УХВАЛА

17 травня 2024 року

м. Київ

cправа № 915/752/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратової І.Д. - головуючої, суддів - Баранця О.М., Губенко Н.М.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду Миколаївської області

(суддя - Ржепецький В.О.)

від 06.12.2023

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Поліщук Л.В., судді - Богатир К.В., Таран С.В.)

від 15.04.2024

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурстехнобуд"

до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Південноукраїнська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 287 229, 61 грн заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

1. У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ресурстехнобуд" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом, в якому просило стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 115 889,61 грн основного боргу, 151 072,00 грн інфляційних втрат та 20 268,00грн - 3% річних.

2. Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг з нанесення антикорозійного покриття наземних резервуарів № 19/12/11-123-04-21-07391 від 20.12.2021 (далі - договір) в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість у спірній сумі, на яку позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати у зазначеному вище розмірі.

3. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 06.12.2023, яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором у сумі 105 909,75 грн, інфляційні втрати в сумі 151 072,00 грн, 3% річних в сумі 20 266,97 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 4 157,73 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

4. Суд першої інстанції, задовольняючи позов у частині стягнення основного боргу в сумі 105 909,75 грн, виходив із його обґрунтованості та доведеності матеріалами справи, а в іншій частині стягнення основного боргу відмовив, оскільки його було сплачено (зарахуванням зустрічних однорідних вимог). Доводи відповідача щодо порушення виконавцем пункту 6.3.10. договору щодо обов`язкової реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних та неможливістю у зв`язку з цим виконанням боржником свого обов`язку, суд відхилив, оскільки невиконання позивачем наведеного обов`язку не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані послуги у встановлений в договорі строк, а отже, відсутні підстави вважати, що в даному випадку має місце факт прострочення кредитора, а відтак, і відсутні підстави для застосування наслідків, визначених статтею 613 ЦК України. Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд дійшов висновку, що позивачем правильно визначено період нарахувань, у той же час, за розрахунком суду, сума 3% річних за вказаний позивачем період становить 20 266,97 грн, та інфляційних втрат 151 439,56 грн; у задоволенні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій на 99% суд відмовив, оскільки у цій справі позивачем не заявлено до стягнення з відповідача штрафних санкцій.

5. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що у спірних правовідносинах відповідачем порушено умови укладеного між сторонами договору та положення законодавства в частині повноти та своєчасності здійснення розрахунків з позивачем, невиконання грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором є його порушенням відповідно до статті 610 ЦК України, а сам відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання відповідно до частини першої статті 612 цього Кодексу.

6. Щодо доводів апелянта про брак коштів у відповідача не з власної вини, а внаслідок не розрахунку Державним підприємством "Гарантований покупець" з відповідачем, суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до статті 617 ЦК України відсутність у боржника коштів, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника як від оплати за отримані послуги, так і від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

7. 06.05.2024 відповідач подав до Верховного Суду через систему "Електронний суд" касаційну скаргу, в якій просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

8. Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та виходить з наступного.

9. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

10. Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 ГПК України, одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

11. Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

12. Предметом позову у справі є вимога про стягнення 287 229,61 грн, що не перевищує п?ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 (2 684,00 грн х 500 = 1 342 000,00 грн).

13. Так у пункті 2 частини третьої статті 287 ГПК України передбачено випадки наявності підстав для перегляду у касаційному порядку справи з ціною позову, що не перевищує п?ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

14. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що справа має виняткове значення для нього (підпункт "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України), оскільки на сьогодні ринок електричної енергії України перебуває в кризовому стані; відповідач має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, є оператором чотирьох діючих атомних електростанцій України; наявний брак коштів у відповідача не з власної вини, а в наслідок не розрахунку ДП "Гарантований покупець" з відповідачем, що свідчить про відсутність підстав для покладання на відповідача відповідальності за таке прострочення відповідно до статті 625 ЦК України; відповідач позбавлений можливості самостійно обирати покупця електроенергії; стягнення з відповідача інфляційних та 3 % річних створять додаткові фінансові навантаження та як наслідок можуть призвести до затримки у фінансуванні планових робіт на АЕС, що безпосередньо вплине на процес вироблення електроенергії та зростання негативних наслідків для скаржника у значних розмірах, може підірвати можливості виконання стратегічним підприємством своїх пріоритетних для безпеки держави завдань.

15. Верховний Суд вивчив доводи скаржника щодо наявності підстав для оскарження судового рішення у справі за підпунктом "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

16. Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та зміст оскаржених судових рішень у цій справі не дають підстав для висновку про те, що справа має виняткове значення для нього. Незгода із судовим рішенням не свідчить про винятковість справи, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

17. Касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судами попередніх інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним.

18. Використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

19. Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, аргументованих обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

20. Верховний Суд дослідив та оцінив доводи скаржника, ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та вважає, що скаржник не дотримав умову допуску справи до касаційного оскарження, у якій предметом позову є стягнення, що не перевищує п`ятисот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

21. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

22. Зважаючи на конкретні обставини цієї справи та відсутність обґрунтованих підстав, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини третьої статті 287, пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 915/752/23 за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.12.2023 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.04.2024.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча І. Кондратова

Судді О. Баранець

Н. Губенко