ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року

м. Київ

cправа № 296/10422/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Зуєва В.А., Міщенка І.С.,

секретар судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Фірма Поліські зорі» - Опанасюка С.П.,

Державного реєстратора Житомирської обласної філії

Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Житомирської області Яцюти Андрія Владиславовича - не з`явився,

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» - не з`явився,

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Фінансова взаємодопомога» - не з`явився,

ОСОБА_1 - особисто,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм капітал»

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2024 (у складі колегії суддів: Юрчук М.І. (головуючий), Крейбух О.Г., Тимошенко О.М.)

та рішення Господарського суду Житомирської області від 26.09.2023 (суддя Прядко О.В.)

у справі № 296/10422/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Поліські зорі»

до Державного реєстратора Житомирської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Житомирської області Яцюти Андрія Владиславовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова взаємодопомога»,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 ,

про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Поліські зорі» (далі - ТОВ «Фірма Поліські зорі») звернулося до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом (із урахуванням заяви про зміну предмета позову та уточнення позовних вимог від 14.04.2020) до Державного реєстратора Житомирської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Житомирської області Яцюти Андрія Владиславовича (далі - Державний реєстратор Яцюта А.В.), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова взаємодопомога» (далі - ТОВ «Фінансова взаємодопомога»), третя особа - ОСОБА_1, про визнання протиправною дії, скасування реєстраційної дії та витребування майна.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03.07.2018 за ТОВ «ФК «Фінтайм Капітал» було зареєстроване право власності на нежиле приміщення (магазин), (літ. А), загальною площею 650,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Позивач вважає незаконною реєстраційну дію, вчинену 03.07.2018 Державним реєстратором Яцютою А.В., щодо державної реєстрації права власності за ТОВ «ФК «Фінтайм Капітал» на зазначене майно, оскільки таку реєстрацію проведено всупереч положень Закону України «Про іпотеку», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, зокрема, ТОВ «ФК «Фінтайм Капітал» станом на дату набуття права власності на предмет іпотеки (03.07.2018) не було кредитором і не володіло правом вимоги за кредитним договором від 24.10.2008 № 575-005/08Ф, укладеним між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» (далі - АКБ «Правекс-Банк»; банк) і ОСОБА_1.; позивач як іпотекодавець зазначеного майна всупереч положень договору іпотеки від 24.10.2008 № 575-005/08Ф, укладеного з банком у забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 24.10.2008 № 575-005/08Ф, не отримував від іпотекодержателя жодної вимоги, у якій зазначалося б про звернення стягнення саме шляхом передачі від іпотекодавця до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Крім того, за твердженням позивача, мало місце порушення Державним реєстратором Яцютою А. В. порядку проведення реєстраційних дій, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Оскільки наразі спірне майно зареєстровано на праві приватної власності за ТОВ «Фінансова взаємодопомога» на підставі договору купівлі-продажу від 26.07.2018, позивач просив витребувати зазначене майно на свою користь від ТОВ «Фінансова взаємодопомога».

Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 03.06.2020, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 25.02.2021, позов ТОВ «Фірма Поліські зорі» задоволено. Визнано протиправною дію Державного реєстратора Яцюти А. В. щодо державної реєстрації права власності за ТОВ «ФК «Фінтайм Капітал» на нежиле приміщення (магазин), (літ.А), загальною площею 650,7 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 яка вчинена 03.07.2018, номер запису про право власності 26878549; скасовано запис про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 26878555, що внесений Державним реєстратором Яцютою А. В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 41883596 від 03.07.2018; витребувано від ТОВ «Фінансова взаємодопомога» у власність ТОВ «Фірма Поліські зорі» нежиле приміщення (магазин), (літ.А), загальною площею 650,7 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер об`єкта за РПВН 2110235.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.06.2022 касаційну скаргу ТОВ «Фінансова взаємодопомога» задоволено частково. Рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 03.06.2020 та постанову Житомирського апеляційного суду від 25.02.2021 скасовано. Закрито провадження у цій справі та повідомлено ТОВ «Фірма Поліські зорі», що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарських судів. Роз`яснено ТОВ «Фірма Поліські зорі» право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутись до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

У липні 2022 року ТОВ «Фірма Поліські Зорі» подало заяву про направлення справи № 296/10422/18 за встановленою юрисдикцією на розгляд по суті до Господарського суду Житомирської області.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.08.2022 справу № 296/10422/18 за позовом ТОВ «Фірма Поліські зорі» до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал», ТОВ «Фінансова взаємодопомога», Державного реєстратора Яцюти А.В. про визнання протиправною дії, скасування реєстраційної дії та витребування майна передано для продовження розгляду до Господарського суду Житомирської області.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 22.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

03.03.2023 ТОВ «Фірма Поліські зорі» подало заяву про зміну предмета позову, у якій просило визнати протиправним і скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 41883596 від 03.07.2018, прийняте Державним реєстратором Яцютою А.В., щодо державної реєстрації права власності за ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» на нежиле приміщення (магазин), (літ. А), загальною площею 650,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер об`єкта в РПВН 2110235), та витребувати з незаконного володіння ТОВ «Фінансова взаємодопомога» на користь позивача зазначене нерухоме майно.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 06.03.2023, зокрема, прийнято до розгляду заяву ТОВ «Фірма Поліські зорі» про зміну предмета позову від 03.03.2023.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 26.09.2023, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2024, позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у березні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), просить скасувати постановлені у справі рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Верховного Суду від 11.04.2024 відкрито касаційне провадження у справі № 296/10422/18 за касаційною скаргою ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15.05.2024.

ТОВ «Фірма Поліські зорі» у відзиві на касаційну скаргу зазначило про правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору. При цьому, вважаючи касаційну скаргу необґрунтованою, ТОВ «Фірма Поліські зорі» просило закрити касаційне провадження у справі № 296/10422/18 за касаційною скаргою ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» на зазначені судові рішення.

13.05.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» через систему «Електронний суд» подало клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки директор касатора та його представник перебувають у відрядженні та не можуть взяти участь у розгляді справи 15.05.2024. Разом із тим ці особи бажають прийняти участь у розгляді справи та надати свої пояснення та або заперечення на пояснення інших учасників справи.

Державний реєстратор Яцюта А.В., ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал», ТОВ «Фінансова взаємодопомога» у судове засідання своїх представників не направили.

Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.

Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК.

Так, за змістом частини 1, пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.

За змістом статті 43 ГПК учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок сторони, і відповідно до положень статті 202 ГПК справа, за умови належного повідомлення сторони про дату, час і місце судового засідання, може розглядатися без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд відмовив у задоволенні клопотання ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал», визнавши неповажними наведені відповідачем причини для відкладення розгляду касаційної скарги у справі № 296/10422/18, оскільки до клопотання не додано доказів на підтвердження тих обставин, якими скаржник обґрунтував неможливість його представників бути присутніми в судовому засіданні 15.05.2024. При цьому Суд урахував, що ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» свої доводи виклало у касаційній скарзі, а учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами і не зловживати ними. Тим більше особа, яка ініціювала оскарження судових рішень у справі шляхом подачі касаційної скарги, відповідно до норм процесуального закону має вживати заходів для скорочення періоду судового провадження.

Ураховуючи положення статті 202 ГПК, наявність відомостей про направлення учасникам справи ухвал з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, відсутність заяв інших учасників справи щодо розгляду справи, у тому числі, клопотань про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представників учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ТОВ «Фірма Поліські зорі», ОСОБА_1, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

При вирішенні спору судами попередніх інстанцій установлено, що 24.10.2008 між АКБ «Правекс-Банк» (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір про відкриття кредитної лінії № 575-005/08Ф (з наступними змінами та доповненнями; далі - кредитний договір), відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 650 000,00 доларів США з початковою сплатою річних - 17,99 % і кінцевим терміном повернення кредитних коштів 24.10.2013.

24.10.2008 з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим кредитним договором між ТОВ «Фірма Поліські зорі» (майновий поручитель ОСОБА_1 ; іпотекодавець) та АКБ «Правекс-Банк» (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки № 575-005/08Ф, який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Антиповою І.В. 24.10.2008 та зареєстровано в реєстрі за № 6503 (далі - договір іпотеки).

Відповідно до пункту 1.1 договору іпотеки ТОВ «Фірма Поліські зорі» передало в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно: нежиле приміщення (магазин) (літ. А), загальною площею 650,70 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з підпунктом 2.1.6 пункту 2.1 договору іпотеки у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому розділом 3 даного договору, та задовольнити свої майнові вимоги за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна в повному обсязі.

Іпотекодавець зобов`язаний протягом 30-ти календарних днів задовольнити вимогу іпотекодержателя про усунення порушень або виконання порушеного основного зобов`язання та/або умов даного договору. Перебіг 30-денного строку починається від наступного дня після календарної дати здачі до установи зв`язку відповідного листа з вимогою іпотекодержателя усунути порушення або виконати порушене основне зобов`язання та/або умови даного договору (факт здачі до установи зв`язку відповідного листа може бути, зокрема, підтверджено квитанцією установи зв`язку про направлення офіційного листа (вимоги) іпотекодавцю та позичальнику ( підпункт 2.3.7 пункту 2.3 договору іпотеки).

При невиконанні або неналежному виконанні іпотекодавцем та/або позичальником основного зобов`язання та/або умов даного договору іпотекодержатель зобов`язаний надіслати іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу про усунення порушень або виконання порушеного основного зобов`язання та/або умов даного договору. Вимога повинна бути оформлена письмово у вигляді офіційного листа на адресу іпотекодавця та позичальника, підписаного уповноваженою особою іпотекодержателя, із зазначенням вимог, необхідних до виконання або усунення (підпункт 2.4.1 пункту 2.4 договору іпотеки).

За умовами договору іпотеки, передбаченими пунктом 3.1, при порушенні позичальником умов основного зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування грошовими коштами, відшкодування збитків, неустойки, штрафів, пені та іншої заборгованості, а також при порушенні іпотекодавцем умов даного договору та у випадках, установлених законом, у іпотекодержателя виникає право задоволення своїх вимог за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, передане в іпотеку (підпункт 3.1.1).

Іпотекодержатель розпочинає звернення стягнення на предмет іпотеки протягом тридцяти календарних днів, якщо іпотекодавцем та/або позичальником не буде виконано вимогу про усунення порушень або виконання порушеного основного зобов`язання та/або умов даного договору, яка надсилається іпотекодавцю та позичальнику відповідно до пункту 2.4.1 даного договору (підпункт 3.1.2 договору іпотеки).

Іпотекодержатель має право на свій розсуд: застосувати механізм позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, у порядку, визначеному у застереженні про задоволення вимог іпотекодержателя (пункт 3.2 даного договору), шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем або передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання; звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом; звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (підпункт 3.1.3 договору іпотеки).

Спосіб звернення стягнення на нерухоме майно зазначається іпотекодержателем у офіційному листі (вимозі), що надсилається іпотекодавцю та позичальнику відповідно до пункту 2.4.1 даного договору (підпункт 3.1.4 договору іпотеки).

24.10.2008 проведено державну реєстрацію іпотеки.

26.05.2017 між ПАТ КБ «Правекс-Банк» (продавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» (покупець; далі - ТОВ «ФК «Авістар») укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ТОВ «ФК «Авістар» набуло право вимоги за кредитними договорами, зокрема, за договором про відкриття кредитної лінії від 24.10.2008 № 575-005/08Ф та договором іпотеки від 24.10.2008 № 575-005/08Ф.

13.03.2018 між ТОВ «ФК «Авістар» і ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» укладено договір купівлі-продажу прав вимог № 13032018/3 та договір відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, відповідно до яких ТОВ «ФК «Авістар» (продавець, первісний іпотекодержатель) відступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» (покупець, новий іпотекодержатель) права вимоги за кредитними договорами від 24.10.2008 № 575-005/08Ф, від 24.10.2008 № 575-006/08Р та договором іпотеки від 24.10.2008 № 575-005/08Ф.

Відповідно до акта приймання-передачі прав вимоги від 13.03.2018 розмір заборгованості за кредитним договором від 24.10.2008 № 575-005/08Ф становив 903 999,36 доларів США, у тому числі 650 000,00 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 253 999,36 доларів США - заборгованість за відсотками.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 129594374 від 03.07.2018) 24.10.2008 проведено державну реєстрацію іпотеки (номер запису про іпотеку 20648596 (спеціальний розділ); підстава виникнення іпотеки: повідомлення, виданий 24.10.2008, видавник: АКБ «Правекс-Банк»; договір відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, виданий 13.03.2018; іпотекодавець: ТОВ «Фірма Поліські зорі», боржник: ОСОБА_1 , іпотекодержатель: ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал».

26.06.2018 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» (первісний кредитор) та ОСОБА_2 (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 2606/18, за змістом якого новому кредитору відступлено право грошової вимоги, що належить первісному кредитору на підставі договору купівлі-продажу від 13.03.2018 № 13032018/3: за кредитним договором-1 (від 24.10.2008 № 575-005/08Ф) у розмірі 411 267,02 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.06.2018 становить 10 762 857,91 грн та складається із заборгованості за основною сумою кредиту - 291 738,00 доларів США (гривневий еквівалент станом на 26.06.2018 становить 7 634 783,46 грн) та заборгованості за процентами - 119 529,02 доларів США (гривневий еквівалент станом на 26.06.2018 становить 3 128 074,45 грн); за кредитним договором-2 (від 24.10.2008 № 575-006/08Р) у розмірі 829 000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.06.2018 становить 21 694 930,00 грн і складається із заборгованості за основною сумою кредиту - 594 750,00 доларів США (гривневий еквівалент станом на 26.06.2018 становить 15 564 607,50 грн) та заборгованості за процентами - 234 250,00 доларів США (гривневий еквівалент станом на 26.06.2018 становить 6 130 322,50 грн).

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 131905787 від 24.07.2018) 03.07.2018 Державним реєстратором Яцютою А.В. за ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» зареєстровано право приватної власності на нежиле приміщення (магазин) (літ. А), загальною площею 650,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 26878549).

У подальшому 26.07.2018 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» (продавець) і ТОВ «Фінансова взаємодопомога» (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення (магазин) (літ. А), загальною площею 650,70 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Івана Сльоти (вулиця Бородія), 62 . Сторони домовились, що вартість предмета договору - відчужуваного нежитлового приміщення, становить 1 900 000,00 грн без ПДВ.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційні довідки № 132278024 від 26.07.2018, № 203705150 від 11.03.2020) 26.07.2018 на підставі договору купівлі-продажу від 26.07.2018, серія та номер 604, видавник приватний нотаріус КМНО округу Гембарська С.І., зареєстровано право приватної власності на зазначене нерухоме майно за ТОВ «Фінансова взаємодопомога» (номер запису про право власності 27220999).

01.07.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» (первісний кредитор) та ОСОБА_2 (новий кредитор) укладено договір про розірвання договору про відступлення права вимоги від 26.06.2018 № 2606/18.

За актом прийому-передачі від 01.07.2019 ОСОБА_2 передав ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» права вимоги за кредитними договорами від 24.10.2008 № 575-005/08Ф, від 24.10.2008 № 575-006/08Р та 12.07.2019 надіслав ОСОБА_1 повідомлення від 01.07.2019 про заміну кредитора.

Предметом позову у справі, що розглядається, є вимога (з урахуванням зміни предмета позову) ТОВ «Фірма Поліські зорі» про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 41883596 від 03.07.2018, прийняте Державним реєстратором Яцютою А.В., щодо державної реєстрації права власності за ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» на нежиле приміщення (магазин), (літ. А), загальною площею 650,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер об`єкта в РПВН 2110235), та витребувати з незаконного володіння ТОВ «Фінансова взаємодопомога» на користь позивача зазначене нерухоме майно, обґрунтована обставинами проведення відповідної реєстрації з порушенням вимог законодавства, що призвело до порушення прав позивача щодо спірного об`єкта нерухомого майна.

ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» проти позову заперечило та зазначило, зокрема, що за умовами договору про відступлення права вимоги від 26.06.2018 № 2606/18 ОСОБА_2 відступлено частину права вимоги за кредитним договором від 24.10.2008 № 575-005/08Ф, у ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» залишилося право вимоги до позивача в сумі 74999,36 доларів США, у тому числі 55 250,00 доларів США - заборгованість за основною сумою кредиту, 19 749,36 доларів США - заборгованість за відсотками. 19.03.2018 ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» зверталося до приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І. з проханням передати позивачу і третій особі вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором від 24.10.2008 № 575-005/08Ф у розмірі 903 999,36 доларів США, що підтверджується свідоцтвами про передачу заяв від 06.06.2018, зареєстрованих нотаріусом в реєстрі нотаріальних дій за № 503, № 504, заявою-вимогою, листами директора ТОВ «Експрес Мото Україна» за вих. № 52 від 01/06/2018 і № 53 від 01/06/2018, а також документами, наданими приватним нотаріусом Гембарською С.І. з архівної справи № 02-24 за 2018 рік, копії яких наявні в матеріалах справи. Таким чином, на думку відповідача, звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося з дотриманням вимог законодавства, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Апеляційний господарський суд залишив без змін рішення суду першої інстанції, яким позов задоволено, та мотивував таке рішення тим, що позивачем у встановленому порядку доведено обставини, що стали підставою для скасування рішення про державну реєстрацію прав та витребування спірного майна на користь позивача.

У поданій касаційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» послалося на те, що судами попередніх інстанцій при вирішенні спору не були з`ясовані всі обставини у справі, що мають значення, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, рішення судів є необґрунтованими та незаконними. Так, скаржник зазначив, зокрема, таке:

- ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» не відступало свої права за договором іпотеки №575-006/08Р та залишалось іпотекодержателем та кредитором за основним зобов`язанням, а оскільки вартості предмета іпотеки не вистачило на погашення всієї заборгованості, яка виникла у зв`язку з порушенням основного зобов`язання, кредитор в силу норм Цивільного кодексу України та Закону України «Про іпотеку» мав право на відступлення частини боргу, що не покривалась предметом іпотеки, така правова позиція підтверджується правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.04.2018 у справі № 761/17280/16-ц;

- розмір заборгованості, який зазначено у вимогах і запропоновано погасити позивачеві та третій особі на стороні позивача за кредитним договором від 24.10.2008 № 575-005/080Ф, склав 903 999,36 доларів США; такий розмір відповідає розміру заборгованості, встановленому рішенням Господарського суду Житомирської області від 06.04.2016 у справі № 906/110/16 та рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 13.11.2015 у справі № 295/4435/14-ц; скаржником надано докази щодо вартості предмета іпотеки, тому заперечення позивача щодо невідповідності ринковій вартості предмета іпотеки чи невідповідність суми заборгованості за кредитним договором є безпідставними;

- вимоги про погашення заборгованості вручено позивачеві та третій особі в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку», у зв`язку із чим приватним нотаріусом 06.06.2018 видано свідоцтво про передачу заяви, чим підтверджено факт вручення цієї вимоги зазначеним особам через представника ТОВ «Експрес Мото Україна» послугою «Доставка по адресу». Оскільки вимога виконана не була, заборгованість не погашена, то скаржник як кредитор по закінченню 30-денного строку для добровільного виконання звернувся до державного реєстратора для реєстрації права власності на предмет іпотеки, надавши всі необхідні документи відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; висновки щодо позасудового задоволення вимоги іпотекодержателя, у тому числі щодо направлення вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання, наведено у постанові Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 757/13243/17, відповідно до яких стягувачу необхідно довести не сам факт отримання вимоги боржником і поручителем, а факт належного виконання обов`язку щодо її направлення;

- суди першої та апеляційної інстанцій не надали оцінки поданим скаржником доказам належного повідомлення боржника та поручителя у процесі позасудового задоволення вимоги іпотекодержателя, тому дійшли помилкового висновку, що оспорювана державна реєстрація права власності предмета іпотеки за ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» проведена з порушенням статей 35, 37 Закону України «Про іпотеку», статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 57, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень;

- в аналогічній справі № 753/21023/18 щодо іншого об`єкта нерухомого майна Верховний Суд у постанові від 10.11.2021 дійшов висновку, що документи, на підставі яких державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал», відповідали пункту 61 зазначеного Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та статтям 18, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»;

- суд апеляційної інстанції не надав оцінки обставинам, встановленим судовими рішеннями у справах № 906/110/16, № 295/4435/14-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором, у справі № 296/7004/18 про визнання договору недійсним;

- позивач обрав невірний спосіб захисту та підстави позову, не оскаржував свідоцтво про передачу заяви, видане нотаріусом, тому жодних юридичних підстав для скасування рішення про державну реєстрацію немає, а дії державного реєстратора гуртуються на дійсних документах, у тому числі щодо належного повідомлення божника та іпотекодавця. Скаржник вважає, що такі його висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 127/8068/16-ц, від 21.02.2018 у справі № 915/297/17, від 31.07.2018 у справі № 826/9658/15, від 04.07.2018 у справі № 522/2732/16-ц;

- судами першої та апеляційної інстанцій безпідставно визнано ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» неналежним кредитором на момент звернення стягнення на предмет іпотеки та не враховано право кредитора відступити частину заборгованості іншій особі, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.06.2020 у справі № 910/1755/19.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах, передбачених статтею 300 ГПК, виходить із такого.

У статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Наведена норма визначає об`єктом захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Оскільки, відповідно до статті 16 ЦК порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту, тому суд при вирішенні спору має надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

У частині першій 1 статті 14 ГПК передбачено обов`язок господарського суду при здійсненні правосуддя керуватися принципом диспозитивності, суть якого полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач як особа, яка подала позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

За змістом статей 316, 321, 328 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно.

Стаття 388 ЦК містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, від його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (такі висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19).

За змістом частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (подібний висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17).

Отже, при дослідженні судом обставин наявності в особи права власності, необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку»)

За змістом статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»).

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (частина 2 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 1 статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (тут і далі у редакції на час виникнення спірних правовіодносин) для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

У пункті 61 зазначеного Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У справі, що розглядається, судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал», вирішуючи питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, для здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки не надало державному реєстратору усіх документів, передбачених наведеними положеннями Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та договором іпотеки, а саме: завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, що надіслана боржнику; належних доказів надіслання вимог іпотекодержателя іпотекодавцю та боржнику, доказів їх отримання останніми та документа, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя, зокрема, повідомлень про направлення рекомендованої (цінної) кореспонденції, фіскальних чеків про оплату послуг за направлення вказаної кореспонденції визначеним суб`єктам за належними адресами, повідомлень з розписками іпотекодавця та боржника про особисте отримання вимоги тощо.

Також, судом апеляційної інстанції зазначено, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною, яка має погоджуватись з власником майна при зверненні іпотекодержателем стягнення на іпотечне майно у позасудовий спосіб шляхом набуття на нього права власності, проте за встановлених у справі обставин, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» не надало доказів погодження з ТОВ «Фірма Поліські зорі» як іпотекодавцем ціни набуття права власності на предмет іпотеки, чим порушено права позивача.

Крім того, судами попередніх інстанцій установлено, що на момент прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права власності на спірне майно ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» згідно з договором від 26.06.2018, укладеним з ОСОБА_2 , відступило останньому право вимоги за кредитним договором від 24.10.2008 № 575-005/08Ф у сумі 411 267,02 доларів США (гривневий еквівалент станом на 26.06.2018 становить 10 762 857,91 грн), при цьому відповідачем не було надано доказів наявності у нього права вимоги за кредитним договором від 24.10.2008 № 575-005/08Ф до боржника та іпотекодержателя в сумі 903 999,36 доларів США (у тому числі 650 000,00 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 253 999,36 доларів США - заборгованість за відсотками), як було зазначено у вимозі, направленій боржнику та поручителю.

З урахуванням наведеного, вирішуючи спір, з огляду на предмет і підстави заявленого позову, відповідно до встановлених фактичних обставин у справі та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про доведення позивачем обставин порушення іпотекодержателем та державним реєстратором вимог законодавства та умов договору іпотеки при реалізації позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, а відтак не дотримання відповідачами умов, що є необхідними підставами для переходу до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» права власності на предмет іпотеки, оскільки рішення державного реєстратора вчинене без достатніх правових підстав і з порушенням ведення державного реєстру, містить недостовірні відомості, тому не може вважатись законним і підлягає скасуванню з метою захисту прав позивача та приведення даних державних реєстрів у відповідність до фактичних обставин та вимог законодавства.

Водночас судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що жодних доказів про згоду ТОВ «Фірма Поліські зорі» як іпотекодавця і власника майна, що є предметом договору іпотеки, на відчуження спірного нежилого приміщення (магазину) матеріали справи не містять, а відповідачами таких обставин не доведено, тому за правомірними висновками судів попередніх інстанцій сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки без дотримання передбаченої законом та умовами договору процедури не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння.

Оскільки рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.07.2018 №41883596, прийняте Державним реєстратором Яцютою А.В. щодо державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» є незаконним та підлягає скасуванню, а майно вибуло з власності позивача не з його волі, то суди правомірно задовольнили вимогу позивача про витребування з незаконного володіння ТОВ «Фінансова взаємодопомога» нежилого приміщення (магазину) (літ. А), загальною площею 650,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер об`єкта в РПВН: 2110235).

За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Оскарження судових рішень з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 зазначено, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими. Відсутність такої подібності зумовлює закриття касаційного провадження.

ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» у касаційній скарзі підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, обґрунтувало неврахуванням судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 761/17280/16-ц, від 29.09.2020 у справі № 757/13243/17, від 10.11.2021 у справі № 753/21023/18, від 14.02.2018 у справі № 127/8068/16-ц, від 21.02.2018 у справі № 915/297/17, від 31.07.2018 у справі № 826/9658/15, від 04.07.2018 у справі № 522/2732/16-ц, від 04.06.2020 у справі № 910/1755/19.

Так, у справі № 761/17280/16-ц Верховний Суд постановою від 11.04.2018 залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову про стягнення заборгованості за договором позики, неустойки, 3 % річних та інфляційних втрат та погодився з висновками цих судів про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо сума, одержана від реалізації предмета іпотеки, не покриває вимоги іпотекодержателя, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання відповідних сум. Оскільки вартості набутого у власність позивачем предмета іпотеки не вистачило на погашення всієї заборгованості, яка виникла у зв`язку з порушенням основного зобов`язання, кредитор в силу норм ЦК і Закону України «Про іпотеку» має право на стягнення суми, що не вистачає для погашення цієї заборгованості.

У справі № 757/13243/17 за позовом про визнання договорів недійсними та витребування майна Велика Палата Верховного Суду постановою від 29.09.2020 залишила без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позову та навела правовий висновок, за яким неналежне повідомлення іпотекодавців про звернення стягнення на предмет іпотеки не є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними чи витребування майна, оскільки правовим наслідком невиконання передбаченого статтею 38 Закону України «Про іпотеку» обов`язку іпотекодержателя повідомити іпотекодавців про намір відчужити предмет іпотеки визначено відшкодування іпотекодержателем збитків.

У справі 127/8068/16-ц Верховний Суд постановою від 14.02.2018 задовольнив позов про витребування майна та мотивував таке рішення тим, що відповідно до частин другої, третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Аналіз наведених положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на це майно. За таких обставин вказана згода не може вважатися волевиявленням власника на вибуття майна з його володіння в розумінні статті 388 ЦК.

У справі 915/297/17 Верховний Суд постановою від 21.02.2018 залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову про визнання недійним договору щодо переходу права власності на майно та мотивував таке рішення тим, що звернення відповідача до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на майно з подальшою реєстрацією такого права, не є правочином в розумінні статті 202 ЦК, який може бути визнано недійсним в судовому порядку.

У справі 522/2732/16-ц Велика Палата Верховного Суду постановою від 04.07.2018 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та зазначила, що відсутні підстави для висновку про невідповідність ухвали суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, висновкам, викладеним у наданій заявником постанові Верховного Суду України, щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, оскільки правовідносини у справах не є подібними.

Суд касаційної інстанції відхиляє посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 31.07.2018 у справі № 826/9658/15 (позов про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання розглянути заяву) та від 04.06.2020 у справі № 910/1755/19 (позов про визнання договорів недійсними), оскільки зазначеними постановами скасовано судові рішення попередніх судових інстанцій, а справи передано на новий розгляд для з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи. Отже, оскільки у цих справах спір остаточно не вирішено, зазначене не дає підстави для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, про які стверджує скаржник у касаційній скарзі, без урахування висновків Верховного Суду в контексті підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК.

За таких обставин висновки, зроблені в оскаржуваних судових рішеннях у справі № 296/10422/18, у якій подано касаційну скаргу, не свідчать про їх невідповідність висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, на які послався скаржник у касаційній скарзі, оскільки зазначені висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами за інших установлених процесуальних обставин, які зумовили прийняття відповідного рішення, що не дає підстави вважати правовідносини у цих справах подібними.

Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що цитування скаржником окремих висновків, наведених у зазначених вище постановах Верховного Суду, не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, а зміст зазначених скаржником постанов не свідчить про застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків, викладених у цих постановах.

Доводи касаційної скарги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» про неврахування судами попередніх інстанцій у справі, що розглядається, тих обставин, що у справі № 753/21023/18 Верховний Суд постановою від 10.11.2021 залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправною дії та скасування реєстраційної дії, не можуть бути підставами для скасування постановлених у справі № 296/10422/18 судових рішень, оскільки судові рішення у справі № 753/21023/18 прийнято за інших фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, що зумовило прийняття відповідного судового рішення.

З урахуванням встановлених фактичних обставин у справі, що розглядається, зазначені скаржником доводи про неправильне застосування судами попередніх інстанцій наведених норм матеріального та процесуального права з огляду на підстави оскарження є необґрунтованими, отже, підстава касаційного оскарження судових рішень, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, що стосуються процесу доказування, оцінки доказів судом, фактично спрямовані на спонукання Суду до необхідності переоцінки поданих сторонами доказів і встановлення нових обставин справи, проте відповідно до норм статті 300 ГПК зазначене виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги не обґрунтовані підставами касаційного оскарження, визначеними частиною 2 статті 287 ГПК, не спростовують наведених висновків та не впливають на них.

Посилання у касаційній скарзі на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального закону щодо надання оцінки поданим відповідачем доказам і запереченням проти позову Верховний Суд вважає формальними, адже в оскаржуваних судових рішеннях відповідачу було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному аспектах.

Аргументи, наведені у касаційній скарзі, не можуть бути підставами для скасування постановлених у справі судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин. Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 309 ГПК передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень не знайшли свого підтвердження, суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм капітал» залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2024 та рішення Господарського суду Житомирської області від 26.09.2023 у справі № 296/10422/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: В.А. Зуєв

І.С. Міщенко