ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року Справа № 903/1273/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Грязнов В.В.

секретар судового засідання Дика А.І.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство" на рішення Господарського суду Волинської області від 14.02.2024, повний текст складено 19.02.2024, у справі №903/1273/23 (суддею Якушева І. О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект"

до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Камінь-Каширське лісового господарства"

про стягнення 2 877 211, 73 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 14.02.2024 у справі №903/1273/23 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект". Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (вул. Шота Руставелі, 9А, м. Київ, 01601, ) в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство" (вул. Ковельська, 42, м. Камінь-Каширський, Волинська область, 44501, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект" (вулиця Героїв УПА,73, м. Львів, 79015, )

- 2 834 642 грн. 09 коп. заборгованості;

- 27 314 грн. 53 коп. збитків, завданих інфляцією;

- 15 255 грн. 11 коп. процентів річних;

- 43 158 грн. 18 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням від 14.02.2024 у справі №903/1273/23 Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження, скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 14.02.2024 у справі №903/1273/23 повністю, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Стягнути з позивача судові витрати понесені відповідачем.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:

- позивачем першочергово були порушені істотні умови укладеного договору, зокрема щодо строків надання послуг та порушенням документального супроводу проведення господарських операцій, позов по суті є необґрунтованим та неправомірнимм

- відповідач вказує, що якщо вважати додаткові угоди продовженням дії договору, то необхідно брати до уваги умови вказаних додаткових угод, де зазначено, що усі інші умови договору залишаються без змін, тому мали бути застосовані положення договору щодо сплати виконавцем пені у зв`язку із ненаданням послуг у встановленні строки. Сума пені мала бути виключена із платежу наступного періоду (місяця, декади тощо);

- при винесенні рішення судом першої інстанції не взято до уваги, що в порушення норм статей 509, 598, 631 ЦК України, після закінчення строку дії договору, сторони уклали додаткові угоди, намагаючись змінити умови закінченого зобов`язання, визначити нові істотні умови договору в частині продовження строку його дії, що ними самими не передбачено;

- суд першої інстанції не врахував, що при укладенні кожного із послідуючих договорів -додаткових угод, сторонами допущено порушення норм Закону України "Про землеустрій", а саме п. г ч. 2 ст. 28 Закону, яким передбачено, що розробники документації із землеустрою зобов`язані виконувати роботи із складання документації із землеустрою у строк, передбачений договором. Максимальний строк складання документації із землеустрою, крім документації із землеустрою, яка одночасно є містобудівною документацією, не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладення договору.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №903/1273/23/1454/24 від 04.03.2024 витребувано матеріали справи №903/1273/23 з Господарського суду Волинської області. 11.03.2024 матеріали справи №903/1273/23 надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство" на рішення Господарського суду Волинської області від 14.02.2024 у справі №903/1273/23; розгляд апеляційної скарги призначено на "14" травня 2024 р. об 15:30год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань № 1.

Запропоновано позивачу у строк до 12.04.2023 надати суду відзив на апеляційну скаргу та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу.

Роз`яснено учасникам справи право участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, передбачене статтею 197 Господарського процесуального кодексу України.

Копію ухвали доставлено сторонам в електронні кабінети системи "Електронний суд" ЄСІТС (а.с. 146).

10.04.2024 до Північно-західного апеляційного господарського суду через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство" на рішення Господарського суду Волинської області від 14.02.2024 у справі №903/1273/23, в якому останній вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення; розгляд апеляційної скарги проводити без участі представника (а.с. 147-150).

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомлені.

Відповідно до норм ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, оскільки визначальним є не явка представників, а достатність матеріалів справи для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст.ст. 269, 270 ГПК України, апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

05.09.2022 між Державним підприємством "Камінь-Каширське лісове господарство" як замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект" як виконавцем було укладено договір №149/22 на виконання робіт (послуг) із землеустрою (а.с.10-12).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 2.1 договору виконавець зобов`язується виконати замовникові роботи (послуги), зазначені в п.1.2. даного договору а замовник - прийняти і оплатити такі роботи (послуги). Найменування робіт (послуг): виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 12376,40 га згідно додатку №2 до цього договору. Виконавець виконує замовникові роботи (послуги), а замовник сплачує за виконані роботи (послуги) за цінами, що визначені у протоколі погодження договірної ціни (дод.№1).

Згідно з пунктом 2.2 договору ціна договору по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі на місцевості становить 3 094 100 грн., в т.ч. 20% ПДВ 515 683 грн. 33 коп., по твердих діючих на день підписання договору, розцінках.

Пунктом 3.1 договору узгоджено, що розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі виставленого рахунку-фактури та актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), що підписуються обома сторонами на умовах відтермінування платежу протягом не більше 10 календарних днів.

Пунктом 4.1 договору встановлено строк виконання робіт (послуг): початок - з моменту підписання договору, закінчення до 31.12.2022 року.

Відповідно до пунктів 5.1-5.3 договору, приймання-передача робіт (послуг) за договором оформляється актом здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), який підписується сторонами. По завершенні робіт (послуг) виконавець передає замовнику результати виконаних робіт (послуг) та два примірники акта здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг). Замовник зобов`язаний протягом трьох робочих днів підписати акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) та передати його виконавцю або направити виконавцю письмові зауваження до роботи (послуги).

В пункті 10.1 договору сторони узгодили, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022, а в частині розрахунків - до їх повного завершення.

Протоколом погодження договірної ціни, який є додатком №1 до договору та є його невід`ємною частиною (п. 11.1), сторони підтвердили, що між ними досягнуто згоди про розмір договірної ціни в сумі 3 094 100 грн., в т.ч. 20% ПДВ 515 683 грн. 33 коп. (а.с.13).

Додатком №2 договору, який є також невід`ємною частиною договору, сторони узгодили перелік документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянках на території Камінь-Каширської ОТГ Волинської області орієнтовною площею 12376,40 га з цільовим призначенням: для ведення лісового господарства, вартість робіт 3094100 грн., в т.ч. 20% ПДВ 515683 грн. 33 коп. (а.с.14).

30.12.2022 між ДП "Камінь-Каширське лісове господарство" та ТзОВ "Західземлепроект" підписано додаткову угоду №1 до договору на виконання робіт (послуг) із землеустрою №149/22 від 05.09.2022 (а.с.15). Цією угодою сторони внесли зміни до пунктів 4.1,10.1., а саме:

"4.1. Строк виконання робіт (послуг): початок - з моменту підписання даної додаткової угоди , закінчення 19 грудня 2023 р.

10.1. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 30.12.2023 року, а в частині розрахунків - до їх повного виконання".

04.01.2023 між ДП "Камінь-Каширське лісове господарство" та ТзОВ "Західземлепроект" підписано додаткову угоду №2 до договору від 05.09.2022 №149/22 на виконання робіт (послуг) із землеустрою (а.с.16).

Цією угодою сторони внесли зміни в договір, а саме: змінили преамбулу договору та виклали її в такій редакції:

"Замовник: Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі директора філії "Камінь-Каширське лісове господарство" Корецького Володимира Івановича, що діє на підставі Положення про філію "Камінь-Каширське лісове господарство" та довіреності, виданої Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України" 21.12.2022 року (надалі - замовник), з однієї сторони, та виконавець: Товариство з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект" в особі директора Ірзи І. Я., що діє на підставі Статуту ( надалі виконавець) , з другої сторони, іменовані разом - сторони, а кожен окремо - сторона, уклали цей договір про наступне:".

Сторони також внесли зміни в розділ договору "Місцезнаходження та банківські реквізити сторін".

На виконання умов договору ТзОВ "Західземлепроект" надало послуги з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), які розташовані на території Камінь-Каширського району, Волинської області, на загальну суму 2 834 642, 09 грн., що підтверджується копіями актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг): №2 від 09.10.2023 на суму 894 658 грн. 21 коп.; №3 від 02.10.2023 на суму 875 435 грн. 02 коп.; №4 від 03.10.2023 на суму 75 504 грн. 22 коп.; №5 від 03.10.2023 на суму 69 239 грн. 52 коп.; №6 від 03.10.2023 на суму 622 486 грн. 23 коп.; №7 від 04.10.2023 на суму 161 289 грн. 64 коп.; №8 від 04.10.2023 на суму 1 450 грн, 00 коп.; №9 від 04.10.2023 на суму 17 729 грн. 25 коп.; №10 від 05.10.2023 на суму 44 200 грн. 00 коп.; №11 від 05.10.2023 на суму 34 650 грн. 00 коп.; №12 від 06.10.2023 на суму 37 300 грн. 00 коп.; №13 від 06.10.2023 на суму 700 грн. 00 коп. (а.с. 19-30).

Акти здачі-приймання підписані та скріплені печатками сторін.

У зв`язку з тим, що відповідач не сплатив вартість виконаних позивачем робіт позивач звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство" 2 877 211, 73 грн.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 14.02.2024 у справі №903/1273/23 позов задоволено. Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект" 2 834 642 грн. 09 коп. заборгованості; 27 314 грн. 53 коп. збитків, завданих інфляцією; 15 255 грн. 11 коп. процентів річних.

Суд першої дійшов висновку про те, що заявлена позивачем грошова вимога про стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована, а тому підлягає до задоволення в повному обсязі..

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Волинської області від 14.02.2024 у справі №903/1273/23 та мотивами суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором підряду.

Згідно ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Згідно ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Стаття 853 ЦК України визначає, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Відповідно до ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та відповідачем укладено договір №149/22 від 05.09.2022 з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), які розташовані на території Камінь-Каширської ОТГ Волинської області орієнтовною площею 12376,40 га з цільовим призначенням: для ведення лісового господарства, вартість робіт 3 094 100 грн., в т.ч. 20% ПДВ 515 683 грн. 33 коп..

Пунктом 4.1 договору встановлено строк виконання робіт (послуг): початок - з моменту підписання договору, закінчення - до 31.12.2022.

В той же час, додатковими угодами № 1 від 30.12.2022 та №2 від 04.01.2022 до договору №149/22 від 05.09.2022 сторони узгодили, що строк виконання робіт (послуг) встановлено: початок - з моменту підписання додаткових угод, закінчення 30.12.2023 (п. 4.1 договорів). Договори набирають чинності з моменту їх підписання і діють по 30.12.2023, а в частині розрахунків до їх повного виконання (п. 10.1 договорів).

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору №149/22 від 05.09.2022 позивач у строк, встановлений додатковими угодами, надав відповідачу послуги (виконав роботи) щодо виготовлення технічної документації із землеустрою на загальну суму 2 834 642 грн. 09, що підтверджується актами здачі - приймання виконаних робіт, які підписані в жовтні 2023, скріплені печаткою відповідача без будь - яких претензій до якості, об`єму та строкам наданих послуг (виконаних робіт).

Оцінюючи акти здачі - приймання виконаних робіт, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про належність таких доказів у підтвердження виконання робіт за договорами з огляду на їх відповідність наведеним вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки ними зафіксовано факт виконання робіт (надання послуг) та прийняття їх відповідачем саме за вказаним договором без будь-яких заперечень чи зауважень, а також те, що вони містять відомості про відповідні господарські операції та підтверджують факт їх здійснення.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про підробку підписів на актах та чи відсутність у представника повноважень їх підписувати, або ж доказів втрати зазначеної печатки, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі відповідача.

Отже, беручи до уваги те, що матеріали справи підтверджують виконання позивачем робіт за договором із урахуванням внесених змін додатковими угодами щодо строку виконання робіт, а також те, що відповідач зі свого боку порушив зобов`язання щодо оплати виконаних робіт, внаслідок чого у нього утворилася перед позивачем заборгованість, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 2 834 642 грн. 09 грн підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.11.2019 по справі № 910/16750/18, в якій вказано, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно ст. 599 ЦК України, ч. 1 ст. 202 ГК України такою підставою є виконання, проведене належним чином. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним. Навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони - боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання. Верховний Суд вказав, що поняття "строк дії договору" та "строк виконання зобов`язання" не є тотожними.

Так, в даному випадку, сторони в межах дії договору №149/22 від 05.09.2022 додатковими угодами № 1 від 30.12.2022 та №2 від 04.01.2023 до договору, узгодили строк виконання робіт (послуг) по 30.12.2023, а в частині розрахунків за надані послуги - до їх повного виконання.

З огляду на викладене, доводи відповідача про те, що договір №149/22 від 05.09.2022 припинив свою дію 30.12.2022 як невиконаний, а додаткові угоди до них укладенні після їх закінчення та є новими договорами, безпідставні та такі, що не підтверджені доказами.

Із матеріалів справи слідує, що позивач надав відповідачу послуги у строки, встановлені додатковими угодами № 1 від 30.12.2022 та №2 від 04.01.2023, тому безпідставним є посилання відповідача на положення п. 7.2. договору щодо покладення на виконавця (позивача) пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми ненаданих послуг за кожен день затримки та включення цієї суми до платежу наступного періоду (місяця, декади тощо).

Також колегія суддів, виходячи із положень ч. 3 ст. 6, ст. 626 ЦК України, зазначає, що сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, зокрема в частині визначення строку надання послуг, а тому безпідставні є посилання відповідача на п. г ч. 2 ст. 28 Закону України "Про землеустрій", яким передбачено строк складання документації із землеустрою у шість місяців.

Суд також звертає увагу на те, що в договорі на виконання робіт (послуг) із землеустрою, додаткових угодах до нього, а також в актах здачі - приймання виконаних робіт до договору зазначено усі необхідні реквізити, в тому числі, і номер розрахункового рахунку, для здійснення оплати отриманих відповідачем послуг, тому сама лише відсутність виставлених рахунків-фактури не може бути підставою для відмови у позові з огляду на ненастання через це строку оплати наданих послуг.

При цьому за своєю правовою природою рахунок на оплату товару (рахунок-фактури) не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти як оплату за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 614 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 27 314, 53 грн. збитків, завданих інфляцією за період з 14.10.2023 по 20.12.2023; 15 255, 11 грн. процентів річних за період з 14.10.2023 по 20.12.2023., які нараховані згідно із актами здачі - приймання виконаних робіт, то колегія суддів заначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку розрахунку позивача через систему "Ліга Закон" 3 % річних та втрат від інфляції, погоджується із висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 15 255, 11 3 % річних та 27 314, 53 грн втрат від інфляції обґрунтовані та підлягають задоволенню.

При цьому суд приймає до уваги те, що в даному випадку 3 % річних нараховані у мінімально можливому розмірі, є співмірними порівняно із сумою основного боргу відповідача.

В той же час, оцінюючи можливість зменшення нарахованих позивачем 3 % річних, колегія суддів враховує становище обох сторін у справі, в тому числі і позивача, який є суб`єктом господарювання і без державного фінансування також намагається здійснювати свою господарську діяльність в умовах війни, сплачує податки до державного бюджету та заробітну плату працівникам.

Окрім того колегія суддів зауважує, що нараховані позивачем 27 314, 53 грн. збитків, завданих інфляцією, за період з 14.10.2023 по 20.12.2023; 15 255, 11 грн. процентів річних за період з 14.10.2023 по 20.12.2023 є компенсацію позивачу майнових втрат, яких він зазнав внаслідок відсутності здійснення з ним розрахунку впродовж вказаного періоду з боку відповідача, а тому правомірно задоволені судом першої інстанції.

З огляду на викладене, в порушення вимог ст. ст. 76, 77 ГПК України, відповідач висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, не спростував. Посилання відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Частиною 3 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 272, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство" на рішення Господарського суду Волинської області від 14.02.2024 у справі №903/1273/23 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу №903/1273/23 повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "20" травня 2024 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Грязнов В.В.