ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 р. м. Ужгород Справа № 907/311/21

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Нагібіна І.В.

розглянувши матеріали справи акціонерного товариства Комерційний інвестиційний банк, м. Ужгород

до приватного підприємства Ужгород-трейд, м. Ужгород

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Трансойлсфера, м. Київ

про звернення стягнення на предмет іпотеки

За участю представників:

від позивача - Мікрюков Сергій Володимирович, адвокат, ордер серія АО № 1000040 від 14 січня 2021 року

від відповідача - Ковач Іван Васильович, адвокат, ордер серія АО № 1031649 від 13 липня 2021 року

від 3-ї особи відповідача - не з`явився

в с т а н о в и в:

Акціонерне товариства Комерційний інвестиційний банк звернулося до Господарського суду Закарпатської області із позовною заявою до приватного підприємства Ужгород-трейд про звернення стягнення на предмет Іпотеки згідно договору іпотеки від 31 травня 2018 року посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського МНО Єгер Н.Д. та зареєстрованим в реєстрі за №86о із додатковою угодою до нього, на майно ПП Ужгород-трейд (код , 88000, м. Ужгород, вул. Бродлаковича, буд. 5), а саме вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 299,2 (двісті дев`яносто дев`ять цілих дві десятих) кв.м., що розташоване за адресою: Україна, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Театральна, буд. 11, реєстраційним номер об`єкта нерухомого майна: 01 на користь АТ КОМІНВЕСТБАНК (м. Ужгород, вул. Гойди, 10 Код ), в рахунок часткового погашення заборгованості по Договору кредитної лінії № о4-33/3л-14 від 10.12.2013 р. в сумі 1256 599,99 (Один мільйон двісті п`ятдесят шість тисяч п`ятсот дев`ятсот дев`яносто дев`ять) доларів США 99 центів шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною, яка буде визначена на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом згідно з оцінкою майна під час проведення виконавчих дій не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що АТ Комерційний інвестиційний банк на підставі договору кредитної лінії №04-33/3л-14 від 10.12.2013 з урахуванням додаткових угод надав позичальнику Товариству з обмеженою відповідальністю Трансойлсфера відкрив кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості 500.000,00дол. США зі сплатою 10% річних строком до 02.05.2018. Станом на 08.04.2021 р., загальна заборгованість перед Банком згідно Договору кредитної лінії № 04-33/3л-14 від 10.12.2013 р. складає 1256599,99 (Один мільйон двісті п`ятдесят шість тисяч п`ятсот дев`ятсот дев`яносто дев`ять) доларів СІІІА 99 центів у т.ч.: 1203213,89 доларів CIHA - сума заборгованості за кредитом; 53386,10 доларів СІІІА - сума заборгованості із сплати відсотків.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 29.04.2021 прийнято позовну заяву до провадження за правилами загального позовного провадження, залучено товариство з обмеженою відповідальністю Трансойлсфера (02094, м. Київ, проспект Гагаріна, буд. 14, офіс 32, ) до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача та підготовче засідання призначено на 08.06.2021.

Ухвалою суду від 08.06.2021 відкладено підготовче засідання на 01.07.2021 р.

Ухвалою суду від 01.07.2021 відкладено підготовче засідання на 19.08.2021 р.

19.08.2021 представником відповідача подано відзив на позовну заяву з клопотанням про продовження процесуального строку для подання доказів. Ухвалою суду від 19.08.2021 задоволено заяву представника відповідача про продовження строку для подання доказів.

Ухвалою суду від 19.08.2021 відкладено підготовче засідання на 15.09.2021 р.

15.09.2021 року до суду надійшла заява представника відповідача приватного підприємства Ужгород-трейд про поновлення пропущеного процесуального строку для подання доказів, вказуючи на те, що відповідач фактично зміг ознайомитись з матеріалами про долучення яких ставиться на вирішення питання лише 14.09.2021 року. Ухвалою суду від 15.09.2021 задоволено заяву представника відповідача про продовження строку для подання доказів.

15.09.2021 року до суду надійшла заява представника відповідача приватного підприємства Ужгород-трейд про витребування доказів, згідно якої просить витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансойлсфера» (, пошт.інд.: 02094, м. Київ, проспект Гагаріна, будинок 14, офіс 32 ) первинну документацію щодо виконання умов договору кредитної лінії №04-33/зл-І4 позичальником ТОВ "Трансойлсфера" перед кредитором АТ «Комерційний інвестиційний банк». Ухвалою суду від 15.09.2021 задоволено заяву представника відповідача про витребування доказів у справі № 907/311/21 від третьої особи ТОВ «Трансойлсфера».

20.10.2021 представником відповідача подано суду клопотання від 20.10.2021 про витребування оригіналів доказів. З огляду на наведене, для надання можливості позивачу подати письмово викладену позицію по суті такого клопотання, судом у підготовчому засіданні 20.10.2021 року судом оголошено перерву до 18.11.2021.

Ухвалою від 20.10.2021 судове засідання призначено на 18.11.2021 р.

Ухвалою від 18.11.2021 судове засідання призначено на 16.12.2021 р.

Ухвалою від 16.12.2021 судове засідання призначено на 02.02.2022 р.

Ухвалою від 02.02.2022 судове засідання призначено на 16.02.2022 р.

Ухвалою від 16.02.2022 було задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів у акціонерного товариства Комерційний інвестиційний банк оригінали письмових доказів, а саме : договір кредитної лінії № 04 - 33/3л-14 від 10.12.2013 року та додаткові угоди (№1 від 08.01.2014 року, №2 від 16.01.2014 року, №3 від 22.01.2014 року, №4 від 12.02.2014 року, №5 від 14.04.2014 року, №6 від 15.04.2014 року, №6/1 від 15.04.2014 року, №7 від 12.09.2014 року, №8 від 15.10.2017 року, №9 від 08.12.2014 року, №10 від 10.12.2014 року, №11від 16.01.2015 року, №12 від 19.01.2015 року, №13 від 13.03.2015 року, №14 від 01.04.2015 року, №15 від 31.07.2015 року, №16 від 10.09.2015 року, №17 від 10.12.2015 року, №17 від 09.12.2016 року, №18 від 31.01.2017 року, №19 від 03.02.2017 року, №20 від 15.05.2017 року, №21 від 01.03.2018 року).

Ухвалою від 16.02.2022 судове засідання призначено на 24.03.2022 р.

Ухвалою від 24.03.2022 судове засідання та розгляд клопотання про витребування оригіналів договорів та розгляд заяви про залучення до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Приватне підприємство МР Моторс у справі 907/311/21.

22.11.2022 року до суду надійшло клопотання від представника відповідача про призначення підготовчого засідання по справі №907/311/22.

Ухвалою суду від 23.11.2022 призначено підготовче засідання на 14.12.2022 року.

Ухвалою суду від 14.12.2022 призначено підготовче засідання на 07.02.2023 року.

Ухвалою суду від 07.02.2023 призначено підготовче засідання на 01.03.2023 року.

Ухвалою суду від 01.03.2023 р. відкладено підготовче засідання на 30.03.2023 року.

Представник позивача подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи оригінали додаткових угод до договору кредитної лінії, а також про приєднання до матеріалів справи копію договору кредитної лінії із додатковими угодами, які надані позивачу приватним нотаріусом Ужгородського МНО Єгер Н.Д. Також позивач подав суду клопотання про залучення до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача приватного нотаріуса Ужгородського МНО Єгер Н.Д. з підстав, наведених у ньому.

Представник відповідача подав суду заперечення на клопотання про долучення до матеріалів справи від 21.03.2023 №02-93/б-49 та клопотав перед судом про встановлення строку для подання оригіналів доказів, а також поновлення строку для подання заяви свідка ОСОБА_1 , разом з тим долучити подану заяву свідка до матеріалів справи. Також відповідачем подано суду заперечення щодо клопотання позивача про залучення третьої особи з підстав, наведених у ньому.

Ухвалою суду від 29.03.2023 р. судом відмовлено у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи, підготовче засідання відкладено на 03.05.2023 року.

Ухвалою суду від 03.05.2023 р. підготовче засідання відкладено на 30.05.2023 року.

11.05.2023 р. від позивача надійшло заперечення на клопотання щодо строків позовної давності.

Ухвалою суду від 30.05.2023 р. відкладено підготовче засідання на 21.06.2023 року.

Проте, судове засідання призначене на 21.06.2023 року не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючої судді Ремецькі О.Ф. у щорічній основній відпустці з 14.06.2023 року по 23.06.2023 року включно, згідно наказу Господарського суду Закарпатської області №02.4-08/13-к від 13.06.2023 року.

Ухвалою суду від 27.06.2023 р. відкладено підготовче засідання на 23.08.2023 року.

До початку судового засідання представником відповідача подано клопотання від 23.08.2023 (вх. №02.3.1-02/5811/23) про поновлення строку для подання доказів та відкладення підготовчого засідання, з мотивів наведених в ньому.

Ухвалою суду від 23.08.2023 р. відкладено підготовче засідання на 20.09.2023 року.

У підготовчому засіданні судом розглянуто клопотання представника приватного підприємства Ужгород-трейд від 23.08.2023 (вх. №02.3.1-02/5811/23 від 23.08.2023) про поновлення строку для подання додаткових доказів до справи, про що постановлено відповідну ухвалу, поновлено строк для подання додаткових доказів та долучити до матеріалів вказаної справи інформаційну довідку №343774318 від 220.8.2023 року; інформацію з ДЗК про право власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером: :03:005:0206; витяг з ЄДРЮОФОПГФ щодо ТОВ «СМАРТ СОЛЮШИН»; копію запиту №22/08/2023-1 та №22/08/2023-2.

Ухвалою суду від 20.09.2023 р. відкладено підготовче засідання на 04.10.2023 р.

Ухвалою суду від 04.10.2023 р. відкладено підготовче засідання на 17.10.2023 р.

У засіданні суду 09.11.2023 р. відповідно до ст. 183 ГПК України та враховуючи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за згодою представників сторін оголошено перерву до 14.11.2023 р. на 16:00 год..

Ухвалою суду від 09.11.2023 р. у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 (надійшло до суду 09.11.2023) про вступ в справу в якості третьої особи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача було відмовлено.

Ухвалою суду від 09.11.2023 р. заяву від 17.10.2023 року представника ОСОБА_3 про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача повернуто без розгляду.

Призначене засідання суду 14.11.2023 р. о 16:00 год. не відбулося у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території Закарпатської області.

Ухвалою суду від 16.11.2023 р. відкладено підготовче засідання на 23.11.2023 р.

Ухвалою суду від 16.11.2023 р. заяву ОСОБА_2 (надійшло до суду 14.11.2023) про вступ в справу в якості третьої особи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача повернути заявнику без розгляду.

23.11.2023 р. від представника відповідача надійшло клопотання 23.11.2023 р. про вступ у справу як третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про призначення підготовчого засідання на іншу дату. Разом з тим, відповідачем подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та клопотання про залишення позову без розгляду.

Ухвалою суду від 23.11.2023 р. відкладено підготовче засідання на 13.12.2023 р.

Ухвалою суду від 13.12.2023 р. у задоволенні клопотання приватного підприємства Ужгород-трейд, м. Ужгород про залишення позовної заяви без розгляду було відмовлено.

Ухвалою суду від 13.12.2023 р. у задоволенні клопотання приватного підприємства Ужгород-трейд, м. Ужгород про призначення почеркознавчої експертизи було відмовлено.

Ухвалою суду від 13.12.2023 р. у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 (надійшло до суду 23.11.2023) про вступ в справу в якості третьої особи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача було відмовлено.

Ухвалою Господарського суду від 13.12.2023 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.02.2024 р.

В судовому засіданні 01.02.2024 р. оголошено перерву до 07.02.2024 р.

В судовому засіданні 07.02.2024 р. оголошено перерву до 19.02.2024 р.

В судовому засіданні 19.02.2024 р. відмовлено задоволенні клопотання (повторного) приватного підприємства Ужгород-трейд, м. Ужгород про призначення почеркознавчої експертизи та оголошено перерву до 15.03.2024 р.

В судовому засіданні 15.03.2024 р. оголошено перерву до 21.03.2024 р.

В судовому засіданні 21.03.2024 р. оголошено перерву до 12.04.2024 р.

Ухвалою суду від 21.03.2024 р. відмовлено у задоволенні заяви представника приватного підприємства «Ужгород-Трейд» адвоката Ковач І.І. про відвід судді Ремецькі О.Ф. від розгляду справи №907/311/21.

В судовому засіданні 12.04.2024 р. оголошено перерву до 29.04.2024 р.

На день судового засідання представником відповідача подано додаткові письмові докази та клопотання про поновлення процесуального строку.

В засіданні суду протокольною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотань про поновлення процесуального строку.

Позивач заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами.

Вказує на те, що 10.12.2013 між Акціонерним товариством Комерційний інвестиційний банк та Товариством з обмеженою відповідальністю Трансойлсфера було укладено Договір кредитної лінії №04-33/3л-14, згідно з яким кредитор відкриває позичальнику кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості в сумі 500 000 доларів США зі сплатою 10,00% відсотків річних строком до 10.12.2014. В період із 2014 до 2018 рр. сторонами договору укладено ряд додаткових угод, якими, зокрема, збільшувався та зменшувався ліміт кредитування, змінювався термін повернення грошових коштів, наданих у позику, строк сплати та ставка відсотків за користування кредитом тощо.

Разом з тим, Позивач вказує на те, що в забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з Договору кредитної лінії №04-33/3л-14 від 10 грудня 2013 р. між АТ «КОМІНВЕСТБАНК» та ПП «УЖГОРОД-ТРЕЙД», як майновим поручителем, було укладено Договір іпотеки від 31 травня 2018 року посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського МНО Єгер Н.Д. та зареєстрованим в реєстрі за №860 (далі Договір іпотеки), згідно якого в якості забезпечення зобов`язань було передано вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 299,2 (двісті дев`яносто дев`ять цілих дві десятих) кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Пунктом 4.1. вказаного Договору сторонами передбачено, що іпотекодержатель, яким у даному випадку є позивач, набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема, у разі, якщо в момент настання строку виконання зобов`язань за Договором кредиту вони не будуть виконані позичальником повністю, а саме, при повному або частковому неповерненні у встановлені відповідно до Договору кредиту строки суми кредиту, та/або при несплаті або частковій несплаті у строк сум відсотків, та/або при несплаті або частковій несплаті у строк сум штрафних санкцій.

Оскільки, станом на 09.04.2021 загальна заборгованість ТОВ Трансойлсфера за Договором кредитної лінії № 04-33/3л14 від 10.12.2013 складає 1 256 599,99 доларів США, з яких 1 203 213,89 доларів США сума заборгованості за кредитом, 53 386,10 доларів США сума заборгованості зі сплати відсотків, що, позивач вважає, що наявні підстави для застосування судом приписів ст. 589 Цивільного кодексу України та ст. 33 Закону України Про іпотеку шляхом задоволення заявлених позовних вимог у частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

У поданій позивачем відповіді на відзив, позивач заперечуючи доводи відповідача, вказує, що відповідачем пропущено строк на подачу відзиву та він не звертався із клопотанням про поновлення строку на звернення із відзивом. Також зазначає, що ним вірно сплачено судовий із врахуванням зробленої оцінки на іпотечне майно перед зверненням із позовною заявою.

Позивач вказує на неправильність посилання представником відповідача на норму частини 3 статті 39 Закону України «Про іпотеку» та відповідно посилання на не співмірність вартості предмету іпотеки та заборгованості по кредитному договору не може застосовуватися оскільки в законі відсутня така підстави для відмови у позові як не співмірність вартості предмету іпотеки та розміру заборгованості. Додатково зазначає, що відповідач може заперечувати щодо суми заборгованості та позивач надав необхідну кількість доказів для підтвердження суми заборгованості по договору кредиту, а саме виписку по договору кредитної лінії №04-33/3л-14 від 10.12.2013 та детальний розрахунок заборгованості.

Позивачем 14.12.2023 було подано додаткові пояснення, в яких він зазначає, що рішенням Господарського суду Закарпатської області від 25 серпня 2022 року у справі 907/310/21 було зафіксовано порушення договору кредитної лінії № 04-33/3л-14 від 10.12.2013 р. укладеному із ТОВ «Трансойлсфера», порушення якого так само слугувало підставою для звернення із позовною заявою до суду по справі №907/311/21.

За доводами позивача в сукупності зазначені обставини порушення ТОВ «Трансойлсфера» умов кредитного договору, що встановлені у справі №№907/311/21 та в силу положень ст. 75 ГПК України не потребують доказування, надають позивачу право на звернення стягнення з відповідача предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором кредитної лінії № 04-33/3л-14 від 10.12.2013 р.

Відповідач проти заявлених вимог заперечив з підстав наведених у письмовому відзиві на позовну заяву. Зазначає, що позивачем було неправильно сплачено судовий збір, який відповідно має сплачуватися від матеріальної вимоги, а не вартості предмету іпотеки.

Звертає увагу на те, що вартість майна становить 48 000 000 грн відповідно до оцінки, яка буде надана пізніше та для правильного визначення суми заборгованості необхідно дослідити розрахунку за кредитним договором із обов`язковим залученням третьої особи ТОВ «Трансойлсфера».

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Трансойлсфера, будучи своєчасно та належним чином повідомленою про дату і час судового розгляду, явку уповноваженого представника в підготовче засідання не забезпечила, на виклик суду впродовж розгляду даної справи жодного разу не з`явилася.

Суд вказує про те, що третя особа не була обмежена у своїх процесуальних правах надати письмове пояснення по суті спору через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що третя особа у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подала до суду письмове пояснення, а відтак не скористаляся наданими процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання третьою особою письмового пояснення на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Судом також враховано, що згідно з приписами п. 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, з метою повідомлення третьої особи про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду були надіслані судом рекомендованими листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження третьої особи, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Втім ухвали суду були повернуті органом поштового зв`язку без вручення відповідачу з відміткою «за закінченням терміну зберігання» та за «відсутністю за місцезнаходженням».

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

В п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відмовився», «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи викладене вище, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення третьої особи про розгляд справи, відтак, остання вважається повідомленою про розгляд справи належним чином.

При цьому, суд враховує, що 29 червня 2023 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3200-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» (далі - ЄСІТС, Закон № 3200-IX). Цей Закон набрав чинності 21.07.2023.

За змістом розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3200-IX, зміни, що вносяться зазначеним Законом до Господарського процесуального кодексу України, вводяться в дію 18.10.2023, крім змін до підпунктів 17.3, 17.15 підпункту 17, підпункти 19.1, 19.2 підпункту 19 пункту 1 розділу XI «Перехідні положення» ГПК України, введення в дію яких відбулося одночасно з набранням Законом № 3200-IX чинності.

Згідно з новою редакцією частин п`ятої ? восьмої статті 6 ГПК України, яка чинна з 18.10.2023 відповідно до Закону України № 3200-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами», суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням ЄСІТС, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС.

Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Процесуальні наслідки, передбачені ГПК України у разі звернення до суду з документом особи, яка зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

19 жовтня 2023 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3424-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення обов`язків учасників судової справи», який набрав чинності 04.11.2023.

Згідно з новою редакцією ч. 6 ст. 6 ГПК України, чинної з 04.11.2023, адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Отже, з 18 жовтня 2023 року, третя особа у відповідності до приписів ч. 6 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України зобов`язана була зареєструвати електронний кабінет Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, і така реєстрація забезпечила б отримання процесуальних документів, в тому числі ухвал Господарського суду Закарпатської області, а отже отримання ухвал Господарського суду Закарпатської області, зокрема в електронному кабінеті, залежало виключно від волі відповідача.

Натомість, оскільки третьою особою не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як і не забезпечено в подальшому, реєстрацію свого електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), суд дійшов висновку, що в силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, вважається днем вручення третій особі ухвал Господарського суду Закарпатської області.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 29.04.2024 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

10.12.2013 між Публічним акціонерним товариством Комерційний інвестиційний банк (кредитором, позивачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Трансойлсфера (позичальником) було укладено Договір кредитної лінії №04-33/3л14 (далі Договір), за умовами якого кредитор відкриває позичальнику кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості в сумі 500 000,00 доларів США, зі сплатою 10,00% відсотків річних строком від 10.12.2013 до 10.12.2014 рр.

На підставі п. 1.2. Договору, надання коштів буде здійснюватися окремими частинами (надалі кожна частина окремо Транш, а у сукупності Транші) в межах кредитної лінії зі встановленим максимальним лімітом заборгованості на умовах, визначених цим Договором та Додатковими правочинами до нього.

У якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати нарахованих відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, кредитор укладає з позичальником та/або майновим поручителем договір застави товарів в обороті. Якщо забезпечення, що вказується в п. 2.1. даного Договору, буде недостатньо для повного погашення заборгованості, кредит, наданий кредитором, забезпечується іншим належним позичальнику майном та коштами, а також майном та коштами, що на праві власності належать засновникам позичальника, на які може бути звернено стягнення, в порядку, передбаченому законодавством України (п. 2.1., 2.2. Договору).

Відповідно до п. 3.7., 3.8. Договору, нарахування відсотків за користування траншем кредиту здійснюється у валюті кредиту щомісячно, за фактичну кількість днів користування відповідним траншем кредиту в періоді (28-29-30-31/365-366). При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення траншу кредиту. Сплата відсотків здійснюється у валюті кредиту на рахунок кредитора, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Підпунктами 4.2.6. та 4.2.7. пункту 4.2. Договору передбачено, що позичальник зобов`язується відповідати перед кредитором власними коштами та майном за виконання взятих на себе зобов`язань згідно цього Договору; забезпечити своєчасне та повне повернення траншів кредиту, відсотків за користування траншами кредиту та можливих штрафних санкцій у відповідності з цим Договором.

На підставі п. 5.1.9. Договору, у випадку непогашення позичальником траншів кредиту в термін, визначений цим Договором, кредитор має право самостійно стягнути суму заборгованості з рахунків позичальника у національній та іноземній валютах у порядку, що встановлений п. 1.6. та 3.8.1. цього Договору, або шляхом видачі наказу про примусову оплату несплаченої суми кредиту та (або) несплачених відсотків за користування кредитом, або за рахунок забезпечення, наданого позичальником.

За змістом підпункту 7.1.1. п. 7.1. та п. 7.2. Договору, у випадку порушення позичальником умов, визначених п. 1.1 цього Договору, позичальник зобов`язаний сплатити кредиторові штраф у розмірі 25 відсотків від розміру максимального ліміту заборгованості кредитної лінії, що зазначені в п. 1.1. цього Договору. У випадку прострочення позичальником строків повернення траншів кредиту, визначених Договором, позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно повернутої суми траншів кредиту та відсотків за користування за кожен день прострочення, що діє у період, за який сплачується пеня.

Цей Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань (п. 8.5. Договору).

В подальшому, в період із 2014 по 2018 рр. між кредитором та позичальником були укладені Додаткові угоди до Договору кредитної лінії №04-33/3л14 від 10.12.2013, якими, зокрема, внесені наступні зміни до кредитного договору:

- на підставі Додаткової угоди №1 від 08.01.2014 збільшено ліміт кредитування до 800 000 доларів США;

- відповідно до Додаткової угоди №2 від 16.01.2014 збільшено ліміт кредитування до 1 100 000 доларів США;

- згідно з Додатковою угодою №3 від 22.01.2014 збільшено ліміт кредитування до 1 550 000 доларів США, з них 1 100 000 доларів США з терміном повернення не пізніше 10.12.2014, 450 000 доларів США з терміном повернення не пізніше 14.02.2014;

- за змістом Додаткової угоди №4 від 12.02.2014 змінено термін повернення частини кредиту в розмірі 450 000 доларів США не пізніше 14.04.2014;

- на підставі Додаткової угоди №5 від 14.04.2014 збільшено ліміт кредитування до 1 650 000 доларів США, з них 1 100 000 доларів США з терміном повернення не пізніше 10.12.2014, 550 000 доларів США з терміном повернення не пізніше 14.10.2014;

- Додатковою угодою №6 від 15.04.2014 збільшено ліміт кредитування до 1 980 000 доларів США, з них 1 100 000 доларів США з терміном повернення не пізніше 10.12.2014, 880 000 доларів США з терміном повернення не пізніше 14.10.2014;

- відповідно до Додаткової угоди №6/1 від 15.04.2014 змінено термін повернення частини кредиту в сумі 90 000 доларів США не пізніше 30.09.2014 року та частини кредиту розміром 790 000 доларів США не пізніше 14.10.2014;

- згідно з Додатковою угодою №7 від 12.09.2014 збільшено ліміт кредитування до 2 230 000 доларів США, з них 1 100 000 доларів США з терміном повернення не пізніше 10.12.2014, 90 000 доларів США з терміном повернення не пізніше 30.09.2014, 790 000 доларів США з терміном повернення не пізніше 14.10.2014, 250 000 доларів США з терміном повернення не пізніше 24.09.2014;

- за змістом Додаткової угоди №8 від 15.10.2014 зменшено ліміт кредитування до 1 890 000 доларів США;

- Додатковою угодою №9 від 08.12.2014 зменшено ліміт кредитування до 1 865 000 доларів США;

- на підставі Додаткової угоди №10 від 10.12.2014 змінено строк кредитування на 10.12.2015;

- відповідно до Додаткової угоди №11 від 16.01.2015 зменшено ліміт кредитування до 1 779 000 доларів США;

- згідно з Додатковою угодою №12 від 19.01.2015 зменшено ліміт кредитування до 1 524 000 доларів США;

- Додатковою угодою №13 від 13.03.2015 доповнено пункт 3.8. Договору підпунктом 3.8.2., в якому визначено строк сплати відсотків за лютий 2015 року не пізніше 15.04.2015;

- за змістом Додаткової угоди №14 від 01.04.2015 зменшено відсоткову ставку за користування кредитом до 8,00% відсотків річних;

- на підставі Додаткової угоди №15 від 31.07.2015 року встановлено, починаючи з 01.08.2015, плату за користування кредитними коштами в розмірі 6,00% відсотків річних;

- відповідно до Додаткової угоди №16 від 10.09.2015 внесено зміни до підпункту 3.8.2. пункту 3.8. Договору та встановлено строк сплати відсотків за вересень 2015 року не пізніше 25.09.2015;

- згідно з Додатковою угодою №17 від 10.12.2015 зменшено ліміт кредитування до 1 204 600 доларів США та змінено строк кредитування на 10.12.2016;

- за змістом Додаткової угоди № 17 від 09.12.2016 збільшено термін повернення кредиту до 08.12.2017;

- на підставі Додаткової угоди №18 від 31.01.2017 зменшено відсоткову ставку за користування кредитом до 4,5% відсотків річних;

- відповідно до Додаткової угоди №19 від 03.02.2017 зменшено ліміт кредитування до 1 203 213, 89 доларів США;

- Додатковою угодою №20 від 15.05.2017 внесено зміни до підпункту 3.8.2. пункту 3.8. Договору та визначено строк сплати відсотків за квітень 2017 року в сумі 4 352, 35 доларів США не пізніше 15.07.2017;

- за змістом Додаткової угоди №21 від 01.03.2018 збільшено строк кредитування до 02.05.2018.

За матеріалами справи судом встановлено, що 31 травня 2018 між позивачем (іпотекодержателем) та Приватним підприємством «Ужгород-трейд» (іпотекодавцем, відповідачем у справі) було укладено Договір іпотеки від 31 травня 2018 року посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського МНО Єгер Н.Д. та зареєстрованим в реєстрі за №860 (далі Договір іпотеки), пунктом 1.1. якого визначено, що цей Договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з Договору кредитної лінії №04-33/3л14 від 10.12.2013 (а також усіма додатковими договорами до нього, які укладені та можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору), укладених між іпотекодержателем та Товариством з обмеженою відповідальністю Трансойлсфера (надалі позичальник), за умовами якого останній зобов`язаний повернути іпотекодержателю суму кредиту у розмірі 1 222 514,39 доларів США, відповідно до умов Договору кредиту, сплачувати нараховані відсотки за його користування у розмірі 1,0% річних, і можливу неустойку у розмірі та у випадках, передбачених даним кредитним договором. У відповідності до даного Договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за договором кредиту отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на нижчевказаних умовах.

Предметом іпотеки за цим Договором є наступне нерухоме майно іпотекодавця: вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 299,2 (двісті дев`яносто дев`ять цілих дві десятих) кв.м., що розташоване за адресою: Україна, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Театральна, буд. 11. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу №632 посвідченого 25.12.2007 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. за р. №2974, зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів 25.12.2007 р. за №2604964, додатком до якого є свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення №640, виданого 20.02.2008 року Управління майном міста. Право власності на вбудоване нежитлове приміщення, яке передається в іпотеку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.11.2013 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В. Номер запису про право власності: 3318207. Реєстраційним номер об`єкта нерухомого майна: 01. (п. 1.2., 1.3. Договору іпотеки).

На підставі п. 1.4. Договору іпотеки, за взаємною згодою сторін цього Договору загальна заставна (іпотечна) вартість предмету іпотеки складає 21 270 080,00 гривень.

Згідно з пунктами 3.1., 3.2. Договору іпотеки, право іпотеки виникає з моменту підписання цього Договору сторонами та його нотаріального посвідчення. Право іпотеки припиняється виконанням позичальником/іпотекодавцем забезпечених іпотекою зобов`язань за Договором кредиту, а також в інших випадках, передбачених приписами статей 28 і 29 Закону України Про заставу, та статті 17 Закону України Про іпотеку.

Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки у наступних випадках (далі заставний випадок): - якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за Договором кредиту вони не будуть виконані позичальником повністю, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлені відповідно до Договору кредиту строки суми Кредиту; та/або при несплаті або частковій несплаті в строк сум відсотків; та/або при несплаті або частковій несплаті в строк сум штрафних санкцій; причому, моментом настання заставного випадку вважається наступний день за останнім днем строку, в межах якого позичальник повинен був виконати зазначені зобов`язання; - у випадку ліквідації/реорганізації/смерті/оголошення безвісно відсутнім позичальника/іпотекодавця, а також у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом, причому, моментом настання заставного випадку вважається день, коли іпотекодержателю стало відомо про хоча б один з названих фактів; - при розірванні (припиненні дії) Договору кредиту у випадках, передбачених Договором кредиту, якщо на цей момент зобов`язання за Договором кредиту не будуть виконані Позичальником повністю; причому, моментом настання заставного випадку вважається наступний день після дня, в який було розірвано (припинено) дію Договору кредиту; - невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов цього Договору, якщо це становить загрозу для виконання основного зобов`язання; причому, моментом настання заставного випадку вважається день, коли іпотекодержателю стало відомо про хоча б один з фактів, які вказують на це; - у разі невиконання позичальником/іпотекодавцем зобов`язань, передбачених Договором кредиту та пунктами 1.7.2., 2.1.2., 2.1.3., 2.1.4., 2.1.6. та 2.1.9. цього Договору; - при розірванні (припиненні дії) цього Договору з будь-яких причин; причому, моментом настання заставного випадку вважається наступний день після дня, в який було розірвано (припинено дію) цього Договору (п. 4.1. Договору іпотеки).

В п. 4.3. Договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається за вибором іпотекодержателя будь-яким способом, який не протирічить чинному законодавству України, в т.ч. згідно з порядком задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченим п. 4.4. цього Договору.

Відповідно до п. 4.4. Договору іпотеки, у разі настання будь-якого із заставних випадків, передбачених п. 4.1. цього Договору, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним із наступних способів: - шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність у рахунок виконання позичальником зобов`язань за Договором кредиту відповідно до ст. 37 Закону України Про іпотеку, при цьому зазначене застереження має силу Договору про задоволення вимог іпотекодержателя та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцеві перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя; - шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку ст. 38 Закону України Про іпотеку. В цьому випадку іпотекодержатель зобов`язаний за 30-ть днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти такий договір. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі незалежної експертної оцінки предмета іпотеки. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цього Договору, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на предмет іпотеки.

За змістом п. 7.1. Договору іпотеки, цей Договір підлягає нотаріальному посвідченню та набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Одночасно сторони цього Договору дійшли згоди, що разом із нотаріальним посвідченням нотаріус накладає заборону на відчуження предмета іпотеки.

Свої зобов`язання за Договором кредиту кредитор (банк, позивач у справі) виконав повністю, що підтверджується виписками із поточного рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю Трансойлсфера.

Натомість, позичальник ТОВ Трансойлсфера допустив порушення взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого в нього виникла заборгованість згідно з Договором кредитної лінії № 04-33/3л-14 від 10.12.2013, яка станом на 09.04.2021 становить загальну суму 1 256 599,99 доларів США, в т.ч.: 1 203 213,89 доларів США сума заборгованості за кредитом; 53 386,10 доларів США сума заборгованості зі сплати відсотків.

В подальшому за рахунок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення договору між АТ «КОМІНВЕСТБАНК» та ПП «МР Моторс» про задоволення вимог іпотекодержателя посвідчений приватним нотаріусом Ужгородького МНО Кішкіним Д.В. за р.№2049 було частково погашено заборгованість ТОВ «Трансойлсфера» по договору кредитної лінії № 04-33/3л-14 від 10.12.2013 р. в сумі 2 170 700,00 гривень.

Згідно додаткових пояснень АТ «КОМІВНЕСТБАНК» Станом на 06.09.2023 р., загальна заборгованість перед Банком згідно Договору кредитної лінії № 04-33/3л-14 від 10.12.2013 р. складає 1 200 767,55 доларів США 55 центів.

Неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором стало підставою подання позивачем до суду даного позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю Трансойлсфера перед Акціонерним товариством Комерційний інвестиційний банк.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом

Згідно з частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (стаття 345 Господарського кодексу України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина 2 статті 1054 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Позивачем належним чином доведено факт виконання свого зобов`язання, докази у підтвердження наявні у матеріалах справи (виписка по рахунку № 0003.840 USD за період 10.12.2013 року по 08.04.2021 рік та за період із 01.04.2021 року по 06.09.2023 рік).

Датою остаточного повернення кредиту є до 04 травня 2018 року (пункт 1.1 Договору кредиту).

Відповідачем отримані кошти у встановлений строк повернуті не були. Матеріали справи не містять доказів у підтвердження протилежного.

Також, матеріалами справи встановлено, що рішенням Господарського суду Закарпатської області від 25.08.2022 р., позов публічного акціонерного товариства "Комерційний інвестиційний банк", м. Ужгород до відповідача Приватного підприємства "МР Моторс", м. Ужгород участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Трансойлсфера, про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено повністю. Звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з Договором іпотеки від 07.04.2016, посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Журкі О.Т. та зареєстрованим у реєстрі за №702, на майно Приватного підприємства МР Моторс, пл. Жовтнева, будинок 10, с. Минай, Ужгородський район, Закарпатська область, 89422 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 36030134), а саме, земельну ділянку, площею 0,6535 га, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Баранинці, урочище Ніреш (кадастровий номер земельної ділянки: :03:005:0206; номер запису про право власності 14068916; реєстраційний номер земельної ділянки 48) на користь Акціонерного товариства Комерційний інвестиційний банк, вул. Гойди, будинок 10, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 19355562) у рахунок часткового погашення заборгованості за Договором кредитної лінії №04-33/3л-14 від 10.12.2013 у сумі 1 256 599,99 (Один мільйон двісті п`ятдесят шість тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять) доларів США шляхом проведення прилюдних торгів із початковою ціною, яка буде визначена на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом згідно з оцінкою майна під час проведення виконавчих дій, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна.

Обставини невиконання позичальником зобов`язань з повернення суми одержаного кредиту у строк, встановлений кредитним договором, та неналежного виконання зобов`язань зі сплати процентів за користування кредитом, встановлені рішенням Господарського суду Закарпатської області від 25.08.2022 у справі № 907/310/21 (між тими ж сторонами), та в силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України доказуванню не підлягають.

Відповідачем у клопотанні про залишення позову без розгляду з посиланням на вимоги п.4 ч. 1 ст. 226 ГПК України просить суд залишити позов АТ «КОМІНВЕСТБАНК» до ПП «Ужгород-трейд», за участю третьої особи «Трансойлсфера» про звернення стягнення на предмет іпотеки залишити позов без розгляду через ненадання позивачем витребуваних оригіналів документів, а саме договору кредитної лінії №04-33/3л-14 від 10.12.2013 та додаткових угод до нього, а надані позивачем оригінали додаткових угод №6/1, 7, 8, 9, 10, 11 та 12 ставить під сумнів.

Так суд зазначає, що АТ «КОМІНВЕСТБАНК» надано до суду копію договору кредитної лінії №04-33/3л-14 від 10.12.2013 та додаткових угод до нього, яка належним чином засвідчена адвокатом Мікрюков С.В. та містить відмітку "Згідно з оригіналом" та підпис адвоката.

В матеріалах справи містить ордер серія АО № 1000040 від 14 січня 2021 виданий адвокатом Мікрюков С.В. на представництво інтересів АТ «КОМІВНЕСТБАНК» в Господарському суді Закарпатської області, а отже адвокат є уповноваженою особою на вчинення відповідних дій від імені товариства.

Також, судом за клопотанням відповідача, ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 19.09.2019 витребувано у АТ «КОМІВНЕСТБАНК» оригінали письмових доказів, а саме : договір кредитної лінії № 04 - 33/3л-14 від 10.12.2013 року та додаткові угоди (№1 від 08.01.2014 року, №2 від 16.01.2014 року, №3 від 22.01.2014 року, №4 від 12.02.2014 року, №5 від 14.04.2014 року, №6 від 15.04.2014 року, №6/1 від 15.04.2014 року, №7 від 12.09.2014 року, №8 від 15.10.2017 року, №9 від 08.12.2014 року, №10 від 10.12.2014 року, №11від 16.01.2015 року, №12 від 19.01.2015 року, №13 від 13.03.2015 року, №14 від 01.04.2015 року, №15 від 31.07.2015 року, №16 від 10.09.2015 року, №17 від 10.12.2015 року, №17 від 09.12.2016 року, №18 від 31.01.2017 року, №19 від 03.02.2017 року, №20 від 15.05.2017 року, №21 від 01.03.2018 року).

Втім, за поясненнями представника позивача, наданими під час судового засідання суду, оригінал договору та додаткові угоди не можуть бути надані з поважних причин.

Враховуючи обставини даного спору та поведінку відповідача, який займає взаємовиключні правові позиції, зокрема щодо підписання та укладення договору іпотеки від 31 травня 2018 року посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського МНО Єгер Н.Д. та зареєстрованим в реєстрі за №860 у виконання зобов`язань за договором кредитної лінії № 04 - 33/3л-14 від 10.12.2013, ставлення під сумнів копії договору кредиту, за відсутності оригіналу такого договору, суд застосовує доктрину «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини «venire contra factum proprium» лежить принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них (постанова Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 910/9351/20).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

Згідно зі ст. 13 ЦК України, визначивши межі здійснення цивільних прав, закон встановлює, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

Суд приймає до уваги посилання позивача відносно того, що третьою особою виконувались обов`язки за договором, зокрема надавалися транші кредиту та здійснювалося погашення заборгованості та відсотків за користування кредитними коштами, що свідчить про виконання договору кредиту з боку позичальника.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається у якості підтвердження або заперечення вимог. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс (Постанова Верховного Суду у від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18).

Термін "стандарт доказування" (standard of proof) для позначення рівня ймовірності, до якого обставина повинна бути підтверджена доказами, щоб вважатись дійсною, бере витоки з доктрини правових систем загального права, звідки він був запозичений у теорію та практику доказування у міжнародному комерційному арбітражі.

При оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17.

11 вересня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 910/16505/19 (ЄДРСРУ № 91466041) вказав, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20 (ЄДРСРУ № 91092249).

Отже, суд констатує, що докази надані позивачем на підтвердження обставин щодо укладення договору кредитної лінії №04-33/3л-14 від 10.12.2013 та додаткових угод до нього, його виконання сторонами, а також фактів порушення цього договору та наявності заборгованості є більш вірогідними ніж докази подані у спростування вказаних обставин.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

За змістом ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч. 1 ст. 574 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про заставу»).

Відповідно до ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Схожі положення зазначені у ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про заставу» відповідно до яких предметом застави можуть бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 584 ЦК України, ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про заставу» у договорі застави визначаються суть, розмір і строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, тa (або) посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору. Опис предмета застави у договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо).

Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення, крім випадків, установлених законом (ч. 1 ст. 585 ЦК України, ч. 1 ст. 16 Закону України «Про заставу»).

Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1 та 3 ст. 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Закон України "Про іпотеку" є спеціальним законом, який регулює відносини у сфері застави нерухомого майна - іпотеки.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки збитків, завданих порушенням основного зобов`язання чи умов іпотечного договору.

Згідно пункту 1.4.1 Договору іпотеки, сторони дійшли згоди, що вказана в цьому договорі вартість Предмету Іпотеки є орієнтовною і його реалізаціє буде здійснюватися, за цінами визначеними уповноваженими експертами на момент звернення стягнення на предмет іпотеки, причому іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в обсязі, передбаченому цим договором та визначеному на момент звернення стягнення, за рахунок всієї суми, що буде виручена від реалізації Предмету іпотеки.

У відповідності до п. 2.4.4. Договору Іпотеки Іпотекодержатель може здійснити реалізацію Предмета іпотеки або набути її у власність у разі невиконання боржником зобов`язань за Договором кредиту або порушення справи про банкрутство Іпотекодавця.

У відповідності до п. 2.4.6. Договору Іпотеки Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки відповідно до приписів ст. 4 цього Договору.

Згідно зі статтею 11 вищевказаного закону, майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Частинами першою і другою статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

За встановленими вище обставинами, у ТОВ "Трансойлсфера" внаслідок неналежного виконання останнім зобов`язань за Кредитним договором щодо повернення тіла кредиту та сплаті відсотків у визначений Кредитним договором строк утворилася заборгованість за кредитом у сумі 1 256 599,99 Доларів США, яка на день розгляду даної справи не погашена, у зв`язку з чим в позивача виникло право задовольнити свої вимоги за рахунок переданого відповідачем в іпотеку майна шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки.

Таким чином, враховуючи, що факт належного виконання зобов`язання є встановленим, беручи до уваги відсутність доказів належного виконання ТОВ «Трансойлсфера» свого основного зобов`язання, суд приходить до висновку, що позовна вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки з ПП «Ужгород-трейд» в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Трансойлсфера» за кредитом у сумі 1 256 599,99 доларів США є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо аргументів про застосування позовної давності, то згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності.

Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність визначена статтею 258 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Автономія волі при збільшенні позовної давності не обмежена. Можливість збільшення позовної давності стосується як загальних, так і спеціальних строків позовної давності.

Відповідно до п.7.7 кредитної лінії зазначено строк позовної давності встановлюється: загальна позовна давність 10 (Десять) років щодо звернення до суду для захисту прав кредитора та позовна давність про стягнення неустойки у вигляді штрафу та пені становить 3 (три) роки.

Тобто сторони погодили збільшений строк позовної давності для договору кредиту кредитної лінії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У той же час пунктом 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України № 691-ІХ від 16 червня 2020 року «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»).

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Постановою КМУ від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Також, указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (№64/2022) воєнний стан було запроваджено з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому його було продовжено до 14 травня 2024 року.

Відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,728,786,1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк його дії.

Отже, загальні та спеціальні строки позовної давності продовжені з 12 березня 2020 року та до моменту закінчення воєнного, надзвичайного стану.

Положеннями частини першої статті 259 ЦК України визначено право сторін збільшити позовну давність. Сторони кредитного договору від 09 жовтня 2015 року скористалися своїм правом та збільшили строк звернення до суду з вимогою про захист цивільного права з трьох до десяти років.

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), а також положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункти 12 та 19 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину та воєнного, надзвичайного стану строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. (Постанова ВС від 7 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21).

З огляду на зазначені висновки суду, у суду відсутні підстави для застосування строку позовної давності у даній справі.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги акціонерного товариства Комерційний інвестиційний банк, м. Ужгород до приватного підприємства Ужгород-трейд, м. Ужгород за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Трансойлсфера, м. Київ про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки визначив ціну позову 9 023 662,56 грн., виходячи з вартості предмета іпотеки, встановленої висновком від 05.04.2021 року, складеним суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Уж-консалтинг», і відповідно до цієї вартості сплатив судовий збір в сумі 135 354.94 грн.

Разом з тим, як вбачається з позовної заяви позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за договором кредиту кредитної лінії № 04-33/3л-14 від 10.12.2013 р. в сумі 1 256 599,99 доларів США (що станом на момент звернення із позовом по офіційному курсу НБУ на 09.04.2021 із розрахунку 27,9768 грн. за один долар США становить 35 155 646,60 грн.), отже, саме вказана сума і є ціною позову, з якої слід обраховувати суму судового збору.

Верховний Суд в постанові від 24.05.2022 у справі №910/19980/20 дійшов висновків, шо якщо на момент пред`явлення позову встановити точну дійсну ціну позову неможливо, і суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, не мав права зобов`язувати позивача доплачувати суму судового збору та постановляти ухвалу про залишення позову без руху відповідно до частини 11 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, а має встановити ціну позову при розгляді справи та здійснити розгляд справи по суті і відповідно до статті 129 цього Кодексу розподілити судові витрати за результатами такого розгляду, зокрема, стягнувши недоплачений судовий збір.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду у справі від 19.10.2021 у справі № 918/188/21.

Так, частиною 2 статті 163 ГПК України визначено, що якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при розгляді справи.

З огляду на наведене та у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в розмірі 527 334,69 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 173, 180, 231, 232, 236-242, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Звернути стягнення на предмет Іпотеки згідно договору іпотеки від 31 травня 2018 року посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського МНО Єгер Н.Д. та зареєстрованим в реєстрі за №860 із додатковою угодою до нього, на майно Приватного підприємства «Ужгород-трейд» (, 88000, м. Ужгород, вул. Бродлаковича, буд. 5), а саме вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 299,2 (двісті дев`яносто дев`ять цілих дві десятих) кв.м., що розташоване за адресою: Україна, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Театральна, буд. 11, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 на користь АТ «КОМІНВЕСТБАНК» (м. Ужгород, вул. Гойди, 10, ), в рахунок часткового погашення заборгованості по Договору кредитної лінії № 04-33/3л-14 від 10.12.2013 р. в сумі 1 256 599,99 (один мільйон двісті п`ятдесят шість тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ятъ доларів США 99 центів) шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною, яка буде визначена на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом згідно з оцінкою майна під час проведення виконавчих дій не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна.

3. Стягнути з ПП «Ужгород-тpейд» (88000, м. Ужгород, вул. Бродлаковича, буд. 5, ) на користь АТ «КОМІНВЕСТБАНК» (88000, м. Ужгород, вул. Гойди, 10, ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 135 354,94 (сто тридцять п`ять тисяч триста п`ятдесят чотири гривні 94 копійки) у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за платіжним дорученням №4 від 09.04.2021 року.

4. Стягнути з ПП «Ужгород-тpейд» (88000, м. Ужгород, вул. Бродлаковича, буд. 5, ) в дохід Державного бюджету України суму 391 979,75 грн. (триста дев`яносто одну тисячу дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень 75 коп.) у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Повний текст рішення складено: 20.05.2024

Суддя О. Ф. Ремецькі