номер провадження справи 15/29/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2024 Справа № 908/608/24

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова І.С.,

за участю секретаря судового засідання Науменко Т.П.,

розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергориск», 03148, м. Київ, вул. Сім`ї Стешенків, буд. 7, офіс 141

до відповідача Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», 01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3

про стягнення коштів

за участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача: Барчук А.В., адвокат, ордер серії АХ № 1180574 від 31.03.2024;

від відповідача: Левченко О.О., самопредставництво юридичної особи, витяг б/н від 16.01.2024; Білоус Г.Б., адвокат, довіреність б/н від 06.03.2024;

установив

11.03.2024 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергориск» до відповідача Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення заборгованості за договором № 75/171-21/48-121-01-21-10682 від 16.09.2021 у розмірі 3 523 441,82 грн, з яких: сума основного боргу в розмірі 3 029 064,00 грн, 3 % річних за період прострочення з 30.08.2022 по 08.03.2024 включно в розмірі 138 626,79 грн, інфляційні нарахування за період прострочення з вересня 2022 року по січень 2024 року включно в розмірі 355 751,03 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2024 справу № 908/608/24 передано на розгляд судді Горохову І.С.

Ухвалою суду від 20.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/608/24, присвоєно справі номер провадження № 15/29/24, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання суду призначено на 18.04.2024 о/об 10:40 год.

01.04.2024 через систему «Електронний суд»» до суду надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергориск» адвоката Барчук Алєсі Вікторівни про участь у вищезгаданому судовому засіданні, а також в наступних інших судових засіданнях у справі, в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів у системі ЄСІТС.

Ухвалою суду від 03.04.2024 задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергориск» адвоката Барчук Алєсі Вікторівни про участь у судовому засіданні, а також в наступних інших судових засіданнях у справі, в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів у системі ЄСІТС.

Ухвалою суду від 18.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу № 908/608/24 до судового розгляду по суті на 15.05.2024 о 10:30 год. в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС (вебадреса http://vkz.court.gov.ua/).

24.04.2024 через систему «Електронний суд» до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

24.04.2024 через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява представника Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Жабровець Олександри Ігорівни про участь у судовому засіданні представника Левченко О.О. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у справі № 908/608/24.

Ухвалою суду від 24.04.2024 задоволено заяву представника Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Жабровець Олександри Ігорівни про участь у судовому засіданні у справі № 908/608/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС представника Левченко О.О.

13.05.2024 через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява позивача про розподіл судових витрат.

14.05.2024 через систему «Електронний суд» до суду надійшли заперечення відповідача на заяву позивача про розподіл судових витрат.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором про надання послуг № 48-121-01-21-10682 від 16.09.2021, предметом якого є надання інженерних послуг «Аналіз розширеного переліку комбінацій вихідних подій аварій в ІАБ для енергоблоку № 6 ВП ЗАЕС». У межах строку, встановленого договором, позивач, як виконавець за договором, надав послугу за етапом № 1, звітна документація задовольняла умовам договору та технічним вимогам, належним чином оформлена, здана позивачем та прийнята замовником (відповідачем). За результатами здачі-прийняття наданої послуги між сторонами підписано без зауважень та заперечень Акт № 1 від 30 червня 2022 року на загальну суму 3 029 064,00 грн. Відповідачем оплата послуг у строки, визначені договором, проведена не була, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 3 029 064,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також за порушення виконання грошового зобов`язання просить стягнути 3% річних в розмірі 138 626,79 за період 30.08.2022 до 08.03.2024 грн та інфляційні збитки у розмірі 355 751,03 грн за період вересень 2022 року-січень 2024 року грн.

29.03.2024 через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив відповідача. З підстав, викладених у відзиві, відповідач проти позову заперечує, просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Зокрема, обґрунтовує тим, що позивач, неправильно визначивши строки оплати вартості послуг, дійшов помилкового висновку про порушення відповідачем господарського зобов`язання з оплати суми ПДВ в розмірі 504 844,00 грн. Також зазначає, що оскільки крайній строк оплати наданих послуг припадає на 29.08.2022, тобто вже на період дії воєнного стану та окупації Запорізької АЕС, наявні всі підставі для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань за договором. Через втрату Компанією значної частини своїх виробничих потужностей, фінансовий стан підприємства було розбалансовано, відповідно, наявні ресурси, в тому числі грошові кошти, АТ «НАЕК «Енергоатом» спрямовує в першу чергу на задоволення потреб безпеки експлуатації АЕС. З посиланням на судову практику, у разі задоволення позовних вимог, відповідач просить суд зменшити розмір трьох процентів річних.

31.03.2024 через систему «Електронний суд» позивачем подано до суду відповідь на відзив відповідача. Позивач вважає наведені відповідачем доводи суперечними. Так, з одного боку, відповідач зазначає про те, що не погоджується із вимогами у повному обсязі (прохальна частина відзиву), але за текстом відзиву наводить свої заперечення лише щодо суми ПДВ за наданими послугами. Зміст відзиву свідчить про те, що: відповідач не заперечує факту укладення договору № 75/171-21 (ДП НАЕК «Енергоатом» реєстр. № 48-121-01-21-10682 від 16.09.2021); не наводить жодних зауважень чи заперечень щодо основної суми заборгованості за вказаним договором у загальному розмірі 3 029 064,00 грн; не наводить жодних зауважень чи заперечень щодо проведених позивачем розрахунків; не наводить власний контррозрахунок; не висловлює заперечень щодо визначення строку виконання грошового зобов`язання та періодів прострочення; не висловлює заперечень щодо правонаступництва відповідача за зобов`язаннями замовника за відповідним договором.

Судове засідання 15.05.2024 проводилось в режимі відеоконференції, технічна фіксація здійснювалась за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua.

Судом перевірено повноваження присутніх в судовому засіданні представників сторін. Відводів складу суду не заявлено.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов повністю, просить позовні вимоги задовольнити. При ухваленні рішення просить здійснити розподіл судових витрат, в тому числі на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, навела доводи, викладені у відзиві, просить у задоволенні позову відмовити повністю. У задоволенні вимоги про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн просить також відмовити.

У судовому засіданні 15.05.2024 судом, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом повідомлено, що повний текст рішення буде складено протягом десяти днів.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, суд установив.

16.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергориск» (Виконавець, позивач у справі) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (Замовник, відповідач у справі) укладено договір № 75/171-21 (ДП НАЕК «Енергоатом» реєстр.№48-121-01-21-10682 від 16.09.2021) далі за тестом Договір.

Договір №75/171-21 від 16.09.2021 (ДП НАЕК «Енергоатом» реєстр.№48-121-01-21-10682 від 16.09.2021) укладено за результатами процедури закупівлі відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі», на виконання вимог відповідного Закону договір та усі укладені додаткові угоди до нього оприлюднені Замовником у системі PROZORRO за посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2021-05-28-000490-c.

За умовами даного Договору Виконавець прийняв на себе обов`язок надати Замовнику наступні послуги: «Код ДК 021-2015-71330000-0 «Інженерні послуги різні» «Аналіз розширеного переліку комбінацій вихідних подій аварій в ІАБ для енергоблока № 6 ВП ЗАЕС» (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору вартість послуги відповідно до «Протоколу узгодження договірної ціни» на надання послуг (невід`ємний Додаток №1 до договору), складає 3 281 486,00 грн, крім того ПДВ 656 297,20 грн, разом 3 937 783,20 грн.

Оплата наданих послуг за договором здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 60 (шістдесяти) календарних днів від дати підписання обома сторонами Акта здачі приймання наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця (п. 2.2 Договору).

Згідно з п. 2.3 Договору оплата Замовником частини вартості послуг у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Виконавцем належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Строки надання послуг врегульовані між сторонами календарним планом (Додаток №3 до договору).

Відповідно до календарного плану етап № 1 «Розробка звіту «Детальний аналіз розширеного переліку комбінацій КППА для РУ та БВ для ІАБ 1 та 2 рівнів енергоблока № 6 ВП ЗАЕС» мав бути виконаний Виконавцем у період часу: вересень 2021 червень 2022 року.

Приймання наданих послуг Замовником та їх передача Виконавцю здійснюється за Актом здачі-приймання наданих послуг (п. 4.1. Договору).

Відповідно до п. 4.7 Договору Виконавець зобов`язаний скласти податкову декларацію в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкової накладної чинним законодавством з дотриманням вимог законів України «Електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

Договір вважається укладеним з моменту підписання Сторонами і діє до 30.06.2023 (п. 10.1 Договору).

У подальшому між сторонами були підписані додаткові угоди № 1, 2, 3 до відповідного договору, але вказаними додатковими угодами були врегульовані питання щодо виконання послідуючого етапу та продовження строку дії договору. Так, у редакції додаткової угоди № 3 до договору останній діє до 31.12.2024. У всьому іншому, що не передбачено додатковою угодою №3 до договору, сторони керуються умовами укладеного договору.

У межах строку, встановленого Договором, Виконавець надав послугу за етапом №1, звітна документація задовольняла умовам договору та технічним вимогам, належним чином оформлена, здана Виконавцем та прийнята Замовником.

За результатами здачі-прийняття наданої послуги між сторонами підписано без зауважень та заперечень Акт №1 від 30.06.2022 на загальну суму 3 029 064,00 грн.

Згідно з квитанцією ДПС №1 підприємство ТОВ «Енергориск» 14.07.2022 подало податкову накладну № 6 від 30.06.2022. Документ ДПС прийнято.

Податкова накладна №6 від 30.06.2022 оформлена на суму, з урахуванням ПДВ, в розмірі 3 029 064,00 грн.

Відповідач надані послуги не оплатив, в результаті чого в нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 3 029 064,00 грн.

Крім того, між сторонами підписано Акт звірки взаємних розрахунків станом на 25.12.2023 за договором №75/171-21 від 16.09.2021, відповідно до змісту якого відповідач визнає, що має заборгованість перед позивачем за вказаним договором на загальну суму 3 029 064,00 грн, яка є грошовим зобов`язанням відповідача саме за актом наданих послуг від 30.06.2022 (посилання на акт та його дату мається у Акті звірки взаємних розрахунків).

Докази сплати боргу в матеріалах справи відсутні.

Стягнення з відповідача заборгованості за договором № 75/171-21/48-121-01-21-10682 від 16.09.2021 у розмірі 3 523 441,82 грн, з яких: сума основного боргу в розмірі 3 029 064,00 грн, 3 % річних за період прострочення з 30.08.2022 до 08.03.2024 в розмірі 138 626,79 грн, інфляційні нарахування за період прострочення вересень 2022 року січень 2024 року в розмірі 355 751,03 грн стало предметом розгляду даної справи.

Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми чинного законодавства, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини сторін є господарськими, що виникли з договору про надання послуг.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Пунктами 2, 3 статті 180 ГК України визначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Сторони уклали договір щодо надання інженерних послуг з аналізу розширеного переліку комбінацій вихідних подій аварій в ІАБ для енергоблока № 6 ВП ЗАЕС.

Відповідач взяв на себе зобов`язання оплатити надані позивачем послуги у повному обсязі за Договором, що передбачено в п. 2.2 цього Договору.

На виконання умов договору позивачем надано послуги, відображені в акті №1 від 30.06.2022, всього на суму 3 029 064,00 грн.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Умовами укладеного між сторонами договору визначені документи, що підтверджують надання послуг акт здачі-приймання наданих послуг (п. 4.1 Договору).

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що матеріали справи містять належні та достатні докази на підтвердження належного виконання позивачем зобов`язань за договором, акт здачі-приймання робіт послуг приєднано до матеріалів справи.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

У справі, що розглядається, спір виник з приводу не оплати відповідачем вартості наданих послуг в розмірі 3 029 064,00 грн.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивач, неправильно визначивши строки оплати вартості послуг, дійшов помилкового висновку про порушення відповідачем господарського зобов`язання з оплати суми ПДВ в розмірі 504 844,00 грн.

Трактування відповідачем умов договору щодо строків оплати є хибним, виходячи з такого.

За умовами п. п. 2.2, 2.3 Договору оплата наданих послуг за договором здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 60 (шістдесяти) календарних днів від дати підписання обома сторонами Акта здачі приймання наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця. Оплата Замовником частини вартості послуг у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Виконавцем належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Акт здачі-приймання наданих послуг підписано сторонами 30.06.2022 на загальну суму 3 029 064,00 грн, у тому числі ПДВ 504 844,00 грн.

Податкова накладна № 6 від 30.06.2022 подана до ДПС 14.07.2022.

Таким чином граничний строк оплати відповідачем наданих послуг спливає 29.08.2022.

Щодо ПДВ, то оскільки податкова накладна позивачем подана 14.07.2022, то, виходячи з умов п. 2.3, строк оплати частини вартості послуг у розмірі суми ПДВ починається з наступного дня 15.07.2022, але не пізніше 29.08.2022, оскільки охоплюється загальним строком виконання зобов`язання за фактично наданий обсяг послуг за Договором 60 днів від дати підписання акту здачі-приймання наданих послуг.

На час розгляду справи в суді заборгованість відповідачем не погашена.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про існування у відповідача заборгованості в розмірі 3 029 064,00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь за прострочення виконання основного зобов`язання три проценти річних в розмірі 138 626,79 грн за період 30.08.2022 до 08.03.2024 грн та інфляційні збитки у розмірі 355 751,03 грн за період вересень 2022 року-січень 2024 року грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 ЦК України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За умовами п. п. 2.2, 2.3 Договору оплата наданих послуг за договором здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 60 (шістдесяти) календарних днів від дати підписання обома сторонами Акта здачі приймання наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця. Оплата Замовником частини вартості послуг у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Виконавцем належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Акт здачі-приймання наданих послуг підписано сторонами 30.06.2022.

Податкова накладна №6 від 30.06.2022 подана до ДПС 14.07.2022.

Таким чином граничний строк оплати відповідачем наданих послуг спливає 29.08.2022.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки не оплатив надані послуги.

У зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення з оплати послуг позивач просить суд стягнути з відповідача три проценти річних та інфляційні втрати.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наведені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що позивачем правильно здійснено розрахунки, а заявлені до стягнення суми обґрунтовані.

Оскільки мало місце неналежного виконання зобов`язань відповідачем щодо оплати наданих послуг, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних в розмірі 138 626,79 грн за період 30.08.2022 до 08.03.2024 грн та інфляційних збитки у розмірі 355 751,03 грн за період вересень 2022 року-січень 2024 року грн.

Відповідачем не спростовано встановлені судом обставини щодо невиконання обов`язку щодо оплати наданих позивачем послуг, тому позов підлягає задоволенню.

Відповідач просить, у разі задоволення позову, зменшити розмір трьох процентів річних.

Суд не вбачає підстав зменшення розміру трьох процентів річних, з огляду на таке.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Зокрема, така позиція викладена Постанова Касаційного господарського суду Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17.

Виходячи з обставин даної справи, суд не вбачає підстав, визначених у статі 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, зменшення трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання, з огляду на те, що розрахунок проведено позивачем з урахуванням вимог чинного законодавства, а розмір трьох процентів річних не є завищеним щодо основної суми заборгованості, відповідно відсутні підстави зменшення їх розміру.

Доводи відповідача з приводу застосування наслідків форс-мажору та звільнення його від сплати трьох процентів річних суд відхиляє як необґрунтовані.

Згідно з ч. ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за це, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 2 ст. 218 ГК України, встановлено, що у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Ознаками форс-мажору є: не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Судова практика Верхового Суду вказує, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду у справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.

Договором про надання послуг форс-мажор врегульовано розділом 7 Договору.

Зокрема, відповідно до п. 9.2 Договору наявність форс-мажорних обставин засвідчується відповідним документом, виданим Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою, згідно з законодавством України, або іншим уповноваженим органом, відповідно до законодавства України.

Сторона, що зазнала дії форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за договором, письмово повідомляє іншу Сторону про їх наявність протягом 5 днів з початку їх дії з наступним наданням протягом 10 днів відповідного підтверджуючого документу. Про закінчення дії форс-мажорних обставин Сторона, яка зазнала їх впливу, письмово в 5-денний строк повідомляє другу Сторону. Якщо форс-мажорні обставини діють більше 3 місяців, сторони мають право розірвати договір, уклавши про це відповідну угоду (п. 7.3 Договору).

Згідно з п. 7.4 Договору поставки наявність форс-мажорних обставин звільняє Сторони від відповідальності за невиконання/неналежне виконання зобов`язання за договором.

Відповідачем не надано доказів дотримання обумовленого в Договорі порядку повідомлення про форс-мажор. Не повідомлено позивача про настання форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за договором. Не надано документів чи інших доказів, що підтверджують їх настання відповідно до вимог, прописаних в договорі.

Відповідачем не надано належних доказів того, що саме введення воєнного стану стало причиною неможливості оплати за договором про надання послуг.

Відповідач не підтвердив настання форс-мажорних обставин саме для спірного випадку невиконання господарського зобов`язання.

Відповідач посилається на загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 та Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану», як на підставу настання форс-мажорних обставин, наслідком яких продовжується термін виконання зобов`язань.

Частиною першою статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом 7 днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Лист ТПП України, на який посилається відповідач, не є сертифікатом у розумінні наведеного положення Закону, та разом з тим, не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта, для якого настали певні форс-мажорні обставини саме за договором про надання послуг, укладеного між сторонами.

Крім того, 13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

У постанові Верховного суду від 10.03.2023 у справі № 922/1093/22 зазначено (п. 8.43), що сама по собі війна з рф не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Суд зазначає, що введення на території України режиму воєнного стану, є загальновідомою обставиною, проте всі громадяни та підприємства, установи та організації України знаходяться в однаковому становищі, тому позивач у справі також перебуває в несприятливому економічному становищі, а отже правомірно очікує на сплату йому вартості наданих послуг. Слід звернути увагу, що позивач не перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі обставини, стосуються обох сторін договору.

Ураховуючи викладене, суд доводи відповідача щодо звільнення його від відповідальності у вигляді стягнення трьох процентів річних відхиляє як необґрунтовані та недоведені.

Враховуючи вищевикладене, а також обґрунтованість та доведеність позивачем позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно із ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Позивачем подано заяву про розподіл судових витрат, згідно з якої він також просить стягнути 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У пункті 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру» визначено: представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру»).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Варто зауважити, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (правова позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 06.03.2019 у справі №922/1163/18).

У справі, що розглядалася, встановлено фіксований розмір гонорару. У цьому випадку фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, не обчислюється. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас, зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Враховуючи положення ст. 28 Правил адвокатської етики, адвокату необхідно дотримуватись принципу розумного обґрунтування розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як передбачено п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Згідно з ч. ч. 3-5 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз відповідних норм процесуального закону засвідчує, що реалізація принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в декілька основних етапів:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Суд вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що ч. 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, суд, який вирішує питання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, має надавати оцінку тим обставинам, щодо яких є заперечення у клопотанні іншої сторони, а також її доказам невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності. Окрім того, суд, виконуючи вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, має чітко зазначити, яка з вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України була не дотримана при визначенні розміру витрат на оплату послуг адвоката, оскільки лише з цих підстав можна зменшити розмір витрат, який підлягає розподілу між сторонами.

Поряд із загальним правилом розподілу судових витрат, визначеним у ч. 4 ст. 129 ГПК України, у ч. 5 цієї норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Такий правовий висновок є усталеним та викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

До того ж суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріалами справи підтверджується наступне.

На підтвердження витрат на послуги адвоката в сумі 30 000,00 грн позивачем додано до матеріалів справи копію договору про надання правничої допомоги № 03-24 від 19.02.2024, укладеного з адвокатом Барчук А.В., ордер серії АХ №1180574 від 31.03.2024, копію виписки по рахунку від 14.03.2024, копію акту від 10.05.2024 про надання правничої допомоги №2 (виконаних робіт) до договору №03-04 від 19.02.2024. Послуги з правової допомоги надавались адвокатом Барчук А.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1083 від 21.10.2011, копія свідоцтва додана до справи).

Згідно з п. 9.2 договору про надання правничої допомоги № 03-24 від 19.02.2024 розмір гонорару за надання правничої допомоги за цим договором за домовленістю сторін встановлюється у фіксовано розмірі. Гонорар адвоката за правничу допомогу у спорі про стягнення заборгованості за договором про надання послуг №75/171-21/48-121-01-21-10682 від 16.09.2021 в суді першої інстанції складає 30 000,00 грн.

Відповідно до акту від 10.05.2024 про надання правничої допомоги №2 (виконаних робіт) до договору №03-04 від 19.02.2024 адвокат надав клієнту правничу допомогу, а клієнт прийняв надану допомогу згідно з переліком.

Представництво інтересів клієнта в господарському судочинстві у спорі АТ НАЕК? «Енергоатом» в?особі філії Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» АТ?НАЕК «Енергоатом» про стягнення заборгованості за договором №75/171-21 (ДП НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» реєстр.№48-121-01-21-10682 від 16.09.2021) справа №908/608/24; підготовка позовної заяви про стягнення коштів із розрахунку стягуваних сум; підготовка та подання відповіді на відзив із викладенням мотивів відхилення доводів відповідача; підготовка процесуальних документів для забезпечення можливості участі у судових засіданнях у режимі відео конференції; підготовка інших процесуальних документів; участь у судовому засіданні.

Сума гонорару (винагорода) адвоката за надання правничої допомоги, перелік якої наведений у даному Акті, складає 30 000,00 грн.

Відповідач з приводу розміру витрат надав заперечення, вважає, що розмір гонорару в сумі 30 000,00 грн не відповідає вимогам ч. 4 ст. 126 ГПК України, оскільки, за переконанням відповідача, заявлена сума є неспівмірною за складністю справи та обсягом матеріалів, справа є простою з процесуальної точки зору, розрахунки суми боргу не є складними.

Щодо тверджень відповідача про неспівмірність розміру витрат варто зазначити, що самі лише посилання на неспівмірність та незгода із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат, без належних доказів та обґрунтувань.

Такі доводи відповідача суд вважає безпідставними, оскільки загальна сума заявлених позивачем витрат на правничу допомогу повністю співпадає з представленим суду актом прийому передачі наданих послуг (правової допомоги) та відповідає обсягу наданих послуг.

Виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи, суд вважає, що 30 000,00 грн становлять співмірні і розумні витрати позивача на професійну правничу допомогу у даній справі.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергориск» (03148, м. Київ, вул. Сім`ї Стешенків, буд. 7, офіс 141; ідентифікаційний код юридичної особи 19255493) заборгованість за надані послуги в розмірі 3 029 064,00 грн (три мільйони двадцять дев`ять тисяч шістдесят чотири гривні 00 коп.), три проценти річних в розмірі 138 626,79 грн (сто тридцять вісім тисяч шістсот двадцять шість гривень 79 коп.), інфляційні втрати в розмірі 355 751,03 грн (триста п`ятдесят п`ять тисяч сімсот п`ятдесят одну гривню 03 коп.) Видати наказ.

Стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергориск» (03148, м. Київ, вул. Сім`ї Стешенків, буд. 7, офіс 141; ідентифікаційний код юридичної особи 19255493) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 42 281,30 грн (сорок дві тисячі двісті вісімдесят одна гривня 30 коп.), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн (тридцять тисяч гривень 00 коп). Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22.05.2024.

Суддя І. С. Горохов