн. 51 коп.) та судовий збір у розмірі 8 484,90 грн. (вісім тисяч чотириста вісімдесят чотири грн. 90 коп.); у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2022 видано відповідний наказ від 21.12.2022.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2022 у справі №904/2118/22 встановлено, що:

- 11.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еквівес" (постачальник) та Акціонерним товариством "Дніпроважмаш" (покупець) укладено договір №81/77, відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі передати у власність покупцю продукцію, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі прийняти та оплатити продукцію;

- найменування, асортимент, одиниці виміру, кількість та ціна продукції, що є предметом поставки за цим договором визначаються сторонами в специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору (пункт 1.2 договору);

- згідно з пунктом 2.1 договору ціна на продукцію, що поставляється за цим договором, узгоджується сторонами в специфікаціях;

- у відповідності з пунктом 3.1 договору розрахунки за продукцію здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в цьому договорі, на підставі рахунку на оплату постачальника. Покупець здійснює оплату продукції протягом 30 календарних днів з дати отримання продукції та оригіналу рахунку на оплату продукції , якщо інше не вказується в специфікації (пунктом 3.2 договору);

- пунктами 4.1- 4.4 договору передбачено, що продукція постачається партіями відповідно до письмових заявок покупця за рахунок та транспортом постачальника. Базисні умови постачання продукції DDP склад покупця м. Дніпро (згідно з правилами Інкотермс 2010 року), якщо інше не вказується в специфікації. Постачальник зобов`язаний надати покупцеві при постачанні продукції наступні документи: сертифікат якості або паспорт на продукцію, рахунок, видаткову накладну/акт приймання-передачі продукції/ТТН. Право власності на продукцію за цим договором, переходить до покупця з дати підписання сторонами видаткової накладної/акту приймання-передачі продукції/ товарно-транспортної накладної;

- якість продукції, яка поставляється за цим договором, повинна відповідати стандартам, технічним умовам або іншому документу, підтверджуючого якість продукції. Номери та індекси стандартів, технічних креслень або іншої нормативно-технічної документації щодо якості продукції зазначаються у специфікації (пунктом 5.1 договору);

- згідно з пунктом 12.1 договору цей договір набирає чинності після його підписання і діє до 31.12.2019. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань та відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії цього договору. Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору жодна з сторін не заявила про бажання розірвати (відмову про продовження дії) договору, він вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік (пункт 12.3 договору);

- сторонами підписано специфікації №28 від 11.08.2021 про поставку товару на суму 33 120,00 грн., №29 від 14.09.2021 на суму 34 440,00 грн., №30 від 30.09.2021 на суму 130 924,80 грн., №31 від 15.11.2021 на суму 92 148,00 грн., №32 від 15.12.2021 на суму 23 280,00 грн., №33 від 27.01.2022 на суму 70 000,00 грн., №34 від 11.02.2022 на суму 70 000,00 грн.;

- на підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором позивач надав видаткові накладні №Е-955 від 07.09.2021 на суму 33 120,00 грн., №Е-1160 від 15.09.20212 на суму 34 440,00 грн., №Е-1245 від 22.10.2021 на суму 62 496,00 грн., №Е-1245/1 від 25.11.2021 на суму 68 428,80 грн., №Е-1502 від 03.12.2021 на суму 92 148,00 грн., №Е-1706/1 від 15.12.2021 на суму 23 280,00 грн., №Е-116 від 28.01.2022 на суму 70 000,00 грн., №Е-197 від 16.02.2022 на суму 70 000,00 грн. Всього на суму 453 912,80 грн.;

- також позивачем виставлено на оплату рахунки; продукція прийнята відповідачем на підставі довіреностей;

- відповідач лише частково розрахувався за поставлену продукцію у розмірі 14 440,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №17742 від 23.10.2021;

- позивач зазначає, що відповідач у повному обсязі не розрахувався за поставлену продукцію, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 439 472,80 грн., що і стало причиною виникнення спору;

- відносини, що виникли між сторонами регулюються загальними положеннями про договір поставки;

- як вбачається з умов договору, строк оплати товару є таким, що настав, доказів оплати товару у розмірі 439472,80 грн. відповідач не надав, позовні вимоги не спростував;

- надані позивачем докази на підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 439 472,80 грн. є більш вірогідними, ніж докази надані відповідачем, тому вимога про стягнення основної суми боргу у розмірі 439 472,80 грн. підлягає задоволенню;

- крім основного боргу позивач нарахував та заявив до стягнення пеню у розмірі 49 323,86 грн., 3% річних у розмірі 7083,28 грн. та інфляційні втрати у розмірі 70 082,51 грн.;

- відповідно до пункту 8.1 договору в разі порушення покупцем строку оплати продукції, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення;

- позивач нарахував та заявив до стягнення пеню у розмірі 49 323,86 грн. за загальний період з 08.10.2021 по 03.06.2022, при цьому розрахунок здійснюється по кожній поставці окремо, однак перевіркою розрахунку пені судом виявлено допущення позивачем помилок, зокрема не враховано положення частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, оскільки в деяких періодах день оплати припадає на вихідний або святковий день, тому останнім днем оплати перший робочий день, відповідно прострочка оплати виникає з наступного дня за першим робочим днем, враховуючи перерахунок суду у правильні періоди розмір пені становить 49 064,27 грн.;

- позивач заявив до стягнення 3% річних розмірі 7 083,28 грн. за загальний період з 08.10.2021 по 03.06.2022, при цьому розрахунок здійснюється по кожній поставці окремо, перевіркою розрахунку 3% річних судом виявлено допущення позивачем аналогічних помилок, що і при нарахуванні пені, зокрема не враховано, що строк оплати припадає на вихідний день, у зв`язку з чим вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню у розмірі 7 040,36 грн.

Позивач у позові зазначає про те, що по теперішній час рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2022 року по справі №904/2118/22 не виконано, основний борг в сумі 439 472,80 грн., а також інфляційні втрати, пеня та 3% річних за період з 08.10.2021 року по 03.06.2022 року, стягнуті за рішеннями суду, залишаються не оплаченими, тому позивач нарахував та просить стягнути з відповідача інфляційні втрати, пеню та 3% річних за подальший період не виконання грошового зобов`язання - з 04 червня 2022 року по 11 березня 2024 року, що і стало причиною виникнення спору та звернення позивача з позовом до суду.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Відповідно до частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до параграфу 72 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою №48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України" одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України зазначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Зокрема, частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Крім того частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною 1 статті 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

При цьому, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Відповідно до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Оскільки оплати поставленого товару на суму 439 472,80 грн. відповідач до теперішнього часу не здійснив, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача інфляційні втрати, пеню та 3% річних за період з 04 червня 2022 року по 11 березня 2024 року.

Щодо стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням інфляційних втрат є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається, позивачем здійснено інфляційні нарахування у розмірі 75 990 грн. 54 коп. за період з 04 червня 2022 року по 11 березень 2024 року, а також нараховано 3% річних у розмірі 23 363 грн. 31 коп. за загальний період з 04 червня 2022 року по 11 березня 2024 року, у зв`язку з тим, що сплата відповідачем за отриману продукцію не здійснена.

Суд звертає увагу, що періодом нарахування інфляційних нарахувань у розмірі 75 990 грн. 54 коп. позивачем визначено загальний період з 04.06.2022 по 11.03.2024, проте, як вбачається з розрахунків, позивачем фактично здійснено нарахування інфляційних нарахувань за період з червня 2022 по січень 2024 включно.

Суд погоджується з розрахунками нарахувань інфляційних та 3% річних, вважає їх арифметично вірними.

Щодо нарахування пені

Згідно із частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшеним у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина 6 статті 231 Господарського кодексу України).

За приписом статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до пункту 8.1 Договору в разі порушення покупцем строку оплати продукції, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення.

Як вбачається, позивачем донараховано пеню за несвоєчасну оплату за Договором у сумі 349 024 грн. 86 коп. (з 04.06.2022 по 11.03.2024).

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

02.04.2020 набрав чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким Розділ IX Прикінцевих положень Господарського кодексу України доповнений пунктом 7: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", прийнятою відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", на усій території України встановлений карантин з 12.03.2020, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239, від 20.05.2020 №392, від 22.07.2020 №641, від 26.08.2020 №760, від 13.10.2020 №956, від 09.12.2020 №1236, від 17.02.2021 №104, від 21.04.2021 №405, від 23.02.2022 №229, від 27.05.2022 № 630 був неодноразово продовжений.

Так, Кабінет Міністрів України постановою від 19.08.2022 №928 вніс зміни, зокрема, до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 31.12.2022. В подальшому дію карантину продовжено до 30.06.2023.

Отже, вищевказаним законом строк, встановлений, зокрема частиною 6 статті 232 Господарського процесуального кодексу України, продовжено на строк дії карантину, тобто до 30.06.2023, який в подальшому не продовжувався.

При перевірці судом розрахунку пені встановлено, що позивачем помилково здійснено нарахування пені до 11.03.2024.

Оскільки, як вже зазначалося вище, строк, визначений статтею 232 Господарського кодексу України було продовжено лише на період дії карантину.

Як вбачається, останній день карантину - 30.06.2023.

Отже, після перевірки розрахунку судом пеня становить 235 990 грн. 87 коп. (з 04.06.2022 по 30.06.2023).

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Щодо судового збору

Відповідно до частини 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається, ціна позову становить 448 381 грн. 71 коп., отже судовий збір повинен бути сплачений у розмірі 6 725 грн. 72 коп. (448 381 грн. 71 коп. х 1,5 %). Відповідно до платіжної інструкції від 11.03.2024 №591 при звернені з позовом до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 6 725 грн. 82 коп.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як вбачається, позовна заява у даній справі була подана позивачем до суду в електронній формі через "Електронний суд", отже сума судового збору, яку мав сплатити позивач складає 5 380 грн. 58 коп. (6 725 грн. 72 коп. х 0,8). Проте, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 6 725 грн. 82 коп., що є більшим, від встановленого законодавством розміру судового збору на 1 345 грн. 24 коп. (6 725 грн. 82 коп. - 5 380 грн. 58 коп.).

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 4 024 грн. 14 коп. - витрат на сплату судового збору.

За клопотанням позивача підлягає поверненню з Державного бюджету судовий збір в розмірі 1 345 грн. 24 коп. (6 725 грн. 82 коп. - 5 380 грн. 58 коп.).

Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальності "Еквівес" (02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 8, оф. 199; ідентифікаційний код 37502259) до Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" (49000, м. Дніпро, вул. Сухий Острів, буд. 3; ідентифікаційний код 00168076) про стягнення 448 381 грн. 71 коп. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" (49000, м. Дніпро, вул. Сухий Острів, буд. 3; ідентифікаційний код 00168076) на користь Товариства з обмеженою відповідальності "Еквівес" (02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 8, оф. 199; ідентифікаційний код 37502259) 75 990 (сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто) грн. 54 коп. - інфляційних нарахувань, 23 363 (двадцять три тисячі триста шістдесят три) грн. 31 коп. - річних, 235 990 (двісті тридцять п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто) грн. 87 коп. - пені та 4 024 (чотири тисячі двадцять чотири) грн. 14 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог - відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Загинайко

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 238 ГПК України,

23.05.2024