ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2024м. ХарківСправа № 922/3921/21 (922/1371/22) (922/4023/23)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Кончаренко В.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" (63030, Харківська область, Валківський район, село Шарівка, )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінком" (49000, м. Дніпро, вул. Муромська, буд. 67, ) 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
про визнання поруки припиненою
в межах справи про банкрутство Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва"

за участю представників:

позивача - Третьякова Н.Ю. (адвокат за ордером ВІ №1027250 від 09.12.2020), Дукер Л.О. (учасник товариства згідно витягу)

відповідача - Камінська А.А. (адвокат за ордером ВІ №1107658)

третьої особи - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати припиненою з 22.01.2020 поруку Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва" за Договором поруки, укладеним між громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 та Торгівельно-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва" від 26.09.2011.

Ухвалою суду від 02.11.2023 задоволено заяву судді Усатого В.О. про самовідвід у справі № 922/3921/21 (922/1371/22); справу № 922/3921/21 (922/1371/22) передано на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2023, для розгляду справи № 922/3921/21 (922/1371/22) визначено суддю Лавренюк Т.А.

Ухвалою суду від 18.01.2024 задоволено заяву судді Лавренюк Т.А. про самовідвід у справі № 922/3921/21 (922/1371/22); справу №922/3921/21 (922/1371/22) передано на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2023, для розгляду справи № 922/3921/21 (922/1371/22) визначено суддю Прохорова С.А.

Ухвалою суду від 24.01.2024 було прийнято справу №922/3921/21 (922/1371/22) (922/4023/23) до провадження судді Прохорова С.А. Розгляд справи почато спочатку та призначено підготовче засідання у справі на 21 лютого 2024 року.

14.02.2024 до суду надійшов відзив ТОВ "МЕТІНКОМ" на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову. Також у своєму відзиві відповідач просить суд поновити йому строк на його подання.

Також, відповідачем було заявлено клопотання про надання додаткового строку для надсилання відзиву на позовну заяву третій особі та зупинення провадження у справі на цей період.

Крім того, відповідачем було заявлено клопотання про визначення порядку надсилання документів третій особі у справі - ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 21.02.2024 постановлено:

задовольнити клопотання ТОВ "МЕТІНКОМ" про поновлення процесуального строку для надання відзиву,

долучити до матеріалів подані ТОВ МЕТІНКОМ відзив,

Задовольнити клопотання ТОВ "МЕТІНКОМ" про продовження строку для направлення відзиву на позовну заяву третій особі,

в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовити,

в задоволенні клопотання відповідача про встановлення порядку направлення документів на адресу третій особі відмовити,

повідомлення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про дату, час та місце проведення судових засідань у даній справі здійснювати шляхом розміщення на офіційному веб-порталі судової влади України відповідного оголошення в порядку, передбаченому ч.ч.4, 5 ст.122 Господарського процесуального кодексу України,

відкладено підготовче засідання у справі на 04.03.2024.

04.03.2024 відповідач звернувся до суду з клопотанням (вх. №5823) в якому просить суд об`єднати в одне провадження справу №922/3921/21 (922/1371/22) (922/4632/23) за позовом ТК ТОВ ФІРМА ХАРКІВ-МОСКВА до ТОВ МЕТІНКОМ, третя особа - громадянин російської федерації ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою з 28.12.2021, справу №922/3921/21 (922/1371/22) (922/4023/23) за позовом ТК ТОВ ФІРМА ХАРКІВ-МОСКВА до ТОВ МЕТІНКОМ, третя особа - громадянин російської федерації ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою з 22.01.2020, а також справу №922/3921/21 (922/4727/21) за позовом ТК ТОВ ФІРМА ХАРКІВ-МОСКВА до ТОВ МЕТІНКОМ, третя особа - громадянин російської федерації ОСОБА_1 про визнання недійсним договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012.

Протокольною ухвалою, постановленою в підготовчому засіданні 04.03.2024 було відкладено підготовче засідання на 11.03.2024.

08.03.2024 до суду надійшли заперечення позивача на клопотання про об`єднання справ.

Ухвалою суду від 11.03.2024 було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про об`єднання справ.

Ухвалою суду від 11.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 10 квітня 2024 року.

Протокольною ухвалою, постановленою в судовому засіданні 10.04.2024, було задоволено клопотання відповідача та відкладено розгляд справи по суті на 24.04.2024.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами по суті.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

24.04.2024 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом, після виходу з нарадчої кімнати, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який триває на теперішній час.

Враховуючи приписи статті 3 Конституції України, зважаючи на наявність активних військових дій та загрози небезпеки на території України, у тому числі в м. Харкові та Харківській області, а також особливого (дистанційного) режиму роботи господарського суду, обмеження доступу та відвідування працівниками та суддями будівлі господарського суду з міркувань безпеки, та постійними повітряними тривогами, розгляд даної справи по суті здійснений судом у межах розумного строку в розумінні положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував.

Третя особа - правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомила. Пояснень щодо обставин справи не надала. Про розгляд справи третю особу повідомлялося шляхом розміщення на офіційному веб-порталі судової влади України відповідного оголошення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив зазначає наступне.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.) встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Згідно з ст. 77 (допустимість доказів) ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За змістом ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Визначений ст. 79 ГПК України стандарт доказування підкреслює необхідність зіставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто з уведенням у дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньої кількості доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами, тлумачення змісту ст. 79 ГПК України свідчить, що на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів, видається більш вірогідним, ніж протилежний.

13.09.2023 Торгівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма ХАРКІВ-МОСКВА (як поручитель за договором позики) звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТІНКОМ (як до нового кредитора за договором уступки права вимоги) в якому просить визнати припиненою з 22.01.2020 поруку Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма ХАРКІВ-МОСКВА за Договором поруки, укладеним між громадянином російської федерації ОСОБА_1 (первісним кредитором) та Торгівельно-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма ХАРКІВ-МОСКВА від 26 вересня 2011 року.

В обґрунтування своїх вимог ТК ТОВ Фірма ХАРКІВ-МОСКВА зазначає, що ОСОБА_2 (Боржник за договором позики від 26.09.2011) помер 22.01.2020, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після його смерті відкрилась спадщина.

У випадку смерті позичальника позичкодавець повинен протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатись про відкриття спадщини пред`явити свої вимоги до спадкоємця, які прийняли спадщину, незалежно від настання строків вимоги.

Як вбачається з листа-відповіді приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Гаража Н.П., спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , громадянин Держави Ізраїль ОСОБА_6 , громадянин Держави Ізраїль ОСОБА_7 . Кредитори, зі спливом 9 місяців після смерті ОСОБА_3 , заявили кредиторські вимоги до спадкоємців, є Харківська міська рада Харківської області, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 .

В свою чергу ТОВ МЕТІНКОМ не зверталось до приватного нотаріуса із кредиторськими вимогами до спадкоємців ОСОБА_3 .

Зазначає, що позивач - ТК ТОВ ФІРМА ХАРКІВ-МОСКВА ніколи не погоджувалось забезпечувати виконання зобов`язання новими боржниками спадкоємця померлого ОСОБА_3 . Угода про заміну сторони в зобов`язанні не існує та об`єктивно існувати не може. ТОВ МЕТІНКОМ не надавало до матеріалів справи доказів заміни сторони боржника в договорі поруки від 26.09.2011 на спадкоємців боржника та/або інших осіб.

На думку позивача зазначені обставини, разом з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 по справі №570/3891/14, яка є обов`язковою для застосування судами свідчить про те, що порука є припиненою з дати смерті ОСОБА_3 , а саме 22.01.2020 року.

Окремо позивач звертає увагу, що будь-які документи, складені від імені ТК ТОВ ФІРМА ХАРКІВ-МОСКВА такими особами, як ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 про визнання боргу та/або інші, є нікчемними, оскільки запис про вказаних осіб в Єдиному реєстрі юридичних осіб було вчинено в результаті рейдерського захоплення підприємства. Записи про вказаних осіб були скасовані на підставі Наказів Міністерства юстиції від 19.12.2019, від 08.09.2021, від 13.10.2020.

Позивач посилається на те, що за практикою Верховного Суду, якщо акт скасовано, він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Така правова позиція кореспондується із правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду, викладеною в Постанові від 19.02.2020 за результатами розгляду справи №902/729/18, від 28.10.2020 по справі 3910/10963/19. Із п.10.2. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 Про судове рішення в адміністративній справі випливає, що визнання індивідуально-правового акту (рішення суб`єкта владних повноважень) протиправним хоча і є окремим способом захисту (словесними формами вираження якого, на думку суду, є вимоги про визнання акта недійсним або неправомірним), проте є передумовою для застосування інших способів захисту скасування або визнання нечинним акта, причому, на думку суду, ці два способи захисту не можуть застосовуватися одночасно.

Так, згідно фактичних обставин справи, судом було встановлено, що 26 вересня 2011 року між громадянином Ізраєля Дукер Шмуєлем (Позивачальник) та громадянином російської федерації ОСОБА_1 (Позикодавцем) укладено договір безвідсоткової позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковоською Я.Л.

Згідно умов договору безвідсоткової позики від 26.09.2011 року, який тому числі нотаріально посвідчений, позичальник громадянин Ізраїлю Дукер Шмуєл отримав, а позикодавець - громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 передав у власність позичальникові грошві кошти у сумі 8 000 000 (вісім мільйонів) доларів США за цільовим призначенням на будівництво багатофункціонального громадсько-торгівельного центру за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно пункту 2 договору безвідсоткової позики розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше одного місяця з моменту введення об`єкта в експлуатацію, або відкриття відносно майнового поручителя за договором поруки від 26.09.2011 року Торгівельно-комерційного Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва" справи про банкрутство. А згідно пункту 4 договору позики у разі неповернення суми позики своєчасно позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбаченому чинним законодавством України .

Відповідно до договору поруки від 26 вересня 2011 року укладеного між громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та торгівельно-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" товариство виступило поручителем за виконання умов основного договору під яким розуміють договір безпроцентної позики від 26 вересня 2011 року на суму 8 000 000 (вісім мільйонів) доларів США, який укладено між громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 та Боржником громадянином Ізраїлю Дукер Шмуєл.

Пунктом 1.1. Договору поруки визначено, що у відповідності до цього Договору Поручитель поручається перед Кредитором за виконання обов`язку громадянина Ізраїлю Дукер Шмуєл, щодо повернення позики за Договором, передбаченим п.2 цього Договору.

Відповідно до п.2.1. Договору поруки Під основним договором в цьому Договорі розуміються Договір безпроцентної позики від 26 вересня 2011 року у розмірі 8 000 000,00 доларів США укладений між Кредитором та Боржником.

Пунктом 2.2. Договору поруки визначено, що строк основного договору наступає не пізніше протягом одного місяця з моменту введення об`єкта за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 2 в експлуатацію, або з моменту визнання майнового поручителя за цим договором банкрутом.

Пунктом 3.1. Договору поруки визначено, що поручитель зобов`язаний у разі порушення Боржником обов`язку за основним договором, що передбачений п.1 цього Договору, самостійно виконати зазначений обов`язок Боржника перед Кредитором в строк один місяць з моменту закінчення основного договору, шляхом повного повернення суми позики.

Відповідно до пункту 8.1. Договору поруки поручитель надає свою згоду на відступлення Кредитором прав вимоги за зобов`язаннями які виникають з Договору безвідсоткової позики від 26 вересня 2011 року у випадку смерті Боржника за наявності у Боржника правонаступників, а також укладання Кредитором договору про відступлення прав вимоги за Договором безвідсоткової позики від 26 вересня 2011 року з будь-якою юридичною або фізичною особою.

Вищезазначений Договір позики підписаний сторонами громадянином російської федерації ОСОБА_1 та Генеральним директором ТК ТОВ Фірма Харків-Москва Дукер Шмуєл.

02 лютого 2012 року між громадянином російської федерації ОСОБА_1 та ТОВ МЕТІНКОМ укладено Договір уступки вимоги (цесії) за Договором безвідсоткової позики від 26 вересня 2011 року.

Того ж дня між громадянином російської федерації ОСОБА_1 та ТОВ МЕТІНКОМ укладено Договір уступки права вимоги по Договору поруки від 26 вересня 2011 року.

Відповідно до п. 1 вищезазначеного Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор передає Новому кредитору, а Новий кредитор набуває права вимоги, належне Первісному кредитору і стає кредитором за Договором поруки від 26 вересня 2011 року укладеного між Первісним кредитором і Поручителем.

Пунктом 2 Договору уступки права вимоги по Договору поруки від 26 вересня 2011 року визначено, що з дати підписання цього Договору Новий кредитор набуває право вимагати від Поручителя належного виконання зобов`язання за Договором позики у разі порушення Боржником сплати боргу за Договором позики за вирахуванням повернутих сум зазначених в акті повернення грошових коштів.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 527 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Частиною 1 статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Приписами частини 2 статті 554 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Позивач звертаючись з позовом просить суд визнати Договір поруки припиненим з 22.01.2020 року (дата смерті громадянина Дукер Щмуєлем).

Суд зазначає, що питання припинення поруки врегульовано статтею 559 ЦК України. Так відповідно до ч.1,2,3,4,5 статті 559 ЦК України правові підстави для припинення поруки є:

- Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

- Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

- Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу.

- Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

На думку позивача, у зв`язку зі смертю Дукер Шмуєль та відсутності будь-якого документи про заміну сторони на спадкоємців, порука є такою, що припинена.

Однак, суд вважає такі висновки позивача невірними, з огляду на норми Договору поруки, а саме пункту 8.1, яким визначено, що поручитель надає свою згоду на відступлення Кредитором прав вимоги за зобов`язаннями які виникають з Договору безвідсоткової позики від 26 вересня 2011 року у випадку смерті Боржника за наявності у Боржника правонаступників, а також укладання Кредитором договору про відступлення прав вимоги за Договором безвідсоткової позики від 26 вересня 2011 року з будь-якою юридичною або фізичною особою.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. З огляду на вищезазначені норми, законодавець надав свободу сторонам в частині умов Договорів, з обов`язковим дотриманням норм цивільного законодавства.

Як вбачається з Договору поруки сторони урегулювали питання продовження дії договору поруки в разі смерті боржника та за наявності у нього правонаступників, без додаткового отримання погодження зі сторони поручителя, чи подачі будь-яких заяв, в тому числі до нотаріусів, щодо заміни сторони зобов`язання на правонаступника.

Відповідно до частини 1 статті 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Грошові зобов`язання Дукер Шмуєля за Договором безвідсоткової позики від 26 вересня 2011 року не пов`язані нерозривно з його особою і можуть бути виконані іншою особою, якою, у цьому випадку, є поручитель за Договором поруки від 26 вересня 2011 року, укладеного між Первісним кредитором і Поручителем.

При цьому частиною 1 статті 609 ЦК України унормовано, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

На тепер поручитель ТОВ Фірма ХАРКІВ-МОСКВА, як юридична особа, не ліквідоване.

Позивач помилково посилається на норми ст. 523 ЦК України, а також статті 1282 ЦК України оскільки дані норми повинні застосовуватися в разі відсутності погодження між сторонами правочину дій в разі смерті боржника.

З огляду на наявність пункту 8.1 Договору поруки правовідносини між ТОВ МЕТІНКОМ та ТК ТОВ Фірма ХАРКІВ-МОСКВА продовжують своє існування навіть у зв`язку зі смертю боржника, шляхом наявного погодження Поручителя з подальшим виконанням вимог передбачених Договором безвідсоткової позики та Договором поруки.

Окремо суд звертає увагу на те, що відповідно до Договорів безвідсоткової позики, Договору поруки, вбачається, що вони підписані Дукер Шмуєлем будучі генеральним директором ТК ТОВ ФІРМА ХАРКІВ-МОСКВА за його життя.

На теперішній час Дукер Шмуєл є померлою особою, а діяльність ТК ТОВ ФІРМА ХАРКІВ-МОСКВА здійснюється іншими особами.

Сукупність вищезазначеного дає підстави вважати, що законних та обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог ТК ТОВ Фірма ХАРКІВ-МОСКВА, щодо визнання поруки припиненою 22.01.2020 не вбачається, доводи на які посилається позивач до спірних правовідносин не можуть бути застосовані.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Також суд має вирішити питання розподілу та стягнення судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на позивача.

Інших судових витрат позивачем заявлено не було.

Враховуючи викладене та керуючись статтями статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 5, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, ст. ст. 236-239 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

Учасники справи:

Позивач - Торгівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва" (63030, Харківська область, Валківський район, село Шарівка, ).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінком" (49000, м. Дніпро, вул. Муромська, буд. 67, ).

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Повне рішення складено "23" травня 2024 р.

Суддя С.А. Прохоров