СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м. Харків Справа № 917/1898/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А., суддя Фоміна В.О.,

за участі секретаря судового засідання Борсук В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Квант Плюс (вх. №876) на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.03.2024 (рішення ухвалено суддею Ківшик О.В. в приміщенні Господарського суду Полтавської області 13.03.2024, повний текст складено 13.03.2024) у справі №917/1898/23

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Укрнафта, пров. Несторівський, буд. 3-5, м. Київ, 04053

до Товариства з обмеженою відповідальністю Квант Плюс, вул. Конституції, буд. 13, м. Полтава, 36020

про стягнення 373463,28 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 13.03.2024 у справі №917/1898/23 (суддя Ківшик О.В.) позов задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Квант Плюс на користь Публічного акціонерного товариства Укрнафта штраф у розмірі 373463,28 грн та 5601,95 грн судового збору.

Товариство з обмеженою відповідальністю Квант Плюс звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на не врахування судом всіх фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення господарського спору, просить змінити рішення Господарського суду Полтавської області від 13.04.2024 у справі №917/1898/23 та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір штрафних санкцій.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що на момент укладення договору Товариство з обмеженою відповідальністю Квант Плюс не могло передбачити виникнення обставин, що об`єктивно унеможливили виконання зобов`язань за договором, період виконання договору припав на світову пандемію короновірусу та військовий час, а також повне блокування морських та авіаперевезень вантажів для України, що і стало причиною неможливості виконання договору. Товариство з обмеженою відповідальністю Квант Плюс стверджує, що штраф в розмірі 373463,28 грн є невиправдано обтяжливим, з огляду на значне погіршення умов господарювання для суб`єктів приватного бізнесу в умовах військового часу та стане додатковим фінансовим тягарем. При цьому, за твердженням відповідача, позивачем не зазначалося про спричинення будь-яких збитків невиконанням ТОВ Квант Плюс договору.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2024 для розгляду справи сформовано такий склад колегії суддів: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О., суддя Шевель О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Квант Плюс (вх. №876) на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.03.2024 у справі №917/1898/23, встановлено учасникам справи строк по 03.05.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання іншим учасникам провадження, повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 14.05.2024.

24.04.2024 від Публічного акціонерного товариства Укрнафта надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Квант Плюс на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.03.2024 у справі №917/1898/23 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні представник позивача проти апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заявник апеляційної скарги у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши з урахуванням положень ч. 1 ст. 269 ГПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

23.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю Квант Плюс(далі продавець) та Публічним акціонерним товариством Укрнафта (далі - покупець) та укладено договір купівлі-продажу від №09/03/507-МТР (далі договір), відповідно до умов п. 1.1. якого продавець зобов`язується передати продукцію (далі товар) у власність покупця, а покупець прийняти товар та сплатити за нього відповідну грошову суму.

Відповідно до п. 5.1. договору продавець зобов`язується передати покупцю товар у строк та на умовах, визначених цим договором та відповідними додатками до цього договору.

Додатком №1 до договору визначено товар, що поставляється ТОВ Квант Плюс для ПАТ Укрнафта, загальну вартість товару, вимоги до тари та упаковки, умови оплати, термін виготовлення, гарантійні зобов`язання, особливі вимоги, термін поставки, умови поставки та реквізити вантажоотримувачів.

Так, відповідно до п. 1 додатку №1 до договору загальна вартість товару, що поставляється по цьому додатку, складає 3734632,80 грн.

Пунктом 7 додатку №1 до договору визначено, що термін поставки складає 130 календарних днів з дати підписання договору.

Враховуючи, що договір підписано сторонами 23.04.2021 відповідач був зобов`язаний здійснити позивачу поставку товару на суму 3734632,28 грн не пізніше 31.08.2021.

Відповідно до п. 6.1. договору за невиконання або неналежне виконання цього договору сторони несуть відповідальність у порядку та на умовах, що передбачені чиним законодавством України та цим договором.

За порушення строку постачання товару, у тому числі викликане виявленням нестачі товару або постачанням товару, який не відповідає якості та комплектності, що обумовило необхідність заміни або додаткового постачання товару у порядку, визначеному п. 5.12, п. 5.13 договору, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 2 %, а в разі прострочення термінів поставки на 30 і більше календарних днів у розмірі 10 % від вартості товару не поставленого вчасно (п. 6.9 договору).

Розділом 7 договору визначено обставини, що виключають відповідальність.

Так, сторона, яка порушила зобов`язання за цим договором, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання за цим договором, якщо це порушення сталося внаслідок обставин форс-мажору (непереборної сили). Обставинами форс-мажору (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, перелік яких наведений у ч. 2 ст. 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього договору. Звільнення від відповідальності за цим положенням застосовується з моменту, коли непереборна сила стала причиною порушення зобов`язання та до моменту, коли непереборна сила припинила перешкоджати виконанню обов`язку (п. 7.1. договору).

Відповідно до п. 7.2. договору сторона, виконанню зобов`язань за цим договором якої перешкоджають обставини форс-мажору, повинна не пізніше 7 (семи) календарних днів повідомити іншу сторону про початок та припинення дії таких обставин на виконання обов`язків за цим договором.

Сторона, яка посилається на обставини форс-мажору, повинна довести наявність таких обставин. Належним доказом наявності таких обставин і їх тривалості є документи, видані Торгово-промисловою палатою України (регіональною палатою), іншими відповідними органами чи організаціями в Україні, уповноваженими посвідчувати відповідні факти (п. 7.3. договору).

Відповідно до п. 11.1. договору сторони домовилися, що цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє протягом 1 року, але у будь-якому разі, - до повного виконання взаємних зобов`язань сторонами.

Листом від 19.08.2022 №38 ТОВ Квант Плюс повідомило ПАТ Укрнафта про неможливість виконання своїх зобов`язань за договором, у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин у вигляді військової агресії російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану. Разом з тим, відповідач просив надати згоду на заміну продавця ТОВ Квант Плюс за договором на Приватне підприємство Українська сервісна бурова компанія-1.

15.09.2023 позивач направив відповідачу претензію №01/01/20/03-02/01/5796 від 15.09.2023 про сплату штрафу у розмірі 373463,28 грн у відповідності до п. 6.9. договору у зв`язку із нездійсненням поставки товару.

За твердженням позивача, всупереч встановленому договором терміну поставки товару, відповідачем не здійснено поставку трубопровідної арматури, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача 373463,28 грн штрафу.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, встановив, що відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу від №09/03/507-МТР від 23.04.2021 не поставив позивачу ні у встановлений строк, ні на час розгляду цієї справи у суді товар на суму 30734632,80 грн.

Місцевий господарський суд, перевіривши розмір заявлених вимог в частині стягнення 373463,28 грн штрафу, не виявив завищення їх розміру з боку позивача, а тому дійшов висновку, що вимоги є правомірними та підлягають задоволенню повністю.

Надаючи власну правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (частина 1 статті 663 Цивільного кодексу України).

Враховуючи встановлену ст.204 Цивільного кодексу України та неспростовану в межах цієї справи в порядку ст.215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору купівлі-продажу, апеляційний господарський суд вважає його належною у розумінні ст. 11, 509 Цивільного кодексу України та ст. 173, 174 Господарського кодексу України підставою для виникнення та існування обумовлених такими правовідносинами кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правовідносини із застосування неустойки (штрафних санкцій) за невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, правила її застосування, умови зменшення її розміру врегульовані положеннями Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

За змістом статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України вказано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Як свідчить зміст позовної заяви, позивач просив стягнути штраф у розмірі 10 % від вартості товару не поставленого вчасно за прострочення термінів поставки у відповідності до п. 6.9 договору.

Відповідач у апеляційній скарзі не заперечує ні обставини невиконання зобов`язань за договором у встановлений строк, ні обов`язку понести за це передбачену ним відповідальність, Проте, вважає, що розмір штрафу є невиправдано обтяжливим, а тому просить зменшити його.

В обґрунтування підстав для зменшення неустойки відповідач зазначає про те, що період виконання договору припав на час світової пандемії короновірусу, а в подальшому військова агресія російської федерації проти України обумовила виникнення несприятливої фінансової ситуації (скрутного фінансового становища) на підприємстві, дефіцит грошових ресурсів, що утворився, зокрема, внаслідок неможливості контрагентів здійснити своєчасні розрахунки, закриття проектів, відтоку з України трудових кадрів, створив перешкоди для здійснення ТОВ Квант Плюс закупівлі з заводу-виробника товару, який має поставлятися в межах укладених з позивачем договорів.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені клопотання про зменшення виходив, зокрема, з того, що на момент звернення з позовом до суду відповідачем не виконано зобов`язання щодо поставки товару за договором на суму 3734632,80 грн, а відповідачем не наведено жодних виняткових обставин для зменшення заявленого до стягнення штрафу. Разом з тим, місцевим господарським судом враховано усі обставини справи у сукупності, зокрема те, що зобов`язання відповідачем повинно було бути виконане до введення в Україні воєнного стану.

Надаючи оцінку вимогам відповідача про зменшення суми пені, колегія суддів зазначає таке.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що передбачено частиною першою статті 550 ЦК України.

За частиною другою статті 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічні положення також містить частина третя статті 551 ЦК України, положення якої України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому суд наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19.

Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

У цих висновках суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі №199/3152/20 (Провадження №14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).

У визначенні підстав для зменшення розміру неустойки суд виходить з такого.

Так, положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/16579/20.

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.

А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

У наведених висновках суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі №911/378/17 (911/2223/20).

З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).

Поряд з викладеним суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Крім цього категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що заявником апеляційної скарги не наведено доводів щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Фактично доводи та вимоги апеляційної скарги зводяться лише щодо зменшення розміру штрафу, що підлягає стягненню з відповідача.

Переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, колегія суддів враховує, що укладаючи договір сторони погодили усі його істотні умови, в тому числі ціну, строк виконання зобов`язання, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання. Відтак, відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за договором, усвідомлював визначені ним відповідні умови щодо обсягу зобов`язання, строків його виконання та погодився із передбаченою відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань.

Суд також звертає увагу, що відповідач є господарюючим суб`єктом, який несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

А тому, ТОВ Квант Плюс як юридична особа, яка здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, підписуючи договір купівлі-продажу з ПАТ Укрнафта повинно було розумно оцінити свої можливості щодо своєчасного виконання зобов`язання та імовірні ризики з урахуванням виду своєї діяльності.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем жодними доказами та обґрунтуваннями не доведено факт винятковості обставин невиконання взятого ним на себе зобов`язання.

Посилання відповідача на запровадження Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.03.2020 карантину на всій території України, як на підставу для зменшення розміру штрафних санкцій також є безпідставним, оскільки договір купівлі-продажу укладений 23.04.2021. Таким чином, на момент його укладення обставини запровадження на всій території України карантину вже існували, у зв`язку з чим відповідач міг та повинен був передбачити негативні наслідки, які можуть виникнути у зв`язку із цим.

Саме по собі посилання відповідача на введення в Україні воєнного стану, без доведення, що саме ці обставини стали причиною невиконання зобов`язань за договором, не може бути прийнято судом як підстави для зменшення неустойки. Крім того, такі обставини є загальними, тобто мають вплив на господарську діяльність усіх сторін договору. А тому їх врахування лише на користь однієї із них (зокрема, відповідача), було б невиправданим та порушувало б баланс інтересів сторін.

Не можна не звернути увагу, що строки виконання відповідного зобов`язання у відповідача з поставки товару настали 31.08.2021, тобто ще до 24.02.2022 початку широкомасштабної військової агресії російської федерації на територію України. А тому, вказані негативні обставини не могли мати прямого впливу на своєчасність виконання зобов`язань відповідачем.

Крім того, ТОВ Квант Плюс не надано суду будь-яких документів його фінансової звітності або обліку за відповідний період, що не дає суду можливість оцінити дійсне фінансове становище відповідача та оцінку можливого впливу накладених судом санкцій як «невиправдано обтяжливого» для нього.

Відповідач у апеляційній скарзі стверджує, що листом №42 від 12.09.2022 ТОВ Квант Плюс повідомило ПАТ Укрнафта про відмову від укладеного договору.

Втім, відповідачем ні до відзиву на позов, ні до апеляційної скарги не було подано відповідного доказу, а матеріали справи його не містять.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що штраф у розмірі 10% від вартості непоставленого вчасно товару відповідає характеру вчиненого правопорушення та не є непомірним. Суд також враховує і тривалість невиконання та несвоєчасного виконання зобов`язань відповідачем, яка має місце з вересня 2021 року. При цьому, зобов`язання відповідачем досі не виконані.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вважає, що стягнутий судом першої інстанції з відповідача штраф в розмірі 373463,28 грн є неспівмірною та неадекватною мірою відповідальності за вчинене ним порушення господарського зобов`язання.

Таким чином, доводи заявника апеляційної скарги про наявність підстав для зменшення пені не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування в цій частині законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Квант Плюс без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 13.03.2024 у справі №917/1898/23 - без змін.

З урахуванням приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Квант Плюс залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 13.03.2024 у справі №917/1898/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.05.2024.

Головуючий суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.А. Пуль

Суддя В.О. Фоміна