ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року

м. Київ

cправа № 922/2786/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Ємця А.А.,

за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

представників учасників справи:

позивача - фермерське господарство "АГРОЗЕМЛЯ" (далі - Господарство, позивач) - Підлісний М.О.,

відповідача- товариства з обмеженою відповідальністю «КАІС АГРО» (далі - Товариство, відповідач, скаржник) - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства

на рішення Господарського суду Харківської області від 10.10.2023 (головуючий - суддя Аріт К.В.)

та постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.01.2024 (головуючий - суддя Плахов О.В., судді Терещенко О.І., Тихий П.В.)

у справі №922/2786/23

за позовом Господарства

до Товариства

про стягнення 5 729 738,81 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

ВСТУП

Предметом судового розгляду є наявність/відсутність підстав для стягнення заборгованості, інфляційних втрат і 3 % річних за договорами поставки.

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Господарство звернулося до суду з позовною заявою до Товариства про стягнення заборгованості, інфляційних втрат і 3 % річних за договорами поставки у розмірі 5 729 738,81 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неналежним чином виконані взяті на себе за договорами поставки зобов`язання в частині оплати товару.

2. Короткий зміст рішень суду першої та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.10.2023, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.01.2024 у справі №922/2786/23, у позові відмовлено частково та стягнуто з Товариства на користь Господарства заборгованість у загальному розмірі 5 729 715,64 грн, з яких 4 624 301,38 грн основної заборгованості із сплати вартості поставленого товару, 947 616,76 грн інфляційних нарахувань за весь час прострочення, 157 797,50 грн 3% річних, крім того, 85 945,74 грн судового збору.

2.2. Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 24.10.2023 (головуючий - суддя Аріт К.В.), залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.01.2024, задоволено частково заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та стягнуто з Товариства на користь Господарства 19 999,92 грн у якості витрат на правничу допомогу.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Товариство, посилаючись на ухвалення судами попередніх інстанцій оскаржуваних судових рішень з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення частково та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Товариство з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зазначає, на відсутності висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо питання застосування пункту 1 частини першої статті 236 Господарського кодексу України (далі - ГК України), а саме щодо можливості застосування покупцем оперативно-господарської санкції у вигляді притримання оплати товару в разі порушення постачальником (продавцем) наданих гарантій за договором, недостовірності наданих постачальником відомостей та документів.

4.2. Також скаржник зазначає, що:

- суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень дійшли до помилкового висновку щодо застосування до спірних правовідносин положення статті 666 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки, в даному випадку мова йде не про документи щодо товару, а про документи щодо постачальника (продавця), його статусу;

- судами попередніх інстанцій при вирішенні даного спору порушені положення частин першої - третьої статті 235 ГК України, частини першої статті 236 ГК України та частини першої статті 237 ГК України, оскільки, враховуючи вимоги частини другої статті 235 ГК України, якою чітко визначено, що до суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором, у зв`язку і з цим не встановили з достовірністю обставини, які мають значення для правильного вирішення спору у цій справі, та дійшли передчасного висновку про задоволення позовних вимог Господарства.

5. Позиція іншого учасника справи

5.1. Від позивача у визначений строк відзив на касаційну скаргу до Суду не надійшов.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановлено, що 03.08.2020 Господарством (постачальник) і Товариством (далі - покупець) укладено договір поставки №030820АЗ (далі - Договір №1), відповідно до умов якого:

- постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити товар на умовах Договору №1 (пункт 1.1);

- товаром є: ячмінь 3 класу, врожаю 2020 року. Асортимент (класність) товару визначається згідно з додатками до Договору №1 (пункт 1.2);

- постачальник підтверджує, що він є сільськогосподарським підприємством - виробником товару, і поставка товару за Договором №1 є першою (пункт 1.3);

- при укладанні Договору постачальник зобов`язаний надати покупцеві такі документи:

довідку про банківські та поштові реквізити підприємства (підпункт 1.4.1);

засвідчену копію чинної зареєстрованої редакції статуту постачальника (повністю) зі змінами (якщо такі є) [підпункт 1.4.2];

засвідчену копію свідоцтва про державну реєстрацію (або виписку про державну реєстрацію) [підпункт 1.4.3];

засвідчену копію свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ (або витяг з реєстру платників ПДВ) [підпункт 1.4.4];

засвідчену копію протоколу/рішення вищого органу управління про призначення керівника (підпункт 1.4.5);

засвідчену копію наказу про початок виконання обов`язків керівника; (підпункт 1.4.6);

у випадку існування встановлених установчими документами обмежень на підписання керівником договору - засвідчену копію протоколу (рішення) вищого органу управління про зняття таких обмежень (підпункт 1.4.7);

у випадку підписання договору не керівником - засвідчену копію довіреності на представника постачальника із зазначенням повноважень на укладання та підписання договорів (підпункт 1.4.8);

засвідчену копію заповненої форми державного статистичного спостереження №4сг (річна) "Посівні площі сільськогосподарських культур" під урожай 2020 року з відміткою органу державної статистики про її прийняття (підпункт 1.4.9);

засвідчену копію заповненої форми державного статистичного спостереження №29-сг (річна) "Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду" за 2019 рік з відміткою органу державної статистики про її прийняття (підпункт 1.4.10);

засвідчену копію довідки з держземагенства або сільської (або іншої місцевої) ради про наявність сільськогосподарських угідь (підпункт 1.4.11);

- визначено місце поставки товару (базис поставки EXW, відповідно до Інкотермс 2010), строк поставки до 17.08.2020 включно (додаток №1 до Договору №1) [пункт 3.1];

- товар вважається поставленим з моменту підписання сторонами видаткових накладних (пункт 3.3).

6.2. Суди попередніх інстанцій вказали, що звертаючись до суду з відповідним позовом позивач зазначав, що ним, як постачальником, належним чином виконані зобов`язання щодо поставки товару відповідачу, як покупцю, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями видаткових накладних, а саме:

- від 06.08.2020 №КС-я08/011 підтверджується поставка ячменю 3 класу врожаю 2020 року в кількості 397,324 т на загальну суму 1 996 553,10грн, у тому числі ПДВ 332 758,85грн. Поставка товару також підтверджується складською квитанцією на зерно від 06.08.2020 серія БА №584946 за №779, виданою зерновим складом ТОВ «Куземівське»;

- від 07.08.2020 №КС-я08/012 підтверджується поставка ячменю 3 класу врожаю 2020 року в кількості 140,000 т на загальну суму 714 000 грн, у тому числі ПДВ 119 000 грн. Поставка товару також підтверджується складською квитанцією на зерно від 07.08.2020 серія БА №566703 за №304, виданою зерновим складом ТОВ «АПК Новаагро»;

- від 11.08.2020 №КС-я08/016 підтверджується поставка ячменю 3 класу врожаю 2020 року в кількості 70,000т на загальну суму 357 000 грн, у тому числі ПДВ 59 500 грн. Поставка товару також підтверджується складською квитанцією на зерно від 11.08.2020 серія БА №566713 за №314, виданою ТОВ «АПК Новаагро»;

- від 11.08.2020 №КС-я08/015 підтверджується поставка ячменю 3 класу врожаю 2020 року в кількості 70,000т на загальну суму 351 750 грн, у тому числі ПДВ 58 625 грн. Поставка товару також підтверджується складською квитанцією на зерно від 11.08.2020 серією БА №636995 за №431, виданою ТОВ «Сватове-Агро»;

- від 11.08.2020 №КС-я08/014 підтверджується поставка ячменю 3 класу врожаю 2020 року в кількості 553,820 т на загальну суму 2 879 861,78 грн, у тому числі ПДВ 479 976,96 грн. Поставка товару також підтверджується складською квитанцією на зерно від 11.08.2020 серія АЧ за №849675, виданою зерновим складом АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України»;

- від 11.08.2020 №КС-108/013 підтверджується поставка ячменю 3 класу врожаю 2020 року в кількості 25,760 т на загальну суму 129 444 грн, у тому числі ПДВ 21 574 грн. Поставка товару також підтверджується складською квитанцією на зерно від 11 08.2020 серія БА №584986 за №815, виданою зерновим складом ТОВ «Куземівське»;

- від 12.08.2020 №КС-я08/017 підтверджується поставка ячменю 3 класу врожаю 2020 року в кількості 584,382 т та 76,013 т на загальну суму 3 368 014,50 грн, у тому числі ПДВ 561 335,75 грн. Поставка товару також підтверджується складською квитанцією на зерно від 12.08.2020 серія БА №602351 за №351 та складською квитанцією на зерно від 12.08.2020 серія БА №602350 за №350, видані зерновим складом ТОВ «АГРО ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА»;

- від 13.08.2020 №КС-я08/020 підтверджується поставка ячменю 3 класу врожаю 2020 року в кількості 23,554 т на загальну суму 120 125,40 грн, у тому числі ПДВ 20 020,90 грн. Поставка товару також підтверджується складською квитанцією на зерно від 13.08.2020 серія БА №602358 за №358, виданою ТОВ «АГРО ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА»;

- від 17.08.2020 №КС-я08/025 підтверджується поставка ячменю 3 класу врожаю 2020 року в кількості 49,730 т на загальну суму 249 893,26 грн, у тому числі ПДВ 41 648,88 грн. Поставка товару також підтверджується складською квитанцією від 17.08.2020 серією ББ №177031 за №460, виданою зерновим складом елеватор ТОВ «Сватове-Агро».

6.3. Суди попередніх інстанцій виснували, що загальний обсяг поставленого ячменю 3 класу за Договором №1 становив 1990,583 тон на загальну суму 10 166 642,04 грн з ПДВ.

6.4. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, вказав, що:

- товар за якістю та кількістю прийнятий відповідачем, як покупцем без заперечень, про що свідчать підписані та скріплені печатками сторін вищезазначені видаткові накладні. Постачання та перехід права власності на товар до покупця також підтверджується вищезазначеними складськими квитанціями на зерно, які були внесені та зареєстровані в Реєстрі складських документів на зерно. Крім того, факт отримання товару не заперечується відповідачем;

- пунктом 5.1 Договору №1 передбачено, що порядок розрахунків оплати товару здійснюється за кожним додатком до Договору №1: оплата у розмірі 80% від вартості поставленого товару - протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту поставки товару, остаточний розрахунок - після отримання покупцем в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової (-их) накладної (-них) на загальний обсяг поставленого товару в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН);

- водночас, з урахуванням положень пункту 5.1 Договору №1, зобов`язання покупця зі здійснення остаточної оплати вартості поставленого товару (20% від його вартості) наступили протягом 3 (трьох) банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

6.5. Суди попередніх інстанцій встановили, що матеріалами справи підтверджується те, що позивачем, як постачальником, на виконання вимог пункту 5.1 Договору №1 виписано податкові накладні та направлено для реєстрації в ЄРПН. На кожну виписану податкову накладну отримано квитанцію про прийняття та реєстрацію документу, а саме:

- податкова накладна від 13.08.2020 №17 на поставку 23,554 т ячменя 3 класу врожаю 2020 року; загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням ПДВ 120 125,40 грн; реєстрація податкової накладної у ЄРПН від 16.09.2020 № підтверджується квитанцією; остаточний розрахунок у розмірі 24 025,08 грн настав 17.09.2020;

- податкова накладна від 03.08.2020 №32 на поставку ячменя 3 класу врожаю 2020 року партіями 523,05 т, 70 т, 70 т, 112,03 т; загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням ПДВ 4 000 000 грн; реєстрація податкової накладної у ЄРПН від 25.09.2020 № підтверджується квитанцією; остаточний розрахунок у розмірі 800 000 грн настав 28.09.2020;

- податкова накладна від 12.08.2020 №16 на поставку 320,90 т ячменя 3 класу врожаю 2020 року; загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням ПДВ 636 623,38 грн; реєстрація податкової накладної у ЄРПН від 29.09.2020 № підтверджується квитанцією; остаточний розрахунок у розмірі 327 324,67 грн настав 30.09.2020;

- податкова накладна від 04.08.2020 №11 на поставку 227,45 т ячменя 3 класу врожаю 2020 року; загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням ПДВ 1 160 000 грн; реєстрація податкової накладної у ЄРПН від 29.09.2020 №924695470 підтверджується квитанцією; остаточний розрахунок у розмірі 232 000 грн настав 30.09.2020;

- податкова накладна від 17.08.2020 №21 на поставку 49,73 т ячменя 3 класу врожаю 2020 року; загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням ПДВ 249 893,26 грн; реєстрація податкової накладної у ЄРПН від 29.09.2020 № підтверджується квитанцією; остаточний розрахунок у розмірі 49 978,65 грн настав 30.09.2020;

- податкова накладна від 03.08.2020 №8 на поставку 199 т ячменя 3 класу врожаю 2020 року; загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням ПДВ 1 000 000 грн; реєстрація податкової накладної у ЄРПН від 24.09.2020 № підтверджується квитанцією; остаточний розрахунок у розмірі 200 000 грн настав 25.09.2020;

- податкова накладна від 03.08.2020 №34 на поставку ячменя 3 класу врожаю 2020 року партіями 198,319 т, 140 т, 25,76 т, 30,769 т; загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням ПДВ 2 000 000 грн; реєстрація податкової накладної у ЄРПН від 29.09.2020 № підтверджується квитанцією; остаточний розрахунок у розмірі 400 000 грн настав 30.09.2020.

6.6. Суди першої та апеляційної інстанцій вказали, що позивач зазначив, що, відповідач за отриманий товар розрахувався лише частково на суму 9 160 000 грн, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями таких платіжних доручень: від 03.08.2020 №64583020/47; від 03.08.2020 №64783010/588; від 03.08.2020 №6368301Е/609; від 28.09.2020 №9189Б06У/863; від 04.08.2020 №6638401Р/644; від 25.09.2020 №913 9Р01М/1181.

6.7. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що 30.09.2020 Господарством (постачальник) і Товариством (покупець) укладено договір поставки №300920АЗ (далі - Договір №2), за умовами якого:

- постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити товар на умовах Договору №2 (пункт 1.1);

- товаром є: пшениця 3 класу, врожаю 2020 року та/або пшениця 4 класу врожаю 2020 року (пункт 1.2);

- загальна кількість товару: 415,0 т +/- 10% (пункт 2.2);

- показники якості товару визначені пунктом 2.4. договору №2;

- ціна товару за одну тону: 5 458,35 грн без ПДВ, ПДВ 1 091,67 грн, разом з ПДВ 6 550,02 грн. Загальна сума Договору №2: 2 265 215,25 грн без ПДВ, ПДВ 453 043,05 грн, разом з ПДВ 2 718 258,30 грн +/- 10% (пункт 4.2);

- асортимент товару, його кількість та вартість кожної окремої поставки товару зазначається у видаткових накладних;

- місце поставки товару (базис поставки EXW, відповідно до Інкотермс 2010); строк поставки товару: до 08.10.2020 включно; товар вважається поставленим з моменту підписання сторонами видаткових накладних (пункти 3.1- 3.3).

6.8. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до умов додаткової угоди від 06.10.2020 №1 до Договору №2, сторони узгодили:

- постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити партію товару (в рамках загальної кількості товару, зазначеної в пункті 2.2 Договору №2) пшеницю 3 класу, врожаю 2020 року кількістю 13,0 т +/-10% та пшеницю 4 класу, врожаю 2020 року кількістю 30,0 т +/-10%. Ціна товару за одну тонну: 5 458,35 грн без ПДВ, разом з ПДВ - 6 550,02 грн;

- вартість товару за цією додатковою угодою складає: 234 709,05 грн без ПДВ, ПДВ - 46 941,81 грн, разом з ПДВ - 281 650,86 грн +/-10%;

- поставка товару здійснюється автомобільним транспортом (базис поставки DAT, відповідно до Інкотермс 2010) [пункт 5 додаткової угоди №1];

- право власності на товар за цією додатковою угодою переходить до покупця у місці призначення в дату поставки товару з моменту підписання сторонами видаткових накладних (пункт 7 додаткової угоди №1).

6.9. Суди попередніх інстанцій вказали, що звертаючись до суду з відповідним позовом позивач, як постачальник зазначав, що ним належним чином виконані взяті на себе зобов`язання щодо поставки товару відповідачу, як покупцю, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями видаткових накладних, а саме:

- від 07.10.2020 №КС-п09/039 підтверджується поставка пшениці 3 класу врожаю 2020 року в кількості 16,560 т на загальну суму 108 468,34 грн, у тому числі ПДВ 18 078,06 грн. Факт поставки товару також підтверджено складською квитанцією на зерно від 07.10.2020серії ББ №177410 за №831, виданою зерновим складом елеватор ТОВ «Сватове-Агро»;

- від 02.10.2020 №КС-п09/040 підтверджується поставка пшениці 4 класу врожаю 2020 року в кількості 213,270 т та пшеницю 3 класу, врожаю 2020 року в кількості 35,740 т на загальну суму 1 631 020,48 грн, у тому числі ПДВ 271 836,75 грн. Факт поставки товару також підтверджено складською квитанцією на зерно від 02.10.2020 серії ББ №177400 за №821 та складською квитанцією на зерно від 02.10.2020 серії ББ №177399 за №820, виданими зерновим складом елеватор ТОВ «Сватове-Агро»;

- від 07.10.2020 №КС-п09/041 підтверджується поставка пшениці 3 класу врожаю 2020 року в кількості 36,580 т на загальну суму 239 599,73 грн, у тому числі ПДВ 39 933,29 грн. Факт поставки товару також підтверджено складською квитанцією на зерно від 07.10.2020 серії A4 №849834 за №849834, виданою зерновим складом АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України»;

- від 02.10.2020 №КС-п09/042 підтверджується поставка пшениці 3 класу врожаю 2020 року в кількості 69,000 т на загальну суму 451 951,38 грн, у тому числі ПДВ 75 325,23 грн. Факт поставки товару також підтверджується складською квитанцією на зерно від 02.10.2020 серія БА №582023 №2898, виданою зерновим складом елеватор ТОВ «Східзерноальянс»;

- від 06.10.2020 №КС-п09/043 підтверджується поставка пшениці 4 класу врожаю 2020 року в кількості 30,100т та пшеницю 3 класу врожаю 2020 року в кількості 13,180т на загальну суму 283 484,87 грн, у тому числі ПДВ 47 247,48 грн. Факт поставки товару також підтверджується товарно-транспортною накладного від 06.10.2020 №0050КА_0001 та товарно-транспортною накладною від 06.10.2020 №0050КА_0002, які підписані сторонами та скріплені печатками, а також копіями реєстру від 06.10.2020 №256 та реєстру від 06.10.2020 №255 на прийняте зерно, видані Філією АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Сахновщинський елеватор».

6.10. Суди попередніх інстанцій виснували, що загальний обсяг поставленої пшениці 3 класу, врожаю 2020 року та пшениці 4 класу, врожаю 2020 року за Договором №2 становить 414,43 т на загальну суму 2 714 524,80 грн з ПДВ.

6.11. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, вказав, що:

- товар за якістю та кількістю прийнятий відповідачем, як покупцем без заперечень, про що свідчать підписані та скріплені печатками сторін вищезазначені видаткові накладні. Постачання та перехід права власності на товар до покупця також підтверджується вищезазначеними складськими квитанціями на зерно, які внесені та зареєстровані в Реєстрі складських документів на зерно. Крім того, факт отримання товару не заперечується відповідачем;

- пунктом 5.1 Договору №2 передбачено, що порядок розрахунків оплати товару здійснюється за кожним додатком до договору: оплата у розмірі 80% від вартості поставленого товару - протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту поставки товару, остаточний розрахунок - після отримання покупцем в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової (-их) накладної (-них) на загальний обсяг поставленого товару в ЄРПН;

- водночас, з урахуванням положень пункту 5.1 Договору №2, зобов`язання покупця зі здійснення остаточної оплати вартості поставленого товару (20% від його вартості) наступили протягом 3 (трьох) банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

6.12. Суди попередніх інстанцій встановили, що матеріалами справи підтверджується, що позивачем, як постачальником на виконання вимог пункту 5.1 Договору №2 виписано податкові накладні та направлено для реєстрації в ЄРПН. На кожну виписану податкову накладну отримано квитанцію про прийняття та реєстрацію документу, а саме:

- податкова накладна від 07.10.2020 №8 на поставку 16,56 т пшениці 3 класу врожаю 2020 року; загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням ПДВ 108 468,34 грн; реєстрація податкової накладної у ЄРПН від 26.10.2020 № підтверджується квитанцією; остаточний розрахунок у розмірі 21 693,67 грн настав 27.10.2020;

- податкова накладна під 07.10.2020 №9 на поставку 36,58 т пшениці 3 класу врожаю 2020 року; загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням ПДВ 239 599,73 грн; реєстрація податкової накладної у ЄРПН від 26.10.2020 № підтверджується квитанцією; остаточний розрахунок у розмірі 47 919,95 грн настав 27.10.2020;

- податкова накладна під 07.10.2020 №50 на поставку 29,29 т пшениці 4 класу врожаю 2020 року; загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням ПДВ 191 850,08 грн; реєстрація податкової накладної у ЄРПН від 28.12.2020 № підтверджується квитанцією та рішенням про реєстрацію податкової накладної від 05.01.2021 №2292796/42775888; остаточний розрахунок у розмірі 38 370,01 грн настав 06.01.2021;

- податкова накладна від 30.09.2020 №55 на поставку 118,73 т пшениці 3 класу врожаю 2020 року, 213,27 т пшениці 4 класу врожаю 2020 року; загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням ПДВ 2 174 606,64 грн; реєстрація податкової накладної у ЄРПН від 05.11.2020 № підтверджується квитанцією; остаточний розрахунок у розмірі 434 921,39 грн настав 06.11.2020.

6.13. Суди попередніх інстанцій вказали, що як зазначав позивач, відповідач за отриманий товар розрахувався лише частково на суму 2 244 220,64 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 30.09.2020 №930_9U01S/641 та від 28.10.2020 №1064_АS01S/637.

6.14. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що 21.10.2020 Господарством (постачальник) і Товариством (покупець) укладено договір поставки №211020АЗ-Ков (далі - Договір №3), відповідно до умов якого:

- постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити товар на у мовах Договору №3 (пункт 1.1);

- товаром є: кукурудза 3 класу, врожаю 2020 року (пункт 1.2);

- загальна кількість товару: 750,0 т +/- 10% (пункт 2.2);

- показники якості товару визначено пунктом 2.4 Договору №3;

- ціна товару за одну тонну: 5 562,50 грн без ПДВ, ПДВ 1112,50 грн, разом з ПДВ 6 675 грн (пункт 4.1);

- загальна сума договору: 4 171 875 грн без ПДВ, ПДВ 834 375 грн, разом з ПДВ 5 006 250 грн +/- 10% (пункт 4.2);

- асортимент товару, його кількість та вартість кожної окремої поставки товару зазначається в видаткових накладних;

- місце поставки товару (базис поставки EXW, відповідно до Інкотермс 2010), а строк поставки товару: до 02.11.2020 включно (додаткова угода №1) [пункт 3.1];

- товар вважається поставленим з моменту підписання сторонами видаткових накладних (пункт 3.3).

6.15. Суди попередніх інстанцій вказали, що звертаючись до суду з відповідним позовом позивач, як постачальник зазначав, що ним належним чином виконані взяті на себе зобов`язання щодо поставки товару відповідачу, як покупцю, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями видаткових накладних, а саме:

- від 26.10.2020 №67 підтверджується поставка кукурудзи 3 класу, врожаю 2020 року в кількості 510,62 т на загальну суму 3 408 388,50 грн, у тому числі ПДВ 568 064,75 грн. Факт поставки товару також підтверджується складською квитанцією на зерно від 26.10.2020 серії ББ №066503 за №524, виданою зерновим складом ТОВ «АПК Новаагро»;

- від 02.11.2020 №77 підтверджується поставка кукурудзи 3 класу врожаю 2020 року в кількості 165 т на загальну суму 1 101 375 грн, у тому числі ПДВ 183 562,50 грн. Факт поставки товару також підтверджується складською квитанцією на зерно від 02.11.2020 серії ББ №066520 №541, виданою зерновим складом ТОВ «АПК Новаагро».

6.16. Суди попередніх інстанцій виснували, що загальний обсяг поставленої кукурудзи 3 класу за Договором №3 становить 675,62 тон на загальну суму 4 509 763,50 грн з ПДВ.

6.17. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, вказав, що:

- товар за якістю та кількістю прийнятий відповідачем, як покупцем без заперечень, про що свідчать підписані та скріплені печатками сторін вищезазначені видаткові накладні. Постачання та перехід права власності на товар до покупця також підтверджується вищезазначеними складськими квитанціями на зерно, які внесені та зареєстровані в Реєстрі складських документів на зерно. Крім того, факт отримання товару не заперечується відповідачем;

- пунктом 5.1 договору №3 передбачено, що порядок розрахунків оплати товару здійснюється за кожним додатком до договору: оплата у розмірі 80% від вартості поставленого товару - протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту поставки товару, остаточний розрахунок - після отримання покупцем в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової (-их) накладної (-них) на загальний обсяг поставленого товару в ЄРПН;

- водночас, з урахуванням положень пункту 5.1 Договору №3, зобов`язання покупця зі здійснення остаточної оплати вартості поставленого товару (20% від його вартості) наступили протягом 3 (трьох) банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

6.18. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, вказав, що матеріалами справи підтверджується, що позивачем, як постачальником на виконання вимог пункту 5.1 Договору №3 виписано податкові накладні та направлено для реєстрації в ЄРПН. На кожну виписану податкову накладну отримано квитанцію про прийняття та реєстрацію документу, а саме:

- податкова накладна від 21.10.2020 №13 на поставку 600 тон кукурудзи 3 класу врожаю 2020 року, загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням ПДВ - 4 005 000 грн; реєстрація податкової накладної у ЄРПН від 27.10.2020 № підтверджується квитанцією; остаточний розрахунок у розмірі 801 000 грн настав 28.10.2020;

- податкова накладна від 02.11.2020 №2 на поставку 75,62 тон кукурудзи 3 класу врожаю 2020 року; загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням ПДВ -504 763,50 грн; реєстрація податкової накладної у ЄРПН від 27.11.2020 № підтверджується квитанцією; остаточний розрахунок у розмірі 100 952,70 грн настав 30.11.2020.

6.19. Суди попередніх інстанцій вказали, що як зазначав позивач, відповідач за отриманий товар розрахувався лише частково на суму 4 005 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 21.10.2020 №1031 AL01W/283.

6.20. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що 22.10.2020 Господарством (постачальник) і Товариством (покупець) укладено договір поставки №22102АЗ (далі - Договір №4), відповідно до умов якого:

- постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити товар на умовах Договору №4 (пункт 1.1);

- товаром є; кукурудза 3 класу, врожаю 2020 року (пункт 1.2);

- загальна кількість товару: 360,0 т +/- 10% (пункт 2.2);

- показники якості товару визначено пунктом 2.4 Договору №4;

- ціна товару за одну тонну: 5683,35 грн. без ПДВ, ПДВ - 1 136,67 грн, разом з ПДВ - 6 820,02 грн (пункт 4.1);

- загальна сума Договору №4: 2 046 006 грн без ПДВ, ПДВ - 409 201,20 грн, разом з ПДВ - 2 455 207,20 грн +/- 10% (пункт 4.2);

- асортимент товару, його кількість та вартість кожної окремої поставки товару зазначається в видаткових накладних;

- місце поставки товару (базис поставки EXW, відповідно до Інкотермс 2010); строк поставки товару: до 22.11.2020 включно (пункти 3.1, 3.2);

- товар вважається поставленим з моменту підписання сторонами видаткових накладних (пункт 3.3).

6.21. Суди попередніх інстанцій вказали, що звертаючись до суду з відповідним позовом позивач, як постачальник зазначав, що ним належним чином виконані взяті на себе зобов`язання щодо поставки товару відповідачу, як покупцю, що підтверджується доданою до позовної заяви копією видаткової накладної від 16.11.2020 №83, відповідно до якої постановлено кукурудзу 3 класу, врожаю 2020 року в кількості 360 т на загальну суму грн з ПДВ 2 455 207,20 грн, у тому числі ПДВ 409 201,20 грн. Факт поставки товару також підтверджується складською квитанцією на зерно від 16.11.2020серії АЦ №385767 №33, виданою зерновим складом ТОВ «АПК МОВААГРО».

6.22. Суди попередніх інстанцій зазначили, що загальний обсяг поставленого товару кукурудза 3 класу за Договором №4 становить 360 тон на загальну суму 2 455 207,20 грн з ПДВ.

6.23. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, вказав, що:

- товар за якістю та кількістю прийнятий відповідачем, як покупцем без заперечень, про що свідчать підписані та скріплені печатками сторін вищезазначені видаткові накладні. Постачання та перехід права власності на товар до покупця також підтверджується вищезазначеними складськими квитанціями на зерно, які були внесені та зареєстровані в Реєстрі складських документів на зерно. Крім того, факт отримання товару не заперечується відповідачем;

- пунктом 5.1 Договору №4 передбачено, що порядок розрахунків оплати товару здійснюється за кожним додатком до договору: оплата у розмірі 80% від вартості поставленого товару - протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту поставки товару, остаточний розрахунок - після отримання покупцем в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової (-их) накладної (-них) на загальний обсяг поставленого товару в ЄРПН;

- водночас, з урахуванням положень пункту 5.1 Договору №4, зобов`язання покупця зі здійснення остаточної оплати вартості поставленого товару (20% від його вартості) наступили протягом 3 (трьох) банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

6.24. Судами попередніх інстанцій встановлено, що матеріалами справи підтверджується, що позивачем, як постачальником на виконання вимог пункту 5.1 Договору №4 виписано податкові накладні та направлено для реєстрації в ЄРПН. На кожну виписану податкову накладну отримано квитанцію про прийняття та реєстрацію документу, а саме:

- податкова накладна від 30.10.2020 №40 на поставку 29,325 тон кукурудзи 3 класу врожаю 2020 року: загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням ПДВ - 200 000 грн; реєстрація податкової накладної у ЄРПН від 27.11.2020 № підтверджується квитанцією; остаточний розрахунок у розмірі 801 000 грн настав 30.11.2020;

- податкова накладна від 22.10.2020 №16 на поставку 96 тон кукурудзи 3 класу врожаю 2020 року; загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням ПДВ - 648 000 грн; реєстрація податкової накладної у ЄРПН від 27.10.2020 № підтверджується квитанцією; остаточний розрахунок у розмірі 129 600 грн настав 28.10.2020;

- податкова накладна від 16.11.2020 №64 на поставку 72 тон кукурудзи 3 класу врожаю 2020 року; загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням ПДВ - 491 041,44 грн; реєстрація податкової накладної у ЄРПН від 05.01.2021 підтверджується квитанцією та рішенням про реєстрацію від 05.01.2021 №2292799/42775888; остаточний розрахунок у розмірі 98 208,288 грн настав 06.01.2021;

- податкова накладна від 30.10 2020 №48 на поставку 163,66 тон кукурудзи 3 класу врожаю 2020 року; загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням ПДВ - 1 116 165,76 грн; реєстрація податкової накладної у ЄРПН від 06.01.2021 підтверджується квитанцією та рішенням від 06.01.2021 №2296985/42775888; остаточний розрахунок у розмірі 223 233,15 грн настав 07.01.2021.

6.25. Суди попередніх інстанцій вказали, що як зазначав позивач, відповідач за отриманий товар розрахувався лише частково на суму 2 428 207,20 грн, що підтверджується такими платіжними дорученнями: від 22.10.2020 №1036_АМ01Т/1345; від 30.10.2020 №1068_AU010/825; від 30.102020 №1080_AU01Т/699; від 21.12.2020 №84_CL078/1045; від 21.01.2021 №180_1L01R/3006.

6.26. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що 24.12.2020 Господарством (постачальник) і Товариством (покупець) укладено договір поставки №241220АЗ (далі - Договір №5), відповідно до умов якого:

- постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийнята та оплатити товар на умовах Договору №5 (пункт 1.1);

- товаром є: кукурудза 3 класу, врожаю 2020 року (пункт 1.2);

- загальна кількість товару: 2 000,0 т +/- 10% (пункт 2.2);

- показники якості товару визначено пунктом 2.4 Договору;

- ціна товару за одну тонну: 5 562,50 грн без ПДВ, ПДВ - 1 112,50 грн,. разом з ПДВ - 6 675 грн (пункт 4.1);

- загальна сума Договору №5: 11 125 000 грн без ПДВ, ПДВ - 2 225 000 грн, разом з ПДВ - 13 350 000 грн +/- 10% (пункт 4.2);

- асортимент товару, його кількість та вартість кожної окремої поставки товару зазначається в видаткових накладних;

- місце поставки товару (базис поставки EXW, відповідно до Інкотермс 2010); встановлено строк поставки товару: до 15.01.2021 включно (пункти 3.1, 3.2);

- товар вважається поставленим з моменту підписання сторонами видаткових накладний (пункт 3 3. договору №5).

6.27. Суди попередніх інстанцій зазначили, що звертаючись до суду з відповідним позовом позивач, як постачальник зазначав, що ним належним чином виконані взяті на себе зобов`язання щодо поставки товару відповідачу, як покупцю, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями видаткових накладних, а саме:

- від 29.12.2020 №151 підтверджується поставка кукурудзи 3 класу врожаю 2020 року в кількості 100,11 т на загальну суму 668 234,26 грн, у тому числі ПДВ 111 372,38 грн. Факт передання товару також підтверджується складською квитанцією на зерно від 29.12.2020 ББ 066548, виданою зерновим складом ТОВ «АПК Новаагро»;

- від 29.12.2020 №152 підтверджується поставка кукурудзи 3 класу, врожаю 2020 року в кількості 407,435 т на загальну суму 2 719 628,63 грн, у тому числі ПДВ 453 271,44 грн. Факт передання товару також підтверджено складською квитанцією від 29.12.2020 на зерно A4 №588631, виданою УАСП ТОВ «КАІС»;

- від 29.12.2020 №153 підтверджується поставка кукурудзи 3 класу врожаю 2020 року в кількості 214,579 т на загальну суму 1 432 314,83 грн, у тому числі ПДВ 238 719,14 грн. Факт передання товару також підтверджено складською квитанцією від 29 12.2020 на зерно ББ №177608, виданою ТОВ «Сватове-Агро»;

- від 29.12.2020 №154 підтверджується поставка кукурудзи 3 класу врожаю 2020 року в кількості 230,474 т на загальну суму 1 538 413,96 грн, у тому числі ПДВ 256 402,33 грн. Факт передання товару також підтверджено складською квитанцією на зерно від 29.12.2020 A4 №589880, виданою УАСП ТОВ «КАІС»;

- від 30.12.2020 №155 підтверджується поставка кукурудзи 3 класу врожаю 2020 року в кількості 151,378 т на загальну суму 1 010 448,16 грн, у тому числі ПДВ 168 408,03 грн. Факт передання товару також підтверджено складською квитанцією на зерно від 30.12.2020 БА №582149, виданою ТОВ «СХІДЗЕРНОАЛЬЯНС»;

- від 30.12.2020 №156 підтверджується поставка кукурудзи 3 класу врожаю 2020 року в кількості 148,177 т на загальну суму 989 081,47 грн, у тому числі ПДВ 164 346,91 грн. Факт передання товару також підтверджено складською квитанцією на зерно від 30.12.2020 БА №261435, виданою ПАТ "КИРИКІВСЬКЕ ХПП";

- від 13.01.2021 №1 підтверджується поставка кукурудзи 3 класу врожаю 2020 року в кількості 705,418 т на загальну суму 4 708 665,16 грн, у тому числі ПДВ 784 777,53 грн. Факт передання товару також підтверджено складською квитанцією на зерно від 12.01.2021 АЦ №385774, виданою ТОВ СП "Богодухівський комбікормовий завод".

6.28. Суди попередніх інстанцій виснували, що загальний обсяг поставленої кукурудзи 3 класу, врожаю 2020 року за Договором №5 становить 1957,571 тон на загальну суму 13 066 786,47 грн з ПДВ.

6.29. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, вказав, що:

- товар за якістю та кількістю прийнятий відповідачем, як покупцем без заперечень, про що свідчать підписані та скріплені печатками сторін вищезазначені видаткові накладні. Постачання та перехід права власності на товар до покупця також підтверджується вищезазначеними складськими квитанціями на зерно, які були внесені та зареєстровані в Реєстрі складських документів на зерно. Крім того, факт отримання товару не заперечується відповідачем;

- пунктом 5.1 Договору №5 передбачено, що порядок розрахунків оплати товару здійснюється за кожним додатком до договору: оплата у розмірі 80% від вартості поставленого товару - протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту поставки товару, остаточний розрахунок - після отримання покупцем в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової (-их) накладної (-них) на загальний обсяг поставленого товару в ЄРПН;

- водночас, з урахуванням положень пункту 5.1 Договору №5, зобов`язання покупця зі здійснення остаточної оплати вартості поставленого товару (20% від його вартості) наступили протягом 3 (трьох) банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

6.30. Суди попередніх інстанцій зазначили, що матеріалами справи підтверджується, що позивачем, як постачальником на виконання вимог пункту 5.1 Договору №5 виписано податкові накладні та направлено для реєстрації в Реєстрі податкових накладних. На кожну виписану податкову накладну отримано квитанцію про прийняття та реєстрацію документу, а саме:

- податкова накладна від 12.01.2021 №1 на поставку 142,50 тон кукурудзи 3 класу врожаю 2020 року, загальна сума коштів, то підлягає сплаті з урахуванням ПДВ - 951 197 грн; реєстрація податкової накладної у ЄРПН № підтверджується квитанцією, а також рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26,09.2022 №520/1540/22; остаточний розрахунок у розмірі 190 239,40 грн настав 27.01.2021;

- податкова накладна від 29.12.2020 №6 на поставку 449,348 тон кукурудзи 3 класу врожаю 2020 року; загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням ПДВ - 3 000 000 грн; реєстрація податкової накладної у ЄРПН від 15.01.2021 № підтверджується квитанцією; остаточний розрахунок у розмірі 600 000 грн настав 18.01.2021;

- податкова накладна від 28.12.2020 №5 на поставку 973,782 тон кукурудзи 3 класу врожаю 2020 року; загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням ПДВ - 6 500 000 грн; реєстрація податкової накладної у ЄРПН від 15.01.2021 № підтверджується квитанцією; остаточний розрахунок у розмірі 1 300 000 грн настав 18.01.2021.

6.31. Суди попередніх інстанцій вказали, що як зазначав позивач, відповідач за отриманий товар розрахувався лише частково на суму 10 451 197 грн, що підтверджується копіями таких платіжних доручень: від 28.12.2020 №106_CS09R/1447; від 12.01.2021 №142_1С01Q/1207; від 29.12.2020 №110_СТ0ІТ/2214.

6.32. Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- пунктами 3.3 договорів №1, №2, №3, №4, №5, сторони погодили, що товар вважається поставленим з моменту підписання сторонами видаткових накладний;

- матеріалами справи підтверджується, що товар за якістю та кількістю прийнято відповідачем, як покупцем без жодних зауважень чи заперечень, про що свідчать підписані та скріплені печатками сторін копії видаткових накладних наявні в матеріалах справи;

- постачання та перехід права власності на товар до покупця також підтверджується вищезазначеними складськими квитанціями на зерно, які внесені та зареєстровані в Реєстрі складських документів на зерно;

- крім того, факт отримання товару не заперечувався відповідачем ні під час розгляду справи місцевим господарським судом, ані під час апеляційного перегляду даної справи;

- пунктом 5.1 договорів №1, №2, №3, №4, №5 передбачено, що порядок розрахунків оплати товару здійснюється за кожним додатком до договору: оплата у розмірі 80% від вартості поставленого товару - протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту поставки товару, остаточний розрахунок - після отримання покупцем в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової (-их) накладної (-них) на загальний обсяг поставленого товару в ЄРПН;

- водночас, з урахуванням положень пунктів 5.1 договорів №1, №2, №3, №4, №5, зобов`язання відповідача, як покупця зі здійснення остаточної оплати вартості поставленого товару (20% від його вартості) наступили протягом 3 (трьох) банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН;

- матеріалами справи підтверджується, що позивачем, як постачальником на виконання вимог пунктів 5.1 договорів №1, №2, №3, №4, №5 виписано податкові накладні та направлено для реєстрації в ЄРПН, крім того, на кожну виписану податкову накладну отримано квитанцію про прийняття та реєстрацію документа;

- з наведених вище умов укладених сторонами договорів, а також приписів чинного законодавства, що регулює спірним правовідносини випливає, що строк оплати за поставлений позивачем товар є таким, що настав;

- проте, як під час розгляду справи місцевим господарським судом так і під час апеляційного перегляду даної справи відповідач, як покупець, наголошує на порушенні позивачем, як постачальником, гарантій, визначених пунктом 1.3 укладених договорів №1, №2, №3, №4, №5 щодо підтвердження продавцем того факту, що він є сільськогосподарським підприємством-виробником товару, а також відповідачем отримано інформацію про недостовірність наданих постачальником відомостей та документів, зазначених у пунктах 1.4 укладених договорів;

- з огляду на вказані обставини, відповідач, як покупець, вважає, що має право застосовувати до позивача, як постачальника оперативно-господарську санкцію у вигляді притримання оплати товару за поставлений товар щодо якого було вчинено невиконання гарантій, що прямо передбачено умовами пунктів 5.7 укладених сторонами договорів поставки та відповідно строк оплати поставленого товару в повному обсязі не настав;

- як зазначено вище, згідно з пунктом 5.7 договорів №1, №2, №3, №4, №5 у разі наявності достатніх підстав вважати, що було вчинено порушення гарантій, визначених у пункті 1.3 договору, покупець може застосовувати до постачальника оперативно-господарську санкцію у вигляді притримання оплати товару в розмірі вартості товару, щодо якого було вчинено невиконання гарантії, визначених пунктом 1.3 договору;

- пунктом 1.3 договорів №1, №2, №3, №4, №5 сторони погодили, що постачальник підтверджує, що він є сільськогосподарським підприємством - виробником товару, і поставка товару за цим договором є першою;

- судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що зі змісту вказаного пункту договорів не випливає обов`язку надання позивачем, як постачальником, будь-яких документів на підтвердження викладених в ньому обставин. Даною умовою договорів постачальник лише підтверджує факт (гарантує покупцю), що він є виробником продукції за договором поставки та першим постачальником продукції;

- крім того, пунктом 1.4 договорів №1, №2, №3, №4, №5 сторони погодили, що при укладанні цього договору постачальник зобов`язаний надати покупцеві документи за списком (пункти 1.4.1 - 1.4.11);

- таким чином, зі змісту вказаного пункту договорів випливає, що сторони узгодили перелік документів, копії яких мають бути надані постачальником саме при укладенні договору, а не після поставки товару покупцю та його часткової оплати;

- при цьому, колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що стаття 666 ЦК України визначає правові наслідки, що настають в разі невиконання продавцем обов`язку передати приналежності товару та документи, що стосуються товару. Зокрема, якщо продавець не передає покупцеві документи, які стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві;

- як зазначено вище, матеріалами справи підтверджується, що доказів відмови відповідача, як покупця, від прийняття товару за видатковими накладними останнім надано не було, як і не було заявлено про свої зауваження чи вимоги стосовно наявності будь-яких невідповідностей щодо самого товару, які позивач повинен був усунути. Крім того, матеріалами справи також підтверджується той факт, що відповідачем, як покупцем було здійснено часткову оплату за поставлений товар;

- отже, за наведених обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апелянта про порушення позивачем, як постачальником, умов пунктів 1.3, 1.4 договорів №1, №2, №3, №4, №5 у частині ненадання документів під час поставки товару та як наслідок відсутність правових підстав для застосовування до позивача, як постачальника, оперативно-господарських санкцій у вигляді притримання оплати товару за поставлений товар щодо якого було вчинено невиконання гарантій, передбаченої умовами пункту 5.7 договорів №1, №2, №3, №4, №5;

- щодо доводів апелянта про наявність кримінального провадження №0000856 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України, фігурантом якого є позивача (Господарство), колегія зазначає, що вказана обставина не свідчить про фіктивність укладених між сторонами договорів поставки, оскільки, відповідного факту не встановлено відповідним судовим рішенням, яке набрало законної сили. А наявність зазначеного кримінального провадження не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар в повному обсязі;

- з огляду на вищевикладене, враховуючи доведення факту порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договорами поставки в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу за поставлений товар у розмірі 4 624 301,38 грн;

- щодо позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних в розмірі 947 616,76 грн і 3% річних в сумі 157 820,67 грн, колегія суддів апеляційної інстанції зазначила таке;

- нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми;

- нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція;

- при цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання;

- перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних, наданий позивачем, колегія суддів апеляційної інстанції погодилася з висновком суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог у відповідній частині, а саме: інфляційних втрат у розмірі 947 616,76 грн і 3% річних -157 797,50 грн.

6.33. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанцій в частині покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу, виходив, зокрема, з такого.

6.33.1. Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між Господарством (клієнт) та адвокатським об`єднанням "Справар" в особі директора (керуючого партнера) Михайлова Володимира Леонідовича (далі - АО «Справар») виникли на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 24.05.2023 №2405/23-ПД-01, відповідно до умов якого адвокатське об`єднання виконувало роботи та надавало послуги у обсязі та порядку, встановленому за домовленістю сторін.

6.33.2. Господарством (клієнт) та АО "Справар" 19.06.2023 укладено додаткову угоду №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 24.05.2023 №2405/23-ПД-01 (далі - Додаткова угода), відповідно до умов якої адвокатське об`єднання здійснює представництво інтересів клієнта у справі за позовом клієнта до Товариства та надає іншу професійну правничу допомогу, пов`язану із представництвом та захистом прав та інтересів клієнта під час судового розгляду справи в Господарському суді Харківської області.

6.33.3. Пунктом 2 Додаткової угоди визначено обсяг та зміст правової допомоги, а також розмір гонорару за правову допомогу, надану клієнту, у зв`язку із підготовкою та розглядом позовної заяви, заяви про забезпечення позову, представництва інтересів клієнта у Господарському суді Харківської області та зазначено опис робіт (наданих послуг) з вартістю таких робіт. Розмір гонорару за правову допомогу складає 20 000 грн.

6.33.4. Відповідно до пункту 3 Додаткової угоди оплата за надану правову допомогу здійснюється клієнтом шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок адвокатського об`єднання протягом 5 днів з моменту підписання сторонами Додаткової угоди та підставі рахунку.

6.33.5. На виконання умов договору та Додаткової угоди сторонами складено та підписано акт приймання-передачі наданих послуг від 13.10.2023 №172, відповідно до якого АО "Справар" надало, а Господарство прийняло послуги, загальний обсяг яких складає 20 000 грн, у тому числі:

- юридична консультація клієнта щодо судового розгляду справи - 500 грн;

- правовий аналіз представлених клієнтом документів, підготовка доказів, виготовлення копій документів - 1 500 грн;

- моніторинг судової практики з аналогічних питань - 1 000 грн;

- підготовка та затвердження позовної заяви - 6 500 грн;

- підготовка заяви про забезпечення позову - 2 000 грн;

- підготовка заяв та клопотань по суті справи, а також представництво прав та інтересів клієнта під час розгляду справи у суді першої інстанції - 8 500 грн.

6.33.6. З аналізу умов укладеного сторонами договору про надання правової допомоги та Додаткової угоди випливає, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначено сторонами у вигляді фіксованої суми.

6.33.7. З огляду на умови договору про надання правової допомоги та Додаткової угоди, враховуючи складання і підписання адвокатом процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, а також враховуючи надані позивачем належні та допустимі докази в обґрунтування понесених ним витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката, колегія суддів апеляційної інстанції погодилася з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн є пов`язаними з цією справою, підтвердженими та відповідають фактично наданим послугам.

6.33.8. Крім того, з урахуванням часткової відмови в позові, місцевий господарський суд правомірно застосував положення частини четвертої статті 129 ГПК України та розподілив судові витрати в розмірі 20 000 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог поклавши на відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 19 999,92 грн, що свідчить про відсутність правових підстав для скасування додаткового рішення Господарського суду Харківської області від 24.10.2023 у справі №922/2786/23.

7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Ухвалою Верховного Суду від 04.03.2024, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі №922/2786/23 на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.

7.2. Втім, 26.03.2024 (сформовано засобами підсистеми «Електронний суд» та доставлено Товариству 25.03.2024 о 21:39 год) від Господарства до Суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив, в якому позивач просив поновити процесуальний строк на подання відзиву на касаційну скаргу.

7.3. Суд протокольною ухвалою від 26.03.2024 відмовив у задоволенні клопотання позивача про поновлення процесуального строку на подання відзиву на касаційну скаргу, з огляду на приписи статті 118, 119 ГПК України. Втім, Суд долучає відзив як письмові пояснення, з огляду на статтю 42 ГПК України до матеріалів справи, та оцінюватиме їх у межах статті 300 ГПК України.

7.4. Ухвалою Верховного Суду від 26.03.2024 касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду Харківської області від 10.10.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.01.2024 у справі №922/2786/23 зупинено до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №916/101/23.

7.5. Ухвалою Верховного Суду від 18.04.2024, зокрема, поновлено касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду Харківської області від 10.10.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.01.2024 у справі №922/2786/23.

7.6. Ухвалою Верховного Суду від 22.04.2024 у справі №922/2786/23, зокрема, клопотання Товариства про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №922/2786/23 призначеного на 14 травня 2024 року о 12:40, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - задоволено частково; роз`яснено, що для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду представнику Товариства - Гетьман Анастасії Аркадіївні, необхідно за допомогою свого Електронного кабінету та власних технічних засобів використовувати комп`ютерну техніку або смартфони з доступом в мережу Інтернет, які дозволяють передавати аудіосигнал та відеозображення, а також авторизуватися в системі відеоконференцзв`язку за 10 хвилин до часу судового засідання; активувати технічні засоби (мікрофон, навушники та камеру), перевірити їх працездатність та очікувати запрошення секретаря судового засідання до участі в судовому засіданні; попереджено про те, що відповідно до частини п`ятої статті 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи.

7.7. Ухвалою Суду від 07.05.2024 у справі №922/2786/23 клопотання представника Господарства адвоката Підлісного Микити Олексійовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №922/2786/23 призначеного на 14 травня 2024 року о 12:40, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено; роз`яснено, що для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі №922/2786/23, представнику Господарства «Агроземля» - адвокату Підлісному Микиті Олексійовичу, необхідно за допомогою свого Електронного кабінету та власних технічних засобів використовувати комп`ютерну техніку або смартфони з доступом в мережу Інтернет, які дозволяють передавати аудіосигнал та відеозображення, а також авторизуватися в системі відеоконференцзв`язку за 10 хвилин до часу судового засідання; активувати технічні засоби (мікрофон, навушники та камеру), перевірити їх працездатність та очікувати запрошення секретаря судового засідання до участі в судовому засіданні; попереджено про те, що відповідно до частини п`ятої статті 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи.

7.8. У судовому засіданні 14.05.2024 встановлено, що представниця відповідача Гетьман Анастасія Аркадіївна не під`єдналася до відеоконференції.

7.9. Суд протокольною ухвалою від 14.05.2024 постановив проводити судовий розгляд справи за відсутності представника відповідача, оскільки, в силу приписів частини п`ятої статті 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе Товариство.

7.10. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.11. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.2. Розглядаючи доводи касаційної скарги, які узагальнено окреслені у розділі 4 цієї постанови, Верховний Суд зазначає таке.

8.3. Так, скаржник вказує, що відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо питання застосування пункту 1 частини першої статті 236 ГК України, а саме щодо можливості застосування покупцем оперативно-господарської санкції у вигляді притримання оплати товару в разі порушення постачальником (продавцем) наданих гарантій за договором, недостовірності наданих постачальником відомостей та документів.

8.4. Також, Товариство зазначає, що:

- суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень дійшли до помилкового висновку щодо застосування до спірних правовідносин положення статті 666 ЦК України, оскільки, в даному випадку мова йде не про документи щодо товару, а про документи щодо постачальника (продавця), його статусу;

- судами попередніх інстанцій при вирішенні даного спору порушені положення частин першої - третьої статті 235 ГК України, частини першої статті 236 ГК України та частини першої статті 237 ГК України, оскільки, враховуючи вимоги частини другої статті 235 ГК України, якою чітко визначено, що до суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором, у зв`язку і з цим не встановили з достовірністю обставини, які мають значення для правильного вирішення спору у цій справі, та дійшли передчасного висновку про задоволення позовних вимог Господарства.

8.5. Відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

8.6. Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

8.7. Слід зазначити, що висновки Верховного Суду стосовно питання застосування норм матеріального права, визначених у пункті 8.3 цієї постанови у спорах предметом розгляду яких є стягнення заборгованості, інфляційних втрат і 3 % річних за договорами поставки.

8.8. Отже, з огляду на відсутність таких висновків, необхідно з`ясувати наявність або відсутність неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

8.9. Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).

8.10. Разом з тим, касаційне провадження у даній справі було зупинено до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №916/101/23.

8.11. Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №916/101/23 у постанові від 05.04.2024 у справі №916/101/23, вказала, зокрема, таке:

« 6.4. Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

6.5. Згідно з частиною першою статті 594 Цивільного кодексу України притримання - це право кредитора, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків, він має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання.

6.6. Притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом (частина друга статті 594 Цивільного кодексу України).

6.7. Загальні засади права притримання закріплені, передусім у § 7 «Притримання» Глави 49 «Забезпечення виконання зобов`язання» Цивільного кодексу України, де законодавець визначив загальні положення застосування права на притримання.

6.8. Так, для виникнення у кредитора права притримання необхідна одночасна наявність таких умов: 1) притримання можливе лише щодо чужої речі, тобто речі, на яку право власності належить іншій особі, а не кредитору; 2) кредитор має володіти річчю на законній підставі; 3) кредитор має право притримувати річ боржника, якщо інше не встановлено домовленістю сторін у договорі; 4) існує дійсне прострочене зобов`язання боржника перед кредитором, який притримує річ боржника.

6.9. Слід зазначити, що Цивільний кодекс України передбачає, що підставою виникнення права притримання є невиконання боржником у строк зобов`язання: 1) щодо оплати речі; 2) щодо відшкодування кредиторові пов`язаних з річчю витрат та інших збитків; 3) щодо інших вимог кредитора.

6.10. Окремо об`єднана палата зазначає, що притримання може використовуватися в договірному зобов`язанні, яке виникло між кредитором і боржником щодо речі, яка стає предметом притримання, а також відповідно до частини другої статті 594 Цивільного кодексу України притриманням речі можуть забезпечуватися інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом.

6.11. Отже, притриманням може забезпечуватися виконання будь-якого зобов`язання боржника перед кредитором (як договірного, так і позадоговірного).

6.12. Відповідно до статті 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

6.13. У частині першій статті 548 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

6.14. Водночас положення параграфа 7 глави 49 Цивільного кодексу України, які регулюють такий спосіб забезпечення виконання зобов`язань як притримання, не передбачають укладення договору про притримання майна.

6.15. Як зазначалось раніше, в розумінні статті 594 Цивільного кодексу України кредитор має право на притримання речі боржника як у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі, так і у разі наявності боргу, який не пов`язаний з оплатою речі та відшкодуванням витрат на неї. Тобто, зважаючи на широке коло зобов`язань боржника, які можуть забезпечуватися притриманням, та з огляду на неможливість заздалегідь передбачити, за яких саме обставин у боржника може виникнути відповідне зобов`язання, що потребує забезпечення, притримання - це право, а не обов`язок кредитора, скористатися яким, чи ні - цілком залежить від його волі, а тому правочин про притримання належить до односторонніх правочинів, його суб`єктом є кредитор. Такий правочин вчиняється шляхом повідомлення боржника про притримання (частина перша статті 595 Цивільного кодексу України).

6.16. За таких обставин, об`єднана палата, проаналізувавши загальні засади притримання в сукупності з положеннями статей 547- 548 Цивільного кодексу України, вважає за необхідне вказати, що оскільки право на притримання має будь-який кредитор, який правомірно володіє річчю, то право притримання виникає на підставі прямої вказівки статті 594 Цивільного кодексу України за умови повідомлення боржника відповідно до частини першої статті 595 Цивільного кодексу України, і для його реалізації не потрібно домовленості між кредитором та боржником шляхом укладання відповідного двостороннього правочину.

6.17. Такий висновок узгоджується з положеннями інших спеціальних норм законодавства, що регулюють право кредитора на притримання в силу прямої вказівки закону, зокрема: право підрядника на притримування результату роботи, устаткування, залишку невикористаного матеріалу та іншого майна замовника (стаття 856 Цивільного кодексу України), право перевізника притримати переданий йому для перевезення вантаж (частина четверта статті 916 Цивільного кодексу України), право комісіонера на притримання речі, яка має бути передана комітентові (стаття 1019 Цивільного кодексу України).

6.18. З наведеного вище можна дійти висновку, що нормативне регулювання притримання здійснюється через загальні положення Цивільного кодексу України та спеціальні норми про притримання в окремих видах зобов`язань, що водночас не позбавляє кредитора права скористатися зазначеним способом для забезпечення виконання й інших зобов`язань за наявності необхідних для цього підстав та умов згідно з частиною другою статті 594 Цивільного кодексу України»;

« 6.50. Отже, в контексті умов статей 594, 595 та 953 Цивільного кодексу України об`єднана палата вважає за необхідне вказати, що повідомлення про притримання має бути здійснено кредитором негайно (якомога швидше) після першого звернення боржника з вимогою про повернення майна, що відповідатиме принципу правової визначеності, згідно з яким боржник як власник майна за відсутності повідомлення кредитора про притримання "законно очікує" та розраховує, що йому буде повернуто майно на його вимогу. Тобто кредитор має заявити про свій намір притримати майно, яким він на законних підставах володіє, у відповідь на першу вимогу боржника про його повернення якомога швидше.

6.51. Об`єднана палата також наголошує на необхідності належного та негайного повідомлення про притримання речі, позаяк неповідомлення кредитором про застосування притримання може мати ознаки порушення права боржника на мирне володіння майном, гарантованого статтею 41 Конституції України.

6.52. Отже, якщо кредитор негайно не повідомив боржника про притримання майна, таке майно підлягає поверненню власнику після заявлення вимоги про його повернення, навіть за умови наявності боргу за його утримання та зберігання.

6.53. Об`єднана палата також звертає увагу, що відповідно до статті 595 Цивільного кодексу України обов`язок кредитора повідомити боржника про факт притримання його речі (майна) обумовлюється тим, що таке повідомлення має бути однозначним і чітким та оформленим окремим документом (листом, телеграмою, тощо), що містить докази простроченої заборгованості та в якому конкретизовано, яке саме майно притримується.

6.54. Зважаючи на викладене вище, об`єднана палата погоджується з доводами скаржника про відсутність на сьогодні висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм статей 594, 595 Цивільного кодексу України в подібних правовідносинах, пов`язаних з наданням послуг зберігання та повернення майна на вимогу поклажодавця (стаття 953 Цивільного кодексу України).

6.55. Отже, враховуючи встановлені судами фактичні обставини, об`єднана палата вважає за необхідне сформулювати висновок щодо застосування норм статей 594, 595 Цивільного кодексу України в сукупності з нормою статті 953 Цивільного кодексу України в подібних правовідносинах про те, що: притримання реалізується тільки тоді, коли кредитор письмово повідомив боржника про фактичні умови застосування притримання та його початок, і таке повідомлення кредитор зробив якомога швидше з моменту виникнення прострочення виконання боржником зобов`язання, проте у будь-якому разі одразу після отримання кредитором першої письмової вимоги боржника (поклажодавця) повернути річ шляхом надання письмової відповіді про застосування притримання. У разі невиконання вказаних умов кредитор зобов`язаний повернути майно боржнику навіть за умови наявності боргу за його зберігання, виготовлення та утримання»;

« 11. Стосовно відступлення від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 915/214/17

11.1. Верховний Суд у постанові від 29.03.2018 у справі № 915/214/17 зазначив, що право притримання виникає на підставі прямої вказівки статті 594 Цивільного кодексу України і для його реалізації не потрібно домовленості між кредитором та боржником.

11.2. Об`єднана палата дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від вказаного висновку з урахуванням уточнення такого змісту:

- правочин про притримання належить до односторонніх правочинів, його суб`єктом є кредитор. Такий правочин вчиняється шляхом повідомлення боржника про притримання (частина перша статті 595 Цивільного кодексу України);

- оскільки право на притримання має будь-який кредитор, який правомірно володіє річчю, то право притримання виникає на підставі прямої вказівки статті 594 Цивільного кодексу України за умови повідомлення боржника відповідно до частини першої статті 595 Цивільного кодексу України, і для його реалізації не потрібно домовленості між кредитором та боржником шляхом укладання відповідного двостороннього правочину;

- притримання реалізується тільки тоді, коли кредитор письмово повідомив боржника про фактичні умови застосування притримання та його початок, і таке повідомлення зроблено кредитором якомогашвидше з моменту виникнення прострочення виконання боржником зобов`язання, проте у будь-якому разі одразу після отримання кредитором першої письмової вимоги боржника (поклажодавця) повернути річ шляхом надання письмової відповіді про застосування притримання».

8.12. Верховний Суд виходить з того, що притримання урегульовано, зокрема, такими нормами ЦК України:

- виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (частина перша статті 546 ЦК України);

- кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання (частина перша статті 594 ЦК України);

- притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом (частина друга статті 594 ЦК України);

- кредитор, який притримує річ у себе, зобов`язаний негайно повідомити про це боржника (частина перша статті 595 ЦК України);

8.13. Втім, на думку скаржника, у даному випадку у нього, як покупця, виникло право застосувати оперативно-господарську санкцію у вигляді притримання оплати товару, оскільки, постачальником (позивачем) порушено зобов`язання щодо наданих гарантій за договорами поставки, а також, ураховуючи недостовірність наданих постачальником відомостей та документів.

8.14. Відповідно до статті 235 ГК України за порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку.

До суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

Оперативно-господарські санкції застосовуються незалежно від вини суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання.

8.15. Згідно зі статтею 236 ГК України угосподарських договорах сторони можуть передбачати використання таких видів оперативно-господарських санкцій:

1) одностороння відмова від виконання свого зобов`язання управненою стороною, із звільненням її від відповідальності за це - у разі порушення зобов`язання другою стороною;

відмова від оплати за зобов`язанням, яке виконано неналежним чином або достроково виконано боржником без згоди другої сторони;

відстрочення відвантаження продукції чи виконання робіт внаслідок прострочення виставлення акредитива платником, припинення видачі банківських позичок тощо;

2) відмова управненої сторони зобов`язання від прийняття подальшого виконання зобов`язання, порушеного другою стороною, або повернення в односторонньому порядку виконаного кредитором за зобов`язанням (списання з рахунку боржника в безакцептному порядку коштів, сплачених за неякісну продукцію, тощо);

3) встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов`язань стороною, яка порушила зобов`язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо;

4) відмова від встановлення на майбутнє господарських відносин із стороною, яка порушує зобов`язання.

Перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у частині першій цієї статті, не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.

8.16. Статтею 237 ГК України передбачено, підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов`язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред`явлення претензії порушнику зобов`язання.

Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням.

Оперативно-господарські санкції можуть застосовуватися одночасно з відшкодуванням збитків та стягненням штрафних санкцій.

8.17. Зі змісту вказаних норм ГК України слідує, що:

- по-перше, до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку;

- по-друге, до суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором;

- по-третє, підставою для застосування оперативно-господарської санкції є факт порушення господарського зобов`язання другою стороною;

- по-четверте, такі санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред`явлення претензії порушнику зобов`язання.

8.18. Так, скаржник вказує, що в силу приписів пунктів 5.7 і 5.8 договорів поставки, він мав право та застосував до позивача оперативно-господарську санкцію у вигляді притримання оплати за поставлений товар.

8.19. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій в повній мірі надали оцінку вказаним аргументам відповідача, виходячи з такого.

8.20. Суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях, вказали, зокрема, таке:

- проте, як під час розгляду справи місцевим господарським судом так і під час апеляційного перегляду даної справи відповідач, як покупець, наголошує на порушенні позивачем, як постачальником, гарантій, визначених пунктом 1.3 укладених договорів №1, №2, №3, №4, №5 щодо підтвердження продавцем того факту, що він є сільськогосподарським підприємством-виробником товару, а також відповідачем отримано інформацію про недостовірність наданих постачальником відомостей та документів, зазначених у пунктах 1.4 укладених договорів;

- з огляду на вказані обставини, відповідач, як покупець, вважає, що має право застосовувати до позивача, як постачальника оперативно-господарську санкцію у вигляді притримання оплати товару за поставлений товар щодо якого було вчинено невиконання гарантій, що прямо передбачено умовами пунктів 5.7 укладених сторонами договорів поставки та відповідно строк оплати поставленого товару в повному обсязі не настав;

- як зазначено вище, згідно з пунктом 5.7 договорів №1, №2, №3, №4, №5 у разі наявності достатніх підстав вважати, що було вчинено порушення гарантій, визначених у пункті 1.3 договору, покупець може застосовувати до постачальника оперативно-господарську санкцію у вигляді притримання оплати товару в розмірі вартості товару, щодо якого було вчинено невиконання гарантії, визначених пунктом 1.3 договору;

- пунктом 1.3 договорів №1, №2, №3, №4, №5 сторони погодили, що постачальник підтверджує, що він є сільськогосподарським підприємством - виробником товару, і поставка товару за цим договором є першою;

- судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що зі змісту вказаного пункту договорів не випливає обов`язку надання позивачем, як постачальником, будь-яких документів на підтвердження викладених в ньому обставин. Даною умовою договорів постачальник лише підтверджує факт (гарантує покупцю), що він є виробником продукції за договором поставки та першим постачальником продукції;

- крім того, пунктом 1.4 договорів №1, №2, №3, №4, №5 сторони погодили, що при укладанні цього договору постачальник зобов`язаний надати покупцеві документи згідно з визначеним у пунктах 1.4.1 - 1.4.11 переліком;

- таким чином, зі змісту вказаного пункту договорів випливає, що сторони узгодили перелік документів, копії яких мають бути надані постачальником саме при укладенні договору, а не після поставки товару покупцю та його часткової оплати;

- як зазначено вище, матеріалами справи підтверджується, що доказів відмови відповідача, як покупця, від прийняття товару за видатковими накладними останнім надано не було, як і не було заявлено про свої зауваження чи вимоги стосовно наявності будь-яких невідповідностей щодо самого товару, які позивач повинен був усунути. Крім того, матеріалами справи також підтверджується той факт, що відповідачем, як покупцем було здійснено часткову оплату за поставлений товар;

- отже, за наведених обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апелянта про порушення позивачем, як постачальником, умов пунктів 1.3, 1.4 договорів №1, №2, №3, №4, №5 у частині ненадання документів під час поставки товару та як наслідок відсутність правових підстав для застосовування до позивача, як постачальника, оперативно-господарських санкцій у вигляді притримання оплати товару за поставлений товар щодо якого було вчинено невиконання гарантій, передбаченої умовами пункту 5.7 договорів №1, №2, №3, №4, №5;

- щодо доводів апелянта про наявність кримінального провадження №0000856 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України, фігурантом якого є позивача (Господарство), колегія зазначає, що вказана обставина не свідчить про фіктивність укладених між сторонами договорів поставки, оскільки, відповідного факту не встановлено відповідним судовим рішенням, яке набрало законної сили. А наявність зазначеного кримінального провадження не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар в повному обсязі.

8.21. Верховний Суд виходить з того, що:

- відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень;

- обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи;

- важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою;

- статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів);

- таким чином, з`ясування фактичних обставин справи, які входять до кола доказування, має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому, ураховуючи взаємозв`язок і вірогідність;

- в даному випадку Суд звертається до категорії стандарту доказування та відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний [постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17]. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

8.22. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій оцінили, надані сторонами, докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, у тому числі, аргументам відповідача щодо наявності у нього підстав для застосування оперативно-господарської санкції у вигляді притримання оплати товару.

8.23. Верховний Суд зазначає, що наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановленні інших обставин, у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для скасування судових рішень і ухваленні нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

8.24. Зі змісту судових рішень вбачається, що у справі, яка розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій надали оцінку наданим сторонами доказам, якими вони обґрунтовують свої вимоги та/або заперечення і які мають значення для розгляду даного господарського спору, до переоцінки яких в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки, встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

8.25. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 зі справи №373/2054/16-ц).

8.26. Суд акцентує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

8.27. Отже, підстава касаційного оскарження - пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, наведена скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримала підтвердження.

8.28. Оскільки, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження, то підстави для скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі відсутні.

8.29. Верховний Суд окремо вважає за необхідне вказати, що у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

8.30. Верховний Суд зазначає, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких скаржником у цій справі аргументовано не доведено.

8.31. Слід зазначити, що в силу приписів частини другої статті 309 ГПК України формальні порушення не можуть бути підставою для скасування з формальних міркувань правильного по суті і законного рішення.

8.32. Верховний Суд, враховуючи рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.2. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення.

10. Судові витрати

10.1. Судовий збір сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладається на скаржника, оскільки, Верховний Суд касаційну скаргу відповідача залишає без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «КАІС АГРО» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 10.10.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.01.2024 у справі №922/2786/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя А. Ємець