до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліос Віжн Україна»
2. Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій»
про захист прав інтелектуальної власності
Щодо розгляду заяви б/н від 05.04.2024 року «Про ухвалення додаткового рішення» Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліос Віжн Україна»
Суддя Котков О.В.
Секретар судового засідання Данилюк М.Д.
Представники учасників справи:
від позивача не з`явилися;
від відповідача-1 не з`явилися;
від відповідача-2 не з`явилися.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.04.2024 року в задоволенні позову відмовлено.

09.04.2024 року через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліос Віжн Україна» надійшла заява б/н від 05.04.2024 року «Про ухвалення додаткового рішення», в якій заявник просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліос Віжн Україна» судові витрати у розмірі 72 575,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2024 року розгляд заяви б/н від 05.04.2024 року «Про ухвалення додаткового рішення» Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліос Віжн Україна» у справі № 910/10190/23 призначено на 30.04.2024 року.

26.04.2024 року через систему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення, в яких просить відмовити у задоволенні заяви про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Геліос Віжн Україна» судових витрат у розмірі 72 575,00 грн. у повному обсязі або, ухвалити рішення, яким у задоволенні заяви про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат на проведену експертизу у сфері інтелектуальної власності відмовити повністю та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, мотивуючи це тим, що заявлена сума є неспівмірною зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, обсягом наданих послуг, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом, не відповідає критерію реальності таких витрат, а також відношенням таких витрат до предмету позову.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що заява б/н від 05.04.2024 року «Про ухвалення додаткового рішення» Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліос Віжн Україна» підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Клопотання про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Отже, додаткове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Так, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом, у відповідності до вимог ст. 16 ГПК України.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат та пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У відзиві на позовну заяву ТОВ «Геліос Віжн Україна» зазначило, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які відповідач-1 поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи складається з витрат на професійну правову допомогу відповідно до договору № 19/07/2023-1 від 19.07.2023 року та витрат на залучення судових експертів для складення судової експертизи.

В судовому засіданні 04.04.2024 року до закінчення судових дебатів зробив усну заяву, що протягом п`яти днів будуть подані до суду докази понесених відповідачем-1 витрат на правову допомогу.

Відповідно до статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (пункт 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

За приписами частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Особливістю фіксованого розміру адвокатського гонорару є те, що визначення саме такої форми в договорі виключає обов`язок зазначення відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної наданої послуги (вчиненої дії) в детальному описі робіт (наданих послуг) або в акті приймання-передачі наданих послуг. У цьому випадку встановлення сторонами в умовах договору про надання правової допомоги вартості послуг (гонорару) з надання правової допомоги клієнту в у фіксованому розмірі виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта.

Подібні висновки викладено в додатковій постанові Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі № 910/1344/19 та постанові Верховного Суду від 22.02.2022 року у справі № 916/893/21.

Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21.

У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 року у справі № 910/4317/21.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Натомість у частинах п`ятій - сьомій цієї статті Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).

Також суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 року у справі № 925/1545/20.

Так, у відповідності до наданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Прополе» доказів розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу за наслідками розгляду справи становить 197 720,00 грн.

Судом встановлено, що 19.07.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Геліос Віжн Україна» (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Гесторс Інтер» (виконавець) укладено договір про надання правової допомоги № 19/07/2023-1 (надалі - договір), відповідно до п. 2.1. якого клієнт доручає, а виконавець зобов`язується за плату надавати клієнту необхідні йому юридичні послуги.

Згідно з п. 4.2. договору за погодженням сторін розмір плати за юридичні послуги за цим договором становить: плата за юридичні послуги становить 27 750,00 грн. (п. 4.2.1.); плата за участь в судовому засіданні 75 доларів США відповідно до курсу НБУ на день виставлення рахунку-фактури.

За умовами п. 4.5. договору за наслідками надання юридичних послуг виконавець складає акт приймання-передачі юридичних послуг і направляє його клієнту. Клієнт зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів розглянути даний акт і підписати його або надіслати вмотивовану претензію. В разі відсутності претензій і не підписання відповідного акту приймання-передачі юридичних послуг такі юридичні послуги вважаються наданими, а акт - підписаним.

05.04.2024 року між виконавцем та клієнтом складено та підписано акт приймання-передачі наданих юридичних послуг, в якому детально наведено перелік наданих послуг та визначено їх вартість. Загальна вартість наданих послуг становить 48 575,00 грн. Кількість витраченого адвокатом часу для надання цих послуг у акті не зазначено.

Зі змісту вказаного акту вбачається, що виконавець надав клієнту наступну правову допомогу: (1) ознайомлення з матеріалами справи № 910/10190/23; (2) аналіз матеріалів справи № 910/10190/23, нормативного регулювання предмету позову та актуальної судової практики щодо захисту прав на інтелектуальну власність, встановлення права «попереднього користувача» та належних і допустимих доказів для встановлення тотожності/схожості ТМ; (3) підготовка відзиву на позовну заяву; (4) клопотання про огляд веб-сторінки за місцем її знаходження в мережі Інтернет; (5) клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами; (6) представництво інтересів клієнта у судових засіданнях Господарського суду міста Києва у справі № 910/10190/23.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Геліос Віжн Україна» було долучено до матеріалів справи: рахунок на оплату № 33 від 21.07.2023 року на суму 27 750,00 грн.; платіжну інструкцію № 1051 від 28.07.2023 року на суму 27 750,00 грн.; рахунок на оплату № 40 від 10.08.2023 року на суму 2775,00 грн.; платіжну інструкцію № 1121 від 11.08.2023 року на суму 2775,00 грн.; рахунок на оплату № 46 від 20.09.2023 року на суму 2775,00 грн.; платіжну інструкцію № 1333 від 28.09.2023 року на суму 2775,00 грн.; рахунок на оплату № 57 від 20.11.2023 року на суму 2775,00 грн.; платіжну інструкцію № 503 від 05.04.2024 року на суму 2775,00 грн.; рахунок на оплату № 64 від 30.11.2023 року на суму 2775,00 грн.; платіжну інструкцію № 504 від 05.04.2024 року на суму 2775,00 грн.; рахунок на оплату № 3 від 18.01.2024 року на суму 2775,00 грн.; платіжну інструкцію № 165 від 31.01.2024 року на суму 2775,00 грн.; рахунок на оплату № 8 від 01.02.2024 року на суму 1400,00 грн.; платіжну інструкцію № 502 від 04.04.2024 року на суму 1400,00 грн.; рахунок на оплату № 14 від 12.03.2024 року на суму 2775,00 грн.; платіжну інструкцію № 467 від 29.03.2024 року на суму 2775,00 грн.; рахунок на оплату № 18 від 04.04.2024 року на суму 2775,00 грн.; платіжну інструкцію № 501 від 04.04.2024 року на суму 2775,00 грн.

Представництво інтересів ТОВ «Геліос Віжн Україна» у даній справі здійснювалося адвокатами Короєд С.О. на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АА № 1330375 від 21.07.2023 року та Саленко Я.Ю. на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АА № 1352254 від 14.09.2023 року.

Суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21, про те, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, п. 269). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 22.11.2017 року у справі № 914/434/17.

Отже, враховуючи наведене, оцінивши заяву ТОВ «Геліос Віжн Україна» про ухвалення додаткового рішення, документи щодо витрат, заперечення позивача, виходячи з вищенаведених критеріїв, їх оцінки, та керуючись частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Геліос Віжн Україна» 48 575,00 грн. витрат на правничу допомогу, оскільки стягнення адвокатських витрат у зазначеній заявником сумі відповідає критеріям розумності, необхідності, співрозмірності та справедливості.

Щодо витрат ТОВ «Геліос Віжн Україна» на проведення експертизи у розмірі 24 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (частина 4 статті 127 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право подати суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Геліос Віжн Україна» було долучено до матеріалів справи: договір № 44/07-2023 від 20.03.2023 року; акт здавання-приймання робіт (надання послуг); рахунок № 44 від 20.07.2023 року на суму 24 000,00 грн.

Суд зазначає, що сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену як до подання позову, так і після (особливо, якщо судом враховано відповідний висновок експертизи як доказ).

З огляду на те, що висновок експерта від 27.07.2023 року № 44/07-2023 не був врахований судом як доказ при прийнятті рішення, то відшкодування ТОВ «Геліос Віжн Україна» судових витрат за складання висновку експерта не відповідає вимогам розумності та правової визначеності.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Заяву б/н від 05.04.2024 року «Про ухвалення додаткового рішення» Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліос Віжн Україна» у справі № 910/10190/23 - задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліос Віжн Україна» (ідентифікаційний код 42728120, адреса: 03143, м. Київ, вул. Заболотного Академіка, 126/1, кв. 127) витрати на правничу допомогу у розмірі 48 575,00 грн. (сорок вісім тисяч п`ятсот сімдесят п`ять гривень).

3. В іншій частині заяви відмовити.

4. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне додаткове рішення складено 21.05.2024р.

Суддя О.В. Котков