РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.03.2024Справа № 910/645/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Дишкант Д.В., розглянув матеріали господарської справи

За позовом Приватного підприємства ТК-РЕНЕССАНС

до Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом

про стягнення 1645895,04 грн

За участю представників учасників справи:

від позивача Буняк Ю.І.

від відповідача Левченко О.О

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Приватне підприємство ТК-РЕНЕССАНС (далі - позивач) з позовом до Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (далі - відповідач) про стягнення 1 645 895,04 грн (1 315 766,40 грн - основний борг, 67 261,58 грн - 3% річних та 262 867,06 грн - втрати від інфляції.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем, який є правонаступником Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, зобов`язань за договором поставки № 53-121-01-21-10572 від 12.08.2021 в частині оплати поставленого товару у встановлений договором строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 29.02.2024, а також встановлено строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій.

14.02.2024 у строк, встановлений ухвалою суду від 31.01.2024, відповідачем через підсистему Електронний суд надіслано відзив на позов, в якому заявлені позовні вимоги відхилено.

21.02.2024 позивачем через підсистему Електронний суд подано відповідь на відзив.

Крім того, 21.02.2024 відповідачем через підсистему Електронний суд подані заперечення на відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні 29.02.2024 позивачем та відповідачем вказано, що останні вважають виконаними завдання та функції підготовчого провадження, у зв`язку з чим не заперечують проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 29.02.2024 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.03.2024.

У судовому засіданні 21.03.2024 позивачем вимоги заяви підтримано, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог за підстав, викладених у заявах по суті.

У судовому засіданні 21.03.2024 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 ГПК України.

Судом, відповідно до вимог статей 222-223 ГПК України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення, письмові пояснення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

12.08.2021 між позивачем (постачальник) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ», що перетворено та правонаступником якого (згідно п. 3 Постанови Кабінету міністрів України від 29.12.2023 № 1420) є Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» (далі відповідач/покупець) було укладено договір поставки товару № 53-121-01-21-10572, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти та оплатити товар, наведений у таблиці п. 1.1 договору.

Відповідно до п. 3.1 договору вартість договору складає 1 564 710,00 грн, крім того ПДВ 312 942,00 грн, разом з ПДВ 1 877 652,00 грн.

Згідно з п. 3.2 договору оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Як погоджено п. 3.3 договору, оплата покупцем частини вартості товару в розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Договір вважається укладеним з дати підписання сторонами і діє один рік.

Додатковою угодою № 1 від 17.09.2021 сторони погодили, що строк поставки товару серпень 01 грудня 2021 року.

Додатковою угодою № 1 від 30.11.2021 сторонами погоджено, що строк поставки товару серпень 22 грудня 2021 року.

Відповідно до видаткової накладної № 00430 від 02.12.2021 позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 829 392,00 грн, а згідно з видатковою накладною № 00474 від 20.12.2021 позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 1 048 260,00 грн, тобто загалом позивачем у період з 02.12.2021 по 20.12.2021 поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 1 877 652,00 грн, як обумовлено умовами спірного договору поставки.

Крім того, 28.12.2021 та 14.01.2022 позивачем зареєстровано податкові накладні до вищевказаних накладних.

Відповідно до платіжних доручень № 7028 від 01.04.2022, № 7501 від 20.04.2022, № 7616 від 26.04.2022 та № 7856 від 04.05.2022 відповідачем сплачено позивачу грошові кошти в розмірі 561 885,60 грн.

29.09.2022 позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату грошових коштів, зокрема, за договором від 12.08.2021 в розмірі 1 315 766,40 грн, що підтверджується описом вкладення, фіскальним чеком та накладною.

Вказана претензія отримана відповідачем 03.10.2022, що підтверджується роздруківкою з сайту відстеження/пересилання поштових відправлень.

Проте, як вказує позивач, відповідач грошові кошти у розмірі 1 315 766,40 грн не сплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач у відзиві на позов та запереченнях посилається на те, що сторонами у договорі не погоджено строк/термін оплати товару в частині сплати ПДВ, у зв`язку з чим відповідачем не прострочено виконання грошового обов`язку щодо оплати товару. Крім того, відповідач просить суд зважаючи на наявність форс-мажорних обставин, звільнити його від сплати 3% річних та втрат від інфляції або зменшити їх розмір.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність заявлених позивачем вимог, а також заперечень на такі вимоги, суд виходив з наступного.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Так, частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом не беруться до уваги посилання відповідача про те, що строк оплати поставленого та прийнятого товару на настав, у зв`язку з тим, що сторонами в договорі не встановлений строк або термін оплати суми ПДВ з огляду на наступне.

Так, умовами п. 3.3 договору сторонами встановлено, що оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Позивачем відповідно до вимог податкового законодавства зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на суми поставки 829 392,00 грн 28.12.2021 та 1 048 260,00 грн -14.01.2022, відповідно, виконано зобов`язання з реєстрації податкових накладних.

Під час розгляду даної справи сторонами не надано суду доказів оплати поставленого позивачем відповідачу товару на загальну суму 1 315 766,40 грн, у зв`язку з чим суд вважає вимогу позивача про стягнення основного боргу в заявленому до стягнення розмірі обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 67 260,58 грн 3% річних, а також 262 867,06 грн втрат від інфляції.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом не приймаються посилання відповідача про звільнення від сплати або зменшення розміру 3% річних та втрат від інфляції, оскільки сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних не є мірою відповідальності, натомість такі суми виступають відшкодуванням матеріальних втрат кредитора (позивача) від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за час прострочення в їх сплаті.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та втрат від інфляції, суд зазначає, що останні виконані арифметично вірно та відповідно до вимог законодавства, а відтак такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського кодексу України витрати по оплаті позову судовим збором підлягають покладенню на відповідача в розмірі 19 750,74 грн.

Судом враховано, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 24 688,43 грн, що становить 1,5% ціни позову.

Проте, звернення до суду позивачем здійснено в електронній формі через підсистему «Електронний суд».

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, при зверненні позивача до суду з даним позовом судовий збір мав бути сплачений в розмірі 19 750,74 грн.

При цьому згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, позивачем надмірно сплачено судовий збір на суму 6 937,69 грн.

Клопотань про повернення судового збору, переплаченого за подання даного позову, від позивача не надходило.

Водночас, вказане не позбавляє позивача звернутись до суду з відповідним клопотанням про повернення судового збору.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, код 24584661) на користь Приватного підприємства ТК-РЕНЕССАНС (просп. Героїв України, буд. 17, кв. 107, м. Миколаїв, Миколаївська обл., 54025, код 32819771) 1 315 766,40 грн (один мільйон триста п`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят шість грн 40 коп.) основного боргу, 67 261,58 грн (шістдесят сім тисяч двісті шістдесят одну грн 58 коп.) 3% річних, 262 867,06 грн (двісті шістдесят дві тисячі вісімсот шістдесят сім грн 06 коп.) інфляційних втрат, 19 750,74 грн (дев`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят грн 74 коп.) судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 23.05.2024

Суддя О.Г. Удалова