РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.01.2024Справа № 910/11020/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., при секретарі судового засідання Гаврищук K.M., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт" (просп. Степана Бандери, 7, м. Київ, 04073)

до Акціонерного товариства "Завод "Маяк" (просп. Степана Бандери, 8, м. Київ 04073)

про стягнення 3 055 971,00 грн.

Представники сторін:

від позивача: Нєвєров О.О.

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Завод "Маяк" про стягнення 3 055 971,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору купівлі - продажу № STE-1-80-Д/КП-17 від 15.03.2017 року в частині здійснення поставки товару у визначений строк, у зв`язку з чим договір було розірвано в односторонньому порядку з ініціативи покупця, відтак у відповідача утворилась заборгованість у розмірі вартості нездійсненої поставки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/11020/23, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі частини 3 статті 12 ГПК України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 06.09.2023 року, а також зобов`язано відповідача надати суду додаткові докази, що мають значення для правильного вирішення спору (придатну для огляду суду копію Договору купівлі - продажу № STE-1-80-Д/КП-17 від 15.03.2017 року, належним чином засвідчені копії Договору поставки № STE-1-80-Д/К-13 від 22.04.2013 року, договору відповідального зберігання № STE-1-81-Д-17 від 15.03.2017 року, а також листування сторін).

Судом встановлено, що на виконання вимог ухвали суду 24.07.2023 року через канцелярію суду 29.08.2023 року від представника позивача надійшло клопотання № 31.68/1509/6680-23 від 22.08.2023 року про долучення документів до матеріалів справи, з доказами направлення стороні відповідача, які судом долучені до матеріалів справи.

У підготовчому судовому засіданні 06.09.2023 року у зв`язку з неявкою представника відповідача та ненаданням останнім відзиву на позовну заяву, протокольною ухвалою оголошено перерву на 11.10.2023 року.

Так, до початку судового засідання 11.10.2023 року через канцелярію суду 21.09.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 166 від 18.09.2023 року, з доказами його направлення іншій стороні, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує та зазначає про відсутність спірних відносин між сторонами з огляду на перебування на відповідальному зберіганні відповідача 34 одиниці продукції, поставленої позивачу за Договором. Відзив судом долучений до матеріалів справи.

В свою чергу, судом повідомлено, що від представника позивача 25.09.2023 року через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив № 31.68/1509/7482 від 21.09.2023 року, з доказами її направлення іншій стороні, згідно з якою позивач проти доводів відповідача щодо належного виконання умов Договору заперечує з посиланням на підписаний між сторонами договору Рекламаційний акт на усунення виявлених дефектів продукції, відповідно до якого відповідач зобов`язався здійснити доукомплектування поставленої за Договором продукції. Відповідь на відзив судом долучена до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 11.10.2023 року для можливості надання відповідачем заперечень на відповідь на відзив, протокольною ухвалою оголошено перерву на 26.10.2023 року.

Судом доведено до відома уповноваженого представника позивача, що через канцелярію суду 23.10.2023 року від уповноваженого представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив вих. № 109 від 23.10.2023 року з доказами направлення позивачу, які судом долучені до матеріалів справи.

Так, за змістом поданих заперечень відповідач зазначає про прийняття позивачем поставленої продукції за актом приймання-передачі від 28.09.2017 року, що свідчить про визнання позивачем факту виконання Договору. Крім того, факт прийняття позивачем після відповідального зберігання 6 одиниць продукції в комплекті «без ствола» також підтверджує, що позивач вважає умови Договору виконаними. Заперечення судом долучені до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 23.11.2023 року.

Судом встановлено, що через систему "Електронний суд" 16.11.2023 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі б/н від 16.11.2023 року, в яких останній наголошує на неналежному виконані відповідачем умов Договору в частині передачі продукції в комплекті «без ствола», зазначає, що прийняття позивачем з відповідального зберігання 6 одиниць продукції не нівелює обов`язок відповідача усунути дефекти товару шляхом його доукомплектування, а також наголошує, що відповідач так і не здійснив повернення позивачу коштів, сплачених останнім за некомплектний товар. Додаткові пояснення судом долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 23.11.2023 року у зв`язку з неявкою представника відповідача в судове засідання протокольною ухвалою оголошено перерву на 11.01.2024 року.

У судові засідання з розгляду справи по суті 23.11.2023 року та 11.01.2024 року з`явився уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача в судові засідання з розгляду справи по суті 23.11.2023 року та 11.01.2024 року не з`явився.

Відповідач про дату, час судових засідань відповідно до норм статті 6 ГПК України повідомлений належним чином в електронному кабінеті останнього, шляхом надсилання копій ухвал суду від 26.10.2023 та 23.11.2023 року про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті та про оголошення перерви в судовому засіданні у справі № 910/11020/23, факт отримання яких 07.11.2023 та 25.11.2023 року відповідно підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про доставку електронного листа до електронного кабінету.

Окрім того, про розгляд справи відповідач повідомлений шляхом надсилання судом засобами електронного зв`язку на електронну адресу відповідача, зазначену в матеріалах справи, а саме: , копій ухвал суду від 26.10.2023 та від 23.11.2023 року, факт отримання яких 07.11.2023 та 25.11.2023 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про доставку електронних листів до електронної скриньки.

При цьому судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.

Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи наведене господарський суд зазначає, що відповідач, за умови участі представника останнього в судовому засіданні 11.10.2023 року, не був позбавлений права та можливості ознайомитися, зокрема, з ухвалою суду від 26.10.2023 про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті, а також ухвалою від 23.11.2023 року про оголошення перерви в судовому засіданні, як в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/, так і з публікацією відповідного повідомлення на офіційному веб-порталі судової влади України в розділі «Інформація щодо стадій розгляду судових справ».

З огляду на вищевикладене, суд констатує, що ним вчинено всі необхідні та можливі заходи з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом.

Про поважні причини неявки в судове засідання з розгляду справи по суті 11.01.2024 року уповноваженого представника відповідача суд не повідомлено.

Будь - яких інших доказів на підтвердження своїх вимог, заперечень та правової позиції, а також заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, від сторін станом на 11.01.2024 року до суду не надходило.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на вищевикладене, оскільки Акціонерне товариство "Завод "Маяк" не скористалось наданими йому процесуальними правами, зокрема, відповідачем не забезпечено участі свого представника в судовому засіданні та за відсутності відповідних клопотань про відкладення розгляду справи, суд здійснював розгляд справи по суті в судовому засіданні 11.01.2024 року виключно за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 11.01.2024 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 11.01.2024 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 15.03.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Завод Маяк», яке змінило найменування на Акціонерне товариство «Завод Маяк» (продавець за договором, відповідач у справі) та Дочірнім підприємством Державної компанії «Укрспецекспорт» Державне госпрозрахункове зовнішньоторговельне підприємство «Спецтехноекспорт» (покупець за договором, позивач у справі) укладено Договір купівлі-продажу № STE-1-80-Д/КП-17 (далі - Договір), за умовами якого Продавець передає, а Покупець приймає і оплачує Продукцію, згідно зі Специфікацією, яка зазначена у Додатку №1 до цього Договору та є його невід`ємною частиною (пункт 1.1 Договору).

Розділами 1-10 Договору сторони погодили предмет договору, загальну суму договору, порядок взаєморозрахунків, порядок та терміни постачання, умови приймання-передачі та якість продукції, транспортування та пакування продукції, відповідальність сторін, форс-мажор, порядок вирішення спорів, строк дії договору тощо.

Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Відповідно до пункту 10.1 Договору сторони погодили, що цей Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до повного його виконання, але не більше ніж до 31.12.2017 року.

Як свідчать матеріали справи, вказаний Договір підписаний представниками продавця і покупця та скріплений печатками юридичних осіб.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який регулюється нормами §3 глави 54 Цивільного кодексу України та §1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до пункту 1.3 Договору товари (Продукція) передаються за цим Договором виключно для забезпечення діяльності в окремих сферах господарювання Сторін за цим Договором, які є афілійованими підприємствами (перебувають під контролем Державного концерну «Укроборонпром» та є учасниками цього Концерну). Відповідно пп.1 частини 4 статті 2 Закону України «Про публічні закупівлі» дія цього Закону не поширюється на закупівлю Продукції за цим Договором.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Номенклатура, кількість Продукції, що передаються за даним Договором, її комплектація, визначаються Додатком №1 до цього Договору (пункт 1.2 Договору).

Відповідно до Специфікації продукції, яка є Додатком №1 до Договору, сторони погодили поставку товару - Кулеметів ПКМ (7,62х54 мм) в комплекті зі стволом у кількості 40 одиниць за ціною 74 901,25 грн. без ПДВ за одиницю продукції на загальну суму 3 595 260,00 грн. з ПДВ.

Згідно частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За умовами пункту 2.2 Договору вартість Продукції становить 2 996 050,00 грн., крім того ПДВ - 599 210,00 грн. Загальна сума Договору складає 3 595 260,00 грн.

Відповідно до Специфікації продукції сума Договору становить 3 595 260,00 грн.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3.1 Договору взаєморозрахунки за даним Договором здійснюються наступним чином:

- авансовий платіж становить - 2 265 000,00 грн., крім того ПДВ - 453 000,00 грн. Разом 2 718 000,00 грн. Авансовий платіж за Продукцію Покупець сплачує Продавцю протягом 10 календарних днів з дати підписання даного Договору.

- залишок - 731 050,00 грн., крім того ПДВ - 146 210,00 грн. Загальна сума залишку складає 877 260,00 грн. Залишок за Продукцію Покупець сплачує Продавцю протягом 10 календарних днів з дати підписання Сторонами актів приймання-передачі, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Доказів узгодження сторонами іншого строку та/або порядку оплати поставленої за Договором продукції матеріали справи не містять.

Судом встановлено за матеріалами справи, зазначено позивачем в позовній заяві та відповідачем не заперечувалось, що на виконання умов пункту 3.1 Договору позивачем як покупцем 20.03.2017 року було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 2 718 000,00 грн. із зазначенням призначення платежу «оплата за спецпродукцію згідно договору № STE-1-80-Д/КП-17 від 15.03.2017, рахунок №966 від 16.03.2017», що підтверджується відповідним платіжним дорученням 953 від 20.03.2017 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

Факт отримання вказаних коштів, їх розмір та зарахування відповідачем не заперечувався.

Крім того, між позивачем та відповідачем була укладена Додаткова угода № 1 про перенесення боргових зобов`язань від 25.09.2017 року (надалі - Додаткова угода №1), відповідно до пункту 1 якої сторони, враховуючи власні взаємні інтереси та необхідність подальшої оптимізації своїх договірних відносин, дійшли спільної згоди зарахувати боргове зобов`язання Публічного акціонерного товариства «Завод «Маяк» за Договором поставки №STE-3-67-Д/K-13 від 22.04.2013 року у загальному розмірі 877 260,00 грн. в якості оплати від ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт» за Договором купівлі-продажу № STE-1-80-Д/КП-17 від 15.03.2017 року.

Згідно з пунктом 2 Додаткової угоди №1 з моменту набуття чинності цією угодою, зобов`язання Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державне госпрозрахункове зовнішньоторговельне підприємство «Спецтехноекспорт» перед Публічним акціонерним товариством «Завод Маяк» щодо оплати товару (Продукції) за Договором купівлі-продажу № STE-1-80-Д/КП-17 від 15.03.2017 року є виконаним у повному обсязі.

Статтями 202, 203 Господарського кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Отже, заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином.

Відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Водночас, однією із важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань.

Таким чином, у даному випадку зобов`язання позивача перед відповідачем за Договором купівлі-продажу № STE-1-80-Д/КП-17 від 15.03.2017 року в частині оплати вартості продукції в сумі 877 260,00 грн. припинені шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі Додаткової угоди №1 від 25.09.2017 року, що відповідає положенням статті 601 Цивільного кодексу України.

При цьому, враховуючи предмет та підстави даного позову, за відсутності будь - яких заперечень судом правова оцінка правовідносин сторін за Договором поставки №STE-3-67-Д/K-13 від 22.04.2013 року, зобов`язання за яким зараховані сторонами в якості оплати за спірним Договором купівлі-продажу № STE-1-80-Д/КП-17 від 15.03.2017 року, не надавалась.

За таких обставин суд доходить до висновку, що позивачем виконані зобов`язання щодо здійснення 100% передоплати за товар в розмірі 3 595 260,00 грн., обумовленому сторонами на підставі укладеного між ними Договору та узгодженої Специфікації продукції до Договору, в тому числі з урахуванням умов Додаткової угоди № 1 про перенесення боргових зобов`язань від 25.09.2017 року, що належним чином підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

За умовами пункту 4.1 Договору передача продукції Продавцем Покупцю здійснюється на умовах EXW - Публічне акціонерне товариство «Завод Маяк», м. Київ, проспект Степана Бандери, 8, Україна, згідно ІНКОТЕРМС - 2010

Згідно з пунктом 4.2 Договору постачання Продукції здійснюється однією партією.

Відповідно до пункту 4.3 Договору строк поставки Продукції не може перевищувати 30 календарних днів з дати отримання Продавцем коштів згідно з пунктом 3.1 даного Договору.

Технічне приймання (інспекція) Продукції проводиться на складі ПАТ «Завод «Маяк», м. Київ, проспект Степана Бандери, 8, Україна, представниками Покупця та Продавця з оформленням Акту технічної прийомки Продукції у 2-х примірниках за зразком, наведеним у Додатку №2 до даного Договору (пункт 5.4 Договору).

Пунктом 5.7 Договору передбачено, що право власності на Продукцію переходить від Продавця до Покупця в момент підписання Акту приймання-передачі Продукції (за зразком, наведеним у Додатку № 3 до Договору).

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами частин 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Тобто, за висновками суду, з урахуванням умов пункту 4.3 Договору, дати здійсненої позивачем передоплати (20.03.2017 року) та вищезазначених норм Цивільного кодексу України продавець був зобов`язаний поставити покупцю товар за Договором - до 20.04.2017 року (включно).

Так, з матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору відповідач як продавець передав, а позивач як покупець прийняв Продукцію - «Кулемет ПКМ (7,62x54 мм) в комплекті зі стволом», в кількості 40 одиниць, загальною вартістю 3 595 260,00 грн. з ПДВ, що підтверджується копіями видаткової накладної №2714 від 28.09.2017 на суму 3 595 260,00 грн. та Акту № 1 приймання - передачі продукції від 28.09.2017 року 28.09.2017 року.

При цьому факт отримання продукції позивачем підтверджується підписами на зазначених видатковій накладній та акті приймання - передачі представників продавця та покупця.

Як зазначає позивач у позовній заяві та у відповіді на відзив, оскільки у ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт» відсутні відповідні складські приміщення для зберігання такої продукції як кулемети ПКМ у повній комплектації, між сторонами у справі був укладений Договір відповідального зберігання майна № STE-1-81-Д-17 від 15.03.2017 року, за яким передбачалось, що після отримання позивачем продукції за Договором купівлі-продажу, така продукція буде передана на зберігання відповідачу.

Судом встановлено, що 15.03.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Завод Маяк», яке змінило найменування на Акціонерне товариство «Завод Маяк» (зберігач за договором) та Дочірнім підприємством Державної компанії «Укрспецекспорт» Державне госпрозрахункове зовнішньоторговельне підприємство «Спецтехноекспорт» (поклажодавець за договором) укладено Договір відповідального зберігання майна № STE-1-81-Д-17 (далі - Договір зберігання), за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання, протягом строку цього Договору майно, що визначене у акті приймання передачі майна, що є невід`ємною частиною цього Договору (пункт 1.1 Договору зберігання).

Згідно з пунктом 1.2 Договору зберігання сторонами визначено місце зберігання майна: Публічне акціонерне товариство «Завод «Маяк», 04073 м. Київ, проспект Степана Бандери, 8, Україна.

Строк зберігання майна: 1 рік. За взаємною згодою Сторін, строк зберігання майна може бути змінений, шляхом підписання відповідної додаткової угоди (пункт 1.3 Договору збергінання).

Приймання майна на відповідальне зберігання та повернення його з відповідального зберігання здійснюється Сторонами за актами приймання - передачі, які є невід`ємною частиною цього Договору (пункт 1.5 Договору зберігання).

За умовами пункту 1.6 Договору зберігання перелік майна, яке передається на відповідальне зберігання згідно з цим Договором, його кількість та комплектність визначаються Сторонами у актах приймання-передачі.

З матеріалів справи вбачається, що у день отримання позивачем продукції за Договором купівлі-продажу на підставі Акту №01 від 28.09.2017 року приймання-передачі майна до Договору відповідального зберігання позивачем було передано, а відповідачем прийнято на відповідальне зберігання продукція, поставлена за Договором купівлі-продажу, а саме: Кулемети ПКМ (7,62x54 мм) в кількості 40 одиниць в комплекті зі стволом.

Окрім цього суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 682 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, що відповідає умові договору купівлі-продажу щодо комплектності.

Судом встановлено, що 28.09.2017 року (у день поставки та приймання продукції) комісією у складі: голови правління-генерального директора Публічного акціонерного товариства «Завод «Маяк» Перегудова О.М., заступника директора ДК №1 ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт» Шеленга Р.А. та директора технічного головного інженера ПАТ «Завод Маяк» Синіцина В.С. був складений Рекламаційний акт б/н від 28.09.2017 року, відповідно до якого покупцем було виявлено дефекти у продукції, а саме: Продавець не надав підтвердження відстрілювання 10 одиниць кулеметів ПКМ (7,62x54 мм), а також у продукції відсутні 40 штук стволів.

Як вбачається з Рекламаційного акту б/н від 28.09.2017 сторони Договору погодили, що майно (продукція) підлягає поверненню продавцю для його доукомплектування стволами в кількості 40 штук та відстрілюванню 10 одиниць силами та за рахунок власних коштів продавця.

Рекламаційний акт підписаний уповноваженими представниками покупця і продавця без будь-яких зауважень та застережень.

Отже, з наведеного вбачається, що відповідач в порушення умов Договору передав позивачу продукцію у неповній комплектації, а саме відбулась поставка Кулеметів ПКМ (7,62x54 мм) в кількості 40 одиниць без стволів, в той час як Специфікацією продукції передбачено поставка Кулеметів ПКМ (7,62x54 мм) в комплектації зі стволом.

Згідно з частино 1 статті 684 Цивільного кодексу України у разі передання некомплектного товару покупець має право вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) доукомплектування товару в розумний строк.

Таким чином, повертаючи відповідачу продукцію для усунення продавцем недоліків шляхом її доукомплектування за Рекламаційним актом від 28.09.2017 року позивач скористався передбаченим пунктом 2 частини 1 статті 684 Цивільного кодексу України правом вимоги щодо доукомплектування товару в розумний строк.

Разом з цим, ані умовами Договору, ані умовами Рекламаційного акту строк, в який продавець зобов`язаний здійснити доукомплектування продукції, не встановлений.

Проте, як зазначено позивачем в позовній заяві, відповідач починаючи з 28.09.2017 року не вчинив дії з доукомплектування продукції за Договором.

Доказів доукомплектування продукції - Кулеметів ПКМ (7,62x54 мм) стволами у кількості 40 штук відповідачем під час розгляду справи суду не надано.

Зокрема, Акціонерне товариство «Завод «Маяк» своїми листами №465/201 від 06.10.2021 року та №558/201 від 29.11.2021 року підтверджує, що у зв`язку зі складним фінансовим становищем не мало та не має змоги належним чином виконати умови Договору, а саме - закупити стволи калібру 7,62 мм для доукомплектування кулеметів КМ-7,62 в кількості 40 штук відсутніми стволами.

Відповідно до листа №558/201 від 29.11.2021 року «Щодо проведення інвентаризації майна за Договором відповідального зберігання № STE-1-81-Д-17 від 15.03.2017 року» відповідач підтверджує, що станом на 01.10.2021 року АТ «Завод Маяк» зберігає в приміщенні складу № 9, що знаходиться за адресою м. Київ, проспект Степана Бандери, 8 корпус 5 кулемети КМ-7,62 калібру 7,62х54 мм за їх фактичним технічним станом, а саме: «без ствола» в кількості 34 одиниці.

Додатком до вказаного листа є інвентаризаційний опис №1 від 01.10.2021 року, згідно з яким на відповідальному зберіганні АТ «Завод Маяк» перебувають Кулемети КМ-7,62 без ствола у кількості 34 одиниці.

При цьому, за змістом позовної заяви та наявного в матеріалах справи листа АТ «Завод «Маяк» № 465/201 від 06.10.2021 року судом встановлено, що у зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем умов Договору 28.03.2018 року відповідачем на вимогу позивача було повернуто з відповідального зберігання 6 кулеметів без стволів, у зв`язку з чим у продавця фактично перебувають на зберіганні 34 недоукомплектовані одинці продукції, що сторонами не заперечувалось.

Таким чином, не зважаючи на здійснену позивачем фактичну повну оплату вартості продукції за Договором відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за Договором щодо поставки продукції - кулеметів ПКМ (7,62х54 мм) в комплекті зі стволом в кількості 40 одиниць у передбачений Договором строк - протягом 30 календарних днів з дати отримання авансового платежу.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до частини другої статті 684 Цивільного кодексу України якщо продавець у розумний строк не доукомплектував товар, покупець має право за своїм вибором: 1) вимагати заміни некомплектного товару на комплектний; 2) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої грошової суми.

Частиною 3 статті 684 Цивільного кодексу України передбачено, що наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються також у разі порушення продавцем обов`язку передати покупцеві комплект товару (стаття 683 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання у розумний строк доукомплектувати товар, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати заміни некомплектного товару на комплектний, або відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої грошової суми. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Тобто, наведена норма частини 2 статті 684 Цивільного кодексу України наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням.

В свою чергу суд зазначає, що волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Відповідно до пункту 10.4 Договору у випадку, якщо Продавець не здійснить постачання Продукції, що є предметом даного Договору, в визначений пунктом 4.3 Договору строк, Покупець має право в односторонньому порядку розірвати даний Договір та відмовитись від купівлі Продукції шляхом направлення письмового повідомлення Продавцю.

Реалізуючи зазначене право, передбачене умовами Договору, позивач листом №31.68/1507/3758-23 від 24.05.2023 року направив на адресу відповідача письмове повідомлення про розірвання Договору купівлі-продажу №SТЕ-1-80-Д/КП-17 від 15.03.2017 року покупцем в односторонньому порядку, з вимогою про повернення грошових коштів, за змістом якого повідомив відповідача про те, що Дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецекспорт» Державне госпрозрахункове зовнішньо-торгівельне підприємство «Спецтехноекспорт» змушене розірвати Договір купівлі-продажу №STE-1-80-Д/КП-17 від 15.03.2017 року в односторонньому порядку та відмовитись від купівлі продукції. Відтак, Договір вважатиметься таким, що розірваний з дня отримання відповідачем цього листа (письмового повідомлення).

Окрім того, приймаючи до уваги той факт, що на вимогу позивача відповідач повернув 6 одиниць продукції, та на відповідальному зберіганні відповідача перебувають 34 одиниці недоукомплектованого товару загальною вартістю 3 055 971,00 грн. (34 х 89 881,50 грн.), позивач вимагав сплатити грошові кошти у наведеній сумі протягом 10 робочих днів з дня отримання відповідачем вказаного листа.

Факт надсилання письмового повідомлення на адресу відповідача та його отримання останнім 25.05.2023 року підтверджується наявними в матеріалах справи копіями накладної №179 від 24.05.2023 року, фіскального чеку від 24.05.2023 року, опису вкладення від 24.05.2023 року та витягом з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження даного поштового відправлення №179.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Положеннями статті 615 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Згідно з частиною першою та третьою статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, за змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

Подібні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 904/7804/16.

Таким чином, оскільки позивач реалізовував своє право, передбачене частиною 2 статті 684 Цивільного кодексу України та пунктом 10.4 Договору та відмовився від Договору, надіславши відповідачу відповідне письмове повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку, і така одностороння відмова не потребує узгодження з продавцем, то спірний Договір з урахуванням дати отримання письмового повідомлення слід вважати розірваним з 25.05.2023 року.

Відповідно до пункту 10.5 Договору у випадку розірвання Договору з підстав, передбачених пунктом 10.4 Договору, Продавець зобов`язаний повернути Продавцю суму вартості продукції, передбачену пунктом 2.2 Договору, протягом 10 робочих днів від дати розірвання Договору, визначеної Покупцем у письмовому повідомленні направленому на адресу Продавця.

Проте, письмове повідомлення позивача з вимогою повернути грошові кошти у розмірі 3 055 971,00 грн., які були сплачені покупцем за продукцію у кількості 34 одиниці за Договором, та яка не була поставлена, залишено відповідачем без відповіді та задоволення.

Отже, як зазначено позивачем в позовній заяві та встановлено судом, свої зобов`язання щодо заміни/доукомплектування некомплектного товару або повернення позивачу сплаченої грошової суми у розмірі 3 055 971,00 грн. за 34 одиниці продукції у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору відповідач не виконав, в результаті чого у Акціонерного товариства «Завод Маяк» утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Договором у розмірі 3 055 971,00 грн., яку останній просив стягнути в поданій суду позовній заяві.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання Договору № STE-1-80-Д/КП-17 від 15.03.2017 року чи повернення позивачу сплаченої суми за товар за Договором або письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсним Договору № STE-1-80-Д/КП-17 від 15.03.2017 року та/або окремих його положень суду також не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору та на протязі виконання з боку сторін відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 682 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, що відповідає умові договору купівлі-продажу щодо комплектності.

Відповідно до статті 683 Цивільного кодексу України якщо договором купівлі-продажу встановлений обов`язок продавця передати покупцеві певний набір товару у комплекті (комплект товару), зобов`язання є виконаним з моменту передання продавцем усього товару, включеного до комплекту.

Продавець зобов`язаний передати весь товар, який входить до комплекту, одночасно, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Під комплектністю товару, передбаченого договором, розуміється сукупність окремих складових компонентів, що утворюють єдине ціле і використовується за певним цільовим призначенням.

Як визначено в постанові Верховного Суду від 31.05.2021 року у справі № 917/265/18, додаток до договору - це документ, який містить доповнення, уточнення, додаткові роз`яснення, пояснення умов договору, перелік конкретних товарів, послуг тощо. Тобто додаток до договору - це документ, який уточнює або більш детально розкриває зміст договірних умов.

Суд зазначає, що номенклатура, кількість продукції, її комплектація, визначена сторонами в Додатку №1 до Договору, а саме: в Специфікації продукції сторони погодили поставку товару - Кулеметів ПКМ (7,62х54 мм) в комплекті зі стволом у кількості 40 одиниць на загальну суму 3 595 260,00 грн. з ПДВ.

Однак, згідно Рекламаційного акта від 28.09.2017 року поставлена відповідачем продукція є некомплектним товаром, оскільки не має стволів у кількості 40 штук.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується факт поставки відповідачем некомплектного товару, що виключає можливість його використання за цільовим призначенням, що зумовило подальшу відмову позивача як покупця від Договору з одночасною вимогою про повернення сплаченої грошової суми, за умови ненадання відповідачем суду доказів поставки комплектного товару відповідно до умов Договору, посилання останнього на обставини підписання позивачем Акта приймання-передачі продукції від 28.09.2017 року без зауважень як визнання позивачем факту належного виконання відповідачем умов Договору, судом до уваги не приймаються.

Водночас, з урахуванням змісту листа відповідача №710-430/865 від 31.05.2018 року, згідно якого 40 одиниць кулеметів за Договором № STE-1-80-Д/КП-17 від 15.03.2017 року знаходились на відповідальному зберіганні на території підприємства АТ «Завод Маяк» саме до необхідності усунення продавцем некомплектності цих виробів відповідно до Рекламаційного акта від 28.09.2017 року, судом критично оцінюється викладені відповідачем у відзиві твердження про відсутність предмета спору, виконання постачальником умов Договору в частині передачі продукції в кількості 40 одиниць на підставі акту № 1 приймання - передачі та відсутність у власності АТ «Завод «Маяк» продукції в кількості 34 одиниці (за виключенням 6 повернутих покупцеві одиниць), яка була передана позивачем на підставі рекламаційного акту, позаяк наведена позиція відповідача містить протиріччя щодо фактичних обставин справи.

Як неодноразово зазначалось Верховним Судом, добросовісність (п. 6 частини першої ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 461/9578/15-ц, постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, від 30.11.2021 у справі № 910/4224/21).

Отже, виходячи зі змісту наявних у справі доказів твердження відповідача про відсутність у його діях порушень умов Договору щодо комплектності продукції та виконання АТ «Завод «Маяк» постачання належним чином, свідчать про порушення принципу добросовісності відповідачем та необхідне застосування доктрини venire contra factum proprium до спірних правовідносин.

Суд також зазначає, що прийняття позивачем з відповідального зберігання кулеметів в комплектації «без ствола» у кількості 6 одиниць не підтверджує факт належного виконання відповідачем умов Договору та не звільняє його від обов`язку здійснити доукомплектування решти 34 одиниць продукції згідно з Рекламаційним актом від 28.09.2017 року.

При цьому суд звертає увагу на те, що зміст позовних вимог позивача стосується саме невиконання відповідачем як постачальником зобов`язання за Договором з заміни/доукомплектування некомплектного товару та повернення позивачу сплаченої грошової суми у розмірі 3 055 971,00 грн. саме за залишок продукції в кількості 34 одиниці.

Тобто, встановлені судом обставини передання позивачу продукції, яка не відповідає умовам Договору та Специфікації в частині комплектності, спростовують будь-які твердження відповідача про належне виконання ним взятих на себе зобов`язань за Договором купівлі-продажу, у тому числі, отримання від позивача пропозиції поставити стволи власними силами для усунення вказаних у рекламаційному акті дефектів, фактичне прийняття позивачем продукції за актом приймання-передачі, набуття позивачем права власності на товар, повернення зі зберігання продукції у кількості 6 одиниць тощо.

Докази здійснення відповідачем поставки доукомплектованого товару в матеріалах справи також відсутні.

В свою чергу, перебування розукомплектованого товару на відповідальному зберіганні на складах АТ «Завод Маяк» не можна вважати належним виконанням відповідачем обов`язків з постачання продукції позивачу згідно умов Договору № STE-1-80-Д/КП-17 від 15.03.2017 року.

Також суд зауважує про тривалий загальний фактичний період знаходження продукції у продавця для доукомплектування на момент звернення позивача з даним позовом, який становить понад 5 років, що є достатнім для вжиття всіх необхідних дій для доукомплектування товару та додатково свідчить відсутність реалізації намірів відповідача в частині виконання передбаченого частиною 1 статті 684 Цивільного кодексу України обов`язку з доукомплектування товару в розумний строк.

За таких обставин, зважаючи на встановлені судом обставини поставки відповідачем некомплектного товару, а також невиконання відповідачем обов`язку щодо доукомплектування продукції протягом розумного строку, суд доходить висновку про наявність правової підстави для повернення перерахованих позивачем в якості оплати за товар коштів на підставі частини 2 статті 684 Цивільного кодексу України та пунктів 10.4, 10.5 Договору.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Договором у встановлений строк, розмір основної заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів повернення перерахованих позивачем в якості оплати продукції коштів відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 3 055 971,00 грн підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 2, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухвалюватись у відповідності до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом та з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Завод "Маяк" (просп. Степана Бандери, 8, м. Київ 04073; ) на користь Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт" (просп. Степана Бандери, 7, м. Київ, 04073; ) 3 055 971 (три мільйона п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят одну) грн. 00 коп. боргу та 45 839 (сорок п`ять тисяч вісімсот тридцять дев`ять) грн. 56 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 14 травня 2024 року.

Суддя А.М. Селівон