РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.05.2024Справа № 910/1692/24
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН»

про стягнення 16 489, 75 грн

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» (надалі - відповідач) про стягнення суми страхового відшкодування 16 489,75 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 22, 29, 34, 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 528, 979, 993, 1166, 1187, 1192 Цивільного кодексу України обґрунтовані тим, що позивачем у силу положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки відповідальність власника транспортного засобу, водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, застрахована відповідачем на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач вказує, що обов`язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2024 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

20.02.2024 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

04.03.2024 від МТСБУ, на виконання вимог ухвали суду, надійшли відомості щодо умов укладеного відповідачем страхового договору (полісу).

15.03.2024 від представника відповідача надійшов відзив, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач, усупереч вимогам положень Закону, правовим висновкам Верховного Суду не врахував коефіцієнт фізичного зносу при визначені розміру страхового відшкодування. Також зазначає, що відповідно до звіту № 51-D/13/24 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 16.10.2023, виготовленим на замовлення відповідача, вартість відновлювального ремонту транспортному засобу «Lexus CT 200H» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 17 573, 25 грн. Крім цього, відповідач частково визнає позов, а саме в сумі 7 434, 12 грн.

19.03.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній заперечує щодо доводів відповідача та, зокрема, зазначає, що заміна пошкоджених складових частин була проведена на запчастини, які вже були у використанні, а тому згідно Методики на них не передбачено застосування коефіцієнту фізичного зносу.

Заперечень на відповідь на відзив від відповідача до суду не надходило.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

08.11.2022 між позивачем (надалі - страховик) та ОСОБА_1 (надалі - страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 19723452, відповідно до п. 1.2. якого, його предметом є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Lexus CT 200H» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно умов договору, сума страхового відшкодування складає 621 666, 00 грн (п. 3.2. договору).

Пунктом 3.5. договору встановлено строк дії договору, а саме з 09.11.2022 по 08.11.2023.

18.09.2023 о 14 год. 30 хв. у місті Українка, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «МАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом «Lexus», д.н.з. НОМЕР_1 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 06.10.2023 по справі № 372/4592/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Вказана дорожньо-транспортна пригода призвела до пошкодження, зокрема, застрахованого позивачем транспортного засобу «Lexus CT 200H» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

19.09.2023 страхувальник звернувся до позивача із заявою, в якій просив здійснити відшкодування оціненої шкоди заподіяної транспортному засобу «Lexus CT 200H» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), що сталась 18.09.2023.

Відповідно до рахунку фізичної особи-підприємця Гветадзе Теймураза Георгійовича № УКК3019915/ від 06.10.2023 та наряду-замовлення від 27.10.2023 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Lexus CT 200H» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 35 591, 45 грн.

З урахуванням акту (протоколу) огляду транспортного засобу від 19.09.2023 № б/н, а також враховуючи рахунок фізичної особи-підприємця Гветадзе Теймураза Георгійовича № УКК3019915/ від 06.10.2023, страховим актом позивача № 2319703-1 від 10.10.2023 вище наведену дорожньо-транспортну пригоду визнано страховим випадком та вирішено здійснити виплату страхового відшкодування в розмірі 35 591, 45 грн.

Відповідно до платіжної інструкції № 47182 від 10.10.2023 позивач перерахував на рахунок фізичної особи-підприємця Гветадзе Теймураза Георгійовича грошові кошти в розмірі 35 591, 45 грн.

Отже, у відповідності до умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, в зв`язку із настанням страхового випадку (ДТП) позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 35 591, 45 грн.

Відповідно до полісу серії АР № 6878828 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільна правова відповідальність водія автомобіля «МАЗ» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на час настання ДТП була застрахована у відповідача із встановленим розміром франшизи - 0, 00 грн та страховою сумою за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 160 000, 00 грн.

10.01.2024 позивач направив на електронну адресу відповідача () заяву за вих. № 3722 від 11.10.2023, в якій просив сплатити суму страхового відшкодування за заподіяння шкоди транспортному засобу «Lexus CT 200H» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 35 591, 45 грн, що підтверджується роздруківкою з електронної пошти датованою 10.01.2024.

У відповідь на вказану заяву, відповідач, листом від 29.11.2023 за вих. № 29/11/23/4 повідомив позивача про те, що відповідно до звіту № 51-D/13/24 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 16.10.2023, виготовленим фізичною особою-підприємцем Видутою Денисом Юрійовичем на замовлення відповідача, вартість відновлювального ремонту транспортному засобу «Lexus CT 200H» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 17 573, 25 грн.

Відповідно до платіжної інструкції № 192029 від 14.11.2023 відповідач перерахував на рахунок позивача грошові кошти в розмірі 17 573, 25 грн, що також підтверджується довідкою позивача про підтвердження надходження коштів у розмірі 17 573, 25 грн від 10.01.2024 за вих. № 140/2024.

Позивач, частково погоджуючись з розрахунком відповідача суми страхового відшкодування, а саме в частині визначення коефіцієнта фізичного зносу - 0, 6763 застосованого до транспортного засобу «Lexus CT 200H» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив власний розрахунок вартості відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу з урахуванням зазначеного коефіцієнту фізичного зносу і прийшов до висновку, що сума страхового відшкодування складає 34 063, 00 грн (14 272, 11 грн (вартість ремонтно-відновлювальних робіт) + 4 203, 04 грн (вартість необхідних для ремонту матеріалів) + 14 856, 30 грн (сума б/у складників, а саме двері задні ліві, на які не нараховується коефіцієнт зносу) + 2 260, 00 грн (сума нових складників, на які нараховується коефіцієнт зносу) х (1 - 0, 6763 (коефіцієнт фізичного зносу).

Враховуючи наведені вище обставини, а також те, що відповідачем сплачено 17 573, 25 грн, позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача недоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 16 489,75 грн (34 063, 00 грн (сума страхового відшкодування) - 17 573, 25 грн (сплачено відповідачем).

Відповідно до ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, в таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

На підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов`язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди в межах виплаченої суми.

Згідно із положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою на користь потерпілої особи страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої в деліктному зобов`язанні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц.

Як убачається з матеріалів справи, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «МАЗ» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахована відповідачем на підставі полісу серії АР № 6878828, із страховою сумою за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 160 000, 00 грн та франшизою 0, 00 грн.

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, позивач у силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування», з урахуванням положення п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», набув права вимоги до відповідача.

У даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності транспортного засобу «МАЗ» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , тобто особи, яка визнана винною в ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах страхової суми за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги, яке ця особа має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

У зв`язку з тим, що відповідач не сплатив в повному обсязі суму страхового відшкодування позивачу, останній звернувся до суду з позовом про стягнення 16 489,75 грн суми виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно із ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до рахунку фізичної особи-підприємця Гветадзе Теймураза Георгійовича № УКК3019915/ від 06.10.2023 та наряду-замовлення від 27.10.2023 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Lexus CT 200H» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 35 591, 45 грн.

Позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування згідно з платіжної інструкції № 47182 від 10.10.2023 на рахунок фізичної особи-підприємця Гветадзе Теймураза Георгійовича в загальному розмірі 35 591, 45 грн.

Відповідачем здійснено оплату страхового відшкодування частково в сумі 17 573, 25 грн.

Разом з цим, позивач, здійснивши розрахунок вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Lexus CT 200H» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з коефіцієнтом фізичного зносу 0, 6763, прийшов до висновку, що сума страхового відшкодування складає 34 063, 00 грн.

Отже, несплаченим залишилося страхове відшкодування в сумі 16 489,75 грн (34 063, 00 грн - 17 573, 25 грн).

Відповідач, заперечуючи щодо позову, вказує, що відповідно до звіту № 51-D/13/24 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 16.10.2023, виготовленим фізичною особою-підприємцем Видутою Денисом Юрійовичем на замовлення відповідача, вартість відновлювального ремонту транспортному засобу «Lexus CT 200H» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 17 573, 25 грн, а не 34 063, 00 грн, як визначено позивачем. Суд відхиляє дані твердження відповідача, як необґрунтовані, з огляду на таке.

Так, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 911/482/17 та від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18.

Спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: у межах страхових сум (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Крім цього, колегія суддів касаційної інстанції Вищого господарського суду України в постанові від 10.12.2014 по справі № 910/7163/14 зазначила, що погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій, про те, що, з урахуванням вимог пункту 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», наявність страхового акта, платіжного доручення та рахунку-фактури, виставленого особою, яка надала послуги з відновлювального ремонту пошкодженого майна, є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Якщо транспортний засіб фактично відремонтований, то розмір збитку визначається як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт (до таких висновків прийшов Верховний Суду постановах від 30.10.2019 у справі № 753/19288/14-ц та від 25.03.2019 у справі № 591/3152/16-ц).

Зважаючи на висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 25.07.2018 року у справі № 922/4013/17, реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика) фізичний знос КТЗ (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників).

Згідно з п. 2.4. Методики вартість матеріального збитку визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Тобто, матеріальний збиток, це вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу.

Відповідно до п. 8.2. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (Сврз) та величини ВТВ за формулою

Сврз = Ср + См + Сс х (1 - Ез)

де: Сврз - вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (матеріальний збиток), грн.;

Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт ,грн.;

См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;

Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

Ез - значення коефіцієнта фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12.03.2018 р. справі № 910/5001/17, від 22.03.2017 у справах №№ 910/3650/16, 910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16.

Згідно із ч. 1 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Тобто, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість складових частин тільки коли запасні частини замінюються на нові, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу нових складників аварійно пошкодженого транспортного засобу, якщо пошкоджені складники замінюються складниками які уже були у використанні (б/в), то страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує повну вартість даних складових частин.

Згідно із рахунку фізичної особи-підприємця Гветадзе Теймураза Георгійовича № УКК3019915/ від 06.10.2023 та наряду-замовлення від 27.10.2023, а саме п. 2 рахунку та п. 31 наряду-замовлення, при виконанні відновлювального ремонту транспортного засобу «Lexus CT 200H» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зокрема, були використані двері задні ліві (б/у), тобто ті, які вже були в користуванні, а тому на них не нараховується коефіцієнт фізичного зносу.

Як вже зазначалось судом вище, позивачем було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування з урахуванням п. 8.2. Методики, відповідно до якого, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Lexus CT 200H» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 34 063, 00 грн (14 272, 11 грн (вартість ремонтно-відновлювальних робіт) + 4 203, 04 грн (вартість необхідних для ремонту матеріалів) + 14 856, 30 грн (сума б/у складників, а саме двері задні ліві, на які не нараховується коефіцієнт зносу) + 2 260, 00 грн (сума нових складників, на які нараховується коефіцієнт зносу) х (1 - 0, 6763 (коефіцієнт фізичного зносу).

Перевіривши розрахунок вартості відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу, наданий позивачем, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним.

Отже, враховуючи викладене, загальна вартість ремонту транспортного засобу «Lexus CT 200H» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 34 063, 00 грн.

З урахуванням того, що 14.11.2023 відповідач перерахував на рахунок позивача грошові кошти в розмірі 17 573, 25 грн, несплаченою залишається сума страхового відшкодування в розмірі 16 489,75 грн.

Крім того, суд зазначає, що у відзиві відповідачем частково визнається недоплата суми страхового відшкодування, окрім сплачених 17 573, 25 грн, у розмірі 7 434, 12 грн.

Доказів сплати відповідачем суми страхового відшкодування позивачу в розмірі 16 489,75 грн (34 063, 00 грн - 17 573, 25 грн) матеріали справи не містять та відповідачем, у порядку передбаченому ГПК України, суду таких доказів не надано.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи та в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 16 489,75 грн підлягає задоволенню.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 16 489,75 грн страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 86, 129, 232-234, 240, 250-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» (01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 96, ідентифікаційний код 35417298) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03150, місто Київ, вулиця Казимира Малевича, будинок 31, ідентифікаційний код 31650052) 16 489 (шістнадцять тисяч чотириста вісімдесят дев`ять) грн 75 коп. страхового відшкодування та 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А. Карабань