СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Харків Справа № 922/4826/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Стойка О.В., суддя Істоміна О.А. , суддя Попков Д.О.

за участю секретаря судового засідання Склярук С.І.,

та представників учасників справи: не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Горбачова Сергія Вікторовича, м. Харків вх. №939 Х на рішення господарського суду Харківської області від "18" березня 2024 р. у справі № 922/4826/23

за позовом Фізичної особи-підприємця Горбачова Сергія Вікторовича, м. Харків

до Харківського національного університету внутрішніх справ, м. Вінниця

про визнання припиненим зобов`язання

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Харківської області звернувся Харківський національний університет внутрішніх справ з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Горбачова Сергія Вікторовича про стягнення 1465484,28 грн. вартості переданої на зберігання продукції за Договором зберігання № 62 від 11.08.2021.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.11.2023 означену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, підготовче засідання призначено на 18.12.2023 о 10:30.

Також, до Господарського суду Харківської області, 05.12.2023 звернувся Фізична особа-підприємець Горбачов Сергій Вікторович із зустрічним позовом до Харківського національного університету внутрішніх справ про визнання припиненим господарського зобов`язання Фізичної особи-підприємця Горбачова Сергія Вікторовича перед Харківським національним університетом внутрішніх справ, яке виникло на підставі Договору зберігання № 62 від 11.08.2021 з урахуванням додаткових угод № 1 від 11.11.2021, № 2 від 01.12.2021 та № 3 від 28.12.2021 щодо повернення зі зберігання або оплати вартості товару (паливних матеріалів), а саме: на суму 240019,29 грн. - внаслідок здійсненого належного виконання, а на суму 1226549,80 грн. - внаслідок неможливості його виконання з незалежних від сторін причин.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.12.2023 зустрічний позов Фізичної особи-підприємця Горбачова Сергія Вікторовича до Харківського національного університету внутрішніх справ про визнання припиненим господарського зобов`язання прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, позовні вимоги об`єднані в одне провадження.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.01.2024 первісну позовну заяву Харківського національного університету внутрішніх справ до Фізичної особи-підприємця Горбачова Сергія Вікторовича про стягнення 1465484,28 грн. залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 162 ГПК України за мотивами відсутності доказів на підтвердження повноважень представника Харківського національного університету внутрішніх справ на підписання первісної позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.02.2024, первісну позовну заяву Харківського національного університету внутрішніх справ до Фізичної особи-підприємця Горбачова Сергія Вікторовича про стягнення 1465484,28 грн. у справі № 922/4826/23 залишено без розгляду у зв`язку з не усуненням недоліків у визначений строк, підготовче провадження у справі № 922/4826/23 закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Враховуючи наведене вище, позивачем у даній справі є Фізична особа-підприємець Горбачов Сергій Вікторович (далі - Позивач), відповідачем - Харківський національний університет внутрішніх справ (далі - Відповідач), а предметом спору - визнання припиненим господарського зобов`язання Позивача перед Відповідачем, яке виникло на підставі Договору зберігання № 62 від 11.08.2021 та додаткових угод до нього № 1 від 11.11.2021, № 2 від 01.12.2021 та № 3 від 28.12.2021, щодо повернення зі зберігання або оплати вартості товару (паливних матеріалів), а саме: на суму 240019,29 грн. - внаслідок здійсненого належного виконання, а на суму 1226549,80 грн. - внаслідок неможливості його виконання з незалежних від сторін причин.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.03.2024 у справі №922/4826/23 у задоволенні означених позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись із зазначеним рішенням господарського суду та вважаючи його таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, Позивач звернувся з апеляційною скаргою, відповідно до доводів якої зазначив, що:

- Відповідач не надав відзив на заперечення проти зустрічних позовних вимог;

- суд першої інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин положення ст. 607 ЦК України, яка регулює саме припинення господарського зобов`язання у зв`язку з неможливістю його виконання, а застосувавши приписи ст.617 ЦК України та ст. 218 ГК України та встановлюючи наявність обставинами непереборної сили, суд фактично вийшов за межі позовних вимог.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.04.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на означене судове рішення, розгляд справи призначений на 20.05.2024р о 11:00.

Від Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого він заперечував проти доводів апеляційної скарги, зазначивши, що Позивач не виконав свій обов`язок з повернення переданого йому на зберігання товару, означений товар не повернув, про наявність форс-мажорних обставин не повідомив. Просив звернути увагу апеляційного суду на продовження Позивачем ведення господарської діяльності та участь у державних закупівлях з приводу аналогічного товару.

У судове засідання 20.05.2024р. представники сторін не з`явились, через систему Електронний Суд надіслали клопотання про розгляд справи без їх участі, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності, оскільки вони не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 42 ГПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:

укладення 23.07.2021 між сторонами Договору № 243 про закупівлю товарів за державні кошти, а саме гранули паливні (ЄЗС ДК 021:2015 0911 0000-3 тверде паливо) у кількості 230 т на суму 1007400,00 грн., ціна за 1 тонну складає 4380,00 грн. без ПДВ урахуванням Додаткової угоди № 1 від 22.10.2021 про зменшення кількості з 230 т до 223,445 т., а також ціни Договору до 1007354,01 грн.;

-укладення 29.11.2021 між сторонами Договору № 498 про закупівлю товарів за державні кошти, а саме гранули паливні (ЄЗС ДК 021:2015 0911 0000-3-тверде паливо) у кількості 303 т на суму 1559840,97 грн., з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 22.12.2021 до договору № 498 від 29.11.2021 про зменшення кількості товару з 303 т до 277,3995 т.

-укладення 11.08.2021 між сторонами договору зберігання № 62 (надалі - Договір зберігання), за яким Відповідач передає, а Позивач приймає на відповідальне зберігання з 11.08.2021 по 31.12.2022 гранули паливні у кількості 158 т, складання сторонами 28.09.2021 в межах Догвоору накладної-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) гранул паливних у кількості 158 т;

- укладення сторонами додаткових угод до Договору зберігання № 1 від 11.11.2021, № 2 від 01.12.2021, № 3 від 28.12.2021, якими вносились зміни щодо кількості переданого на відповідальне зберігання товару.

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Не заперечуючи факту отримання від Відповідача визначеної кількості товару на відповідальне зберігання, Позивач стверджує, що після початку широкомасштабної військової агресії навколо м. Бахмут та в самому місті почались активні бойові зіткнення, що виключало можливість будь- якого доступу до складського приміщення на суму 1 226 549,80грн., а внаслідок тривалих боїв практично повністю знищено територію міста, яке до цього часу знаходиться під контролем збройних формувань країни агресора; залишки товару, за адресою м.Бахмут, провулок Першотравневий, 169а, де зберігався прийнятий ним за Договором зберігання товар, що знаходились на складі Позивача, фактично знищені, у зв`язку з чим він просив суд визнати зобов`язання припиненим.

Також просив визнати припиненим зобов`язання щодо повернення зі зберігання або оплати вартості товару на суму 240 019,29грн. через його повернення Відповідачу за накладними №243-17 від 14.02.22 та №243-18 від 23.02.22р.

Відповідач у суді першої інстанції не скористався правом на подання відзиву на зустрічну позовну заяву.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність Позивачем обставин, якими він обґрунтовує позовні вимоги.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що їх не спростовують, виходячи з наступного.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1840цс16 від 05.07.2017 р.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається зі змісту укладеного договору зберігання, на Позивача покладено обов`язок забезпечити відповідальне зберігання переданого Відповідачем товару- гранул паливних (п. 1.1. Договору зберігання).

З матеріалів справи вбачається, що згідно видаткових накладних: від 05.11.2021 № 1641.11-1-1к, від 12.11.2021 № 243-2, від 16.11.2021 № 243-3, від 17.11.2021 № 243-4, від 22.11.2021 № 243-5, від 26.11.2021 № 243-6, від 06.12.2021 № 243-7, від 20.12.2021 № 243-9, від 22.12.2021 № 243-10, від 24.12.2021 № 243-11, від 28.12.2021 № 243-12, від 29.12.2021 № 243-13, від 06.01.2022 № 243-14, від 12.01.2022 № 243-15, від 25.01.2022 243-16, від 02.08.2022 № 12, від 03.08.2022 № 13 та від 04.08.2022 № 14 ХНУВС фактично отримав зі зберігання за договором паливні гранули в кількості 231,22 т.

За змістом п.п. 2.1.2., 2.1.3 Договору зберігання, на Позивача покладено обов`язок забезпечити повне збереження товару, а після закінчення зберігання повернути Відповідачу той самий товар (для індивідуально- визначених речей) або рівну кількість речей того самого роду і якості (для речей, визначених родовими ознаками). Товар повинен бути повернутий у тому самому стані, у якому він був прийнятий на зберігання, з урахуванням змін його природних властивостей. Позивач забезпечує наявність пристосованих для зберігання Товару приміщень, що охороняється, виключає доступ сторонніх осіб до товару.

Вимогами п.п. 2.1.7, 2.1.8 Договору встановлено обов`язок Позивача повернути товар Відповідачу повністю абр частково відповідно до вимоги останнього не пізніше 14 днів з дня отримання такої вимоги та обов`язок повернути товар повністю після припинення Договору, строк якого встановлено до 31.12.2022р. (п. 5.1. Договору).

При цьому місце зберігання товару, його місцезнаходження сторонами в Договорі зберігання не конкретизовано.

Не зазначено такого місце зберігання також у накладних-вимогах та в укладених сторонами додаткових угодах після укладення основного Договору зберігання, при цьому в реквізитах Договору зазначено місцезнаходження Позивача у м. Харків, Харківська область.

Згідно довідки № 4/613-д від 23.10.2023 відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Відповідача залишок паливних матеріалів, які Позивач за Договором зберігання не повернув Відповідачу станом на 19.10.2023 - склав 270,024 т паливних гранул і вугілля та 7,5 складометрів паливної деревини на суму 1465484,28 грн.

Вимагаючи визнати вищенаведене зобов`язання припиненим на підставі ст.ст.599, 607 ЦК України, Позивач посилається на:

- виконання належним чином в частині повернення отриманого від Відповідача товару у кількості 46,825 т на суму 240 019,29 грн.;

- знищення решти товару внаслідок широкомасштабної військової агресії, активних зіткнень, відсутність доступу до складського приміщення та товару, контроль території міста збройними формуваннями країни агресора.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Дослідивши видаткові накладні № 243-17 від 14.02.2022 та № 243-18 від 23.02.2022, суд першої інстанції встановив, що вони не були підписані представниками Відповідача та на них відсутня його печатка, отже дані видаткові накладні не свідчать про отримання Відповідачем від Позивача товару за Договором зберігання (гранул паливних) у кількості 46,825 т.

Враховуючи, що Позивачем не надано доказів належного виконання умов Договору зберігання в цій частині, а також враховуючи відсутність доказів визнання такого виконання з боку Відповідача, колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції, що Позивачем не доведено належними доказами повернення частини товару Відповідачу на суму 240 019,29грн.

Як передбачено ч. 1 ст. 205 ГК України, господарське зобов`язання припиняється неможливістю виконання у разі виникнення обставин, за які жодна з його сторін не відповідає, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 205 ГК України у разі неможливості виконання зобов`язання повністю або частково зобов`язана сторона з метою запобігання невигідним для сторін майновим та іншим наслідкам повинна негайно повідомити про це управнену сторону, яка має вжити необхідних заходів щодо зменшення зазначених наслідків. Таке повідомлення не звільняє зобов`язану сторону від відповідальності за невиконання зобов`язання відповідно до вимог закону.

Відповідно до ст. 607 ЦК України зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

За змістом ч. 2 ст. 20 ГК України способами захисту прав суб`єктів господарювання є, зокрема, визнання наявності або відсутності прав та припинення господарських правовідносин.

Згідно зі ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування і питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту ст.79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Стандарти доказування не передбачають обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В обґрунтування позовних вимог Позивач стверджував про те, що товар, який знаходився у нього на складі, було фактично знищено, проте будь-яких доказів цього факту він не надає, посилається тільки на те, що територія м.Бахмут перебуває в зоні активних бойових дій.

На підтвердження тієї обставини, що переданий Відповідачем товар знаходився саме у м. Бахмут, Позивач надав Договір оренди приміщення № 2021/07 від 20.07.2021, акт прийому-передачі приміщення № 1 від 20.07.2021, витяг з державного реєстру речових прав щодо орендованого приміщення, картка складського обліку матеріалів, лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 та роздруківка сторінки "БАХМУТ" електронного ресурсу "ВІКІПЕДІЯ".

Разом з тим, з означених доказів неможливо встановити, що у орендованому Позивачем приміщенні у м. Бахмут знаходився саме товар, який переданий Відповідачем на зберігання, а також те, що цей товар був знищений саме внаслідок бойових дій, тобто з незалежних від Відповідача причин.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності зазначених підстав до припинення зобов`язання Позивача за Договором зберігання.

Доводи апелянта про незастосування судом першої інстанції до спірних правовідносин ст.607 Цивільного кодексу України спростовуються змістом оскаржуваного рішення, де суд першої інстанції пославшись на означену норму закону, оцінив надані Позивачем докази на їх підтвердження, як і оцінив наданий Позивачем лист ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 та визнав його неналежним підтвердженням обставин, якими Позивач обґрунтовує позовні вимоги.

Норми ч. 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки доводи Позивача є такими, що не підтверджуються належними доказами.

Інших підстав до оскарження рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Харківської області від 18.03.2024 року у справі №922/4826/23 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга

без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявника апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський

суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Горбачова Сергія Вікторовича, м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 18.03.2024 р. у справі № 922/4826/23 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 18.03.2024 року у справі №922/4826/23 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, віднести на Фізичну особу-підприємця Горбачова Сергія Вікторовича, м. Харків.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя О.А. Істоміна

Суддя Д.О. Попков