ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2024 р. Справа№ 910/14638/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 14.05.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 11.12.2023

у справі №910/14638/23 (суддя М.Є. Літвінова)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕТТА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА"

про стягнення 794 324,65 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БЕТТА" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" про стягнення 794 324,65 грн, з яких сума основного боргу - 707 455,47 грн, сума пені - 35 387,78 грн, інфляційні збитки - 35 106,10 грн, 3% річних - 16 075,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору №879 від 01.10.2016 в частині своєчасної оплати за поставлений товар, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути вказану вище суму.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕТТА" задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕТТА" суму основного боргу - 707 455 грн 47 коп., суму пені - 35 387 грн 78 коп., інфляційні збитки - 35 106 грн10 коп., 3% річних - 16 057 грн 82 коп. та витрати по сплаті судового збору - 11 914 грн 61 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дієса" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 у справі №910/14638/23 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте місцевим судом з порушенням норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник стверджував, що оскільки позивач не виконав умови договору поставки щодо передачі відповідачу повного комплекту документів на товар, вказаного в п. 2.9 договору, відсутні будь-які правові підстави стверджувати, що строк виконання зобов`язання з оплати товару сплив. Таким чином, відсутнє будь-яке підтвердження, що строк оплати за поставлений позивачем товар настав. Також апелянт зазначив, що основним документом який може підтверджувати передання відповідачу документів визначених п. 2.9 договору є ТТН, однак жодної ТТН до позовної заяви не додано та матеріали справи не містять.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.01.2024 апеляційну скаргу у справі №910/14638/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2024 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.

05.02.2024 матеріали справи №910/14638/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2024, у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/14638/23.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2024, справу №910/14638/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Тарасенко К.В., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 у справі №910/14638/23 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

26.02.2024 до суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 у справі № 910/14638/23 та призначено судове засідання на 07.05.2024.

01.04.2024 через підсистему "Електронний суд" до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

07.05.2024 через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 07.05.2024 оголошено перерву до 14.05.2024.

У судове засідання 14.05.2024 з`явився представник позивача та надав пояснення по справі. Представник скаржника у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка від 07.05.2024.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані сторонами пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує та встановлено судом, що 01.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БЕТТА" (далі- постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" (далі- покупець) укладено договір № 879, відповідно до п.1.1 постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця товари народного вжитку, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.2.1 договору товар поставляється партіями. Номенклатура партії товару, його кількість і ціна встановлюються за погодженням сторін на підставі заявки покупця на поставку відповідної партії товару, надалі - "Заявка", і вказуються у розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/або у відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар, які є специфікацією у розумінні ст.266 Господарського кодексу України.

Згідно з п.2.4 договору передбачено, що виставлення постачальником покупцеві рахунку-фактури, приймання покупцем відповідної партії товару (підписання сторонами відвантажувальних документів (видаткових накладних)) і подальша його оплата вважаються досягненням сторонами згоди в частині номенклатури (предмета та асортименту), кількості, ціни.

Доставка до місця поставки і приймання товару (партії товару) оплачується постачальником. Датою поставки вважається дата підписання сторонами відвантажувальних документів (видаткових накладних/ ТТН) на товар (п.п.2.6,2.7 договору).

Пунктом 2.8 договору визначено, що право власності на товар від постачальника до покупця переходить в момент підписання відвантажувальних документів (видаткових накладних та/або ТТН) покупцем. До моменту підписання покупцем відвантажувальних документів на товар усі ризики, пов`язані з пошкодженням або втратою товару, несе постачальник.

Ціна на товар, що поставляється постачальником, є вільною відпускною на цей вид товару і погоджується сторонами у порядку, передбаченому п.п. 2.2-2.4 цього договору. Зміна ціни, після її погодження із покупцем у встановленому в договорі порядку, без попередньої згоди покупця не допускається (п.3.3 договору).

Відповідно до п. 3.5 договору визначено, покупець оплачує кожну партію фактично прийнятого товару протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дати поставки відповідної партії товару, проте в будь-якому випадку, не раніше дати одержання повного комплекту документів на товар (партію товару), вказаного в п. 2.9 цього договору. Форма оплати - безготівковий розрахунок.

01.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БЕТТА" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" складено протокол погодження розбіжностей до договору поставки №879, яким погодили зміни редакцій пунктів 1.1, 1.1.1, 4.3, 5.10, 7.5, 7.7, 7.8 договору.

01.10.2016 між сторонами укладено додаткову угоду, відповідно до якої сторони домовились викласти п.3.5 договору в наступній редакції:

"Покупець оплачує кожну партію фактично прийнятого товару протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту реалізації товару роздрібному споживачеві, але в будь-якому разі, не раніше від дати одержання повного комплекту документів на товар (партію товару), вказаного в п.2.9. цього договору. Форма оплати - безготівковий розрахунок".

01.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БЕТТА" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" складено протокол погодження розбіжностей до договору поставки №879, яким погодили зміни редакції пункту 3.5 договору.

Згідно пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Частинами 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання умов договору поставки №879 від 01.10.2016 позивач здійснив поставку товару, що підтверджується видатковими накладними № БТ - 000000781 від 20 липня 2022 року на загальну суму 74 986,20 грн, № БТ - 000000254 від 01 серпня 2022 року на загальну суму 83 572,92 грн, № БТ - 000001283 від 05 жовтня 2022 року на загальну суму 5 553,72 грн, № БТ - 000000089 від 05 жовтня 2022 року на загальну суму 109 796,28 грн, № БТ - 000001209 від 21.10.2022 року на загальну суму 132 172,72 грн, № БТ - 000000775 від 16 листопада 2022 року на загальну суму 17 455,54 грн, № БТ - 000002035 від 23 грудня 2022 року на загальну суму 80 332,20 грн та №БТ - 000000878 від 16 січня 2023 року на загальну суму 222 873,12 грн.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором в№879 від 01.10.2016 також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов даної угоди.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до пункту 3.5 договору від 01.10.2016 в редакції додаткової угоди від 01.10.2016 сторони погодили, що покупець оплачує кожну партію фактично прийнятого товару протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту реалізації товару роздрібному споживачеві, але в будь-якому разі, не раніше від дати одержання повного комплекту документів на товар (партію товару), вказаного в п.2.9. цього договору. Форма оплати - безготівковий розрахунок.

Судом встановлено, що строк оплати за поставлений товар по договору №879 від 01.10.2016 є таким, що настав.

Щодо тверджень відповідача, викладених в апеляційній скарзі про те, що строк оплати за поставлений позивачем товар не настав, у зв`язку з тим, що позивач не передав відповідачу повного комплекту документів на товар, вказаного в п. 2.9 договору, то вони є безпідставними, оскільки умовами п. 2.8 договору сторони погодили, що право власності на товар від постачальника до покупця переходить в момент підписання відвантажувальних документів (видаткових накладних та/або ТТН) покупцем.

Враховуючи, що в матеріалах справи наявні підписані сторонами належним чином засвідчені копії видаткових накладних на загальну суму 707 755,47 грн, які підтверджують прийняття відповідачем товару, які, у свою чергу, не містять будь-яких зауважень, претензій чи вимог щодо відсутності документів за отриманий відповідачем товар, з огляду на те, що умовами договору від 01.10.2016 встановлено строк на оплату за поставлений товар, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем доведено заборгованість відповідача.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, та які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, документом, який підтверджує як факт виконання позивачем зобов`язання з поставки товару відповідачеві, так і факт виникнення у останнього зобов`язання з його оплати, є видаткові накладні, які сторонами належним чином оформлені та підписані без будь - яких зауважень.

Тобто, саме цей документ є первинним бухгалтерським документом, який засвідчує здійснення господарської операції і містить інформацію про вартість поставленого товару.

Таким чином, підписання покупцем (відповідачем) видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 за №168/174, та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, виходячи з приписів чинного законодавства та домовленостей сторін є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за фактично поставлений позивачем товар.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати поставленого товару в обумовлені договором строки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем було порушено умови договору, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості в розмірі 707 755,47 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Зворотнього відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати товару,позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 35 387,78 грн, інфляційні збитки в розмірі 35 106,10 грн та 3% річних у розмірі 16 075,30 грн.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 7.4 договору, за прострочення оплати за поставлений товар покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі десяти відсотків від облікової ставки НБУ, чинної в період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу за кожний день прострочення, але не більше 5% від вартості поставленої партії товару.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивачем неправильно визначено періоди прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, за розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума пені у розмірі 35 387,78 грн, обмеженому 5% від суми поставленої продукції.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції встановив, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим погоджується з судом першої інстанції, що позовна вимога про стягнення 35 106,10 грн інфляційних втрат підлягає задоволенню в цій частині.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про часткове задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних, що за перерахунком суду становить 16 057,82 грн.

Щодо тверджень скаржника, викладених в апеляційній скарзі, про те, що основним документом який може підтверджувати передання відповідачу документів визначених п. 2.9 договору є ТТН, то вони є безпідставними, оскільки факт поставки товару відповідачу підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, які в розумінні норм чинного законодавства та домовленостей сторін є підтвердженням факту виконання позивачем зобов`язання з поставки товару відповідачеві та факту виникнення у останнього зобов`язання з його оплати.

Усі інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса".

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та ухвалив законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення від 11.12.2023 відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 у справі №910/14638/23 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Дієса".

Матеріали справи №910/14638/23 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 20.05.2024

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

К.В. Тарасенко