ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/5393/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання: Колцун В.В.,

за участю представників:

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" Рябоконь В.І.,

від Житлово-будівельного кооперативу "Французький бульвар-білдінг" участі не брали,

розглянувши апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Французький бульвар-білдінг"

на рішення Господарського суду Одеської області від 16.02.2024, прийняте суддею Малярчук І.А., м. Одеса, повний текст складено 16.02.2024,

у справі №916/5393/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія"

до відповідача: Житлово-будівельного кооперативу "Французький бульвар-білдінг"

про стягнення 715 000 грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" звернулося з позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Французький бульвар-білдінг", в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача 715000 грн заборгованості за спожиту електричну енергію.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг щодо оплати вартості електричної енергії за розрахунковий період з березня місяця по вересень місяць 2023 року.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 19.12.2023 відкрито провадження у справі №916/5393/23.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.02.2024 у справі №916/5393/23 (суддя Малярчук І.А.) позов задоволено повністю; стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу "Французький бульвар-білдінг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" 715000 грн основного боргу та 9646,81 грн судового збору.

Судове рішення мотивоване доведеністю позивачем факту неналежного виконання Житлово-будівельним кооперативом "Французький бульвар-білдінг" своїх зобов`язань щодо повної оплати вартості електричної енергії, поставленої Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" як постачальником універсальних послуг у період з березня місяця по вересень місяць 2023 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Житлово-будівельний кооператив "Французький бульвар-білдінг" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 16.02.2024 у справі №916/5393/23 скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що судом першої інстанції було порушено право відповідача на участь у судовому засіданні та представництво своїх інтересів в суді внаслідок протиправного здійснення розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, незважаючи на наявність беззаперечних підстав для її розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, про що Житлово-будівельний кооператив "Французький бульвар-білдінг" просив у відповідному клопотанні, у задоволенні якого місцевий господарський суд безпідставно відмовив. Крім того, за твердженням апелянта, на момент ухвалення оскаржуваного рішення Житлово-будівельним кооперативом "Французький бульвар-білдінг" було частково погашено заборгованість перед позивачем у розмірі 35000 грн, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем за період з березня місяця по вересень місяць 2023 року становить 680000 грн, при цьому 19.02.2024 між сторонами була укладена угода про порядок погашення заборгованості, в якій у позасудовий спосіб врегульовано порядок погашення вказаної заборгованості, що зумовлює необхідність закриття провадження у даній справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 03.04.2024 (вх.№729/24/Д2 від 03.04.2024) Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія", просить апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Французький бульвар-білдінг" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 19.02.2024 у справі №916/5393/23 без змін. Зокрема, позивач зазначає про те, що клопотання про розгляд даної справи з викликом сторін і відзив на позовну заяву за відсутності поважних причин були надані відповідачем до місцевого господарського суду з пропуском процесуальних строків на звернення з вказаними документами, а необґрунтоване неподання відповідачем доказів погашення заборгованості під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції позбавляє його права на подання таких доказів на стадії апеляційного розгляду справи. Крім того, позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що сама по собі наявність угоди про порядок погашення заборгованості №242-24 від 19.02.2024 не спростовує законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, оскільки вона була укладена між сторонами вже після ухвалення вказаного рішення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів Богатиря К.В., Поліщук Л.В. від 19.03.2024 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою суду від 04.04.2024 призначено справу №916/5393/23 до розгляду на 15.05.2024 об 11:00.

У судовому засіданні 15.05.2024 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" висловив заперечення проти задоволення апеляційної скарги; представник Житлово-будівельного кооперативу "Французький бульвар-білдінг" участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (а.с.173).

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи наведені вище положення процесуального закону, документ, доданий до апеляційної скарги Житлово-будівельного кооперативу "Французький бульвар-білдінг", а саме: копія підписаної між сторонами угоди про порядок погашення заборгованості №242-24 від 19.02.2024, до уваги колегією суддів не береться та до розгляду не приймається, оскільки в силу частини третьої статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, адже апеляційний перегляд повинен здійснюватися з урахуванням тих документів, які були наявні у матеріалах справи на час постановлення оскаржуваного рішення і які суд першої інстанції мав можливість дослідити та оцінити. При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що апелянтом взагалі не порушується питання щодо можливості приєднання до матеріалів справи доказу, поданого ним разом зі своєю апеляційною скаргою, та врахування його при апеляційному розгляді справи №916/5393/23.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

14.06.2018 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, було прийнято постанову №429, якою, зокрема, вирішено видати Товариству з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" ліцензію з постачання електричної енергії споживачу.

В подальшому 26.10.2018 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, було прийнято постанову №1268 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" покладається виконання функцій з універсальної послуги на закріпленій території". Згідно з додатком до вказаної постанови Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" є постачальником універсальної послуги на території Одеської області.

На офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальності "Одеська обласна енергопостачальна компанія" розміщені публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та публічні комерційні пропозиції для споживачів електричної енергії, які мають право на універсальну послугу.

27.11.2018 Житлово-будівельним кооператив "Французький бульвар-білдінг" було підписано заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником Товариством з обмеженою відповідальності "Одеська обласна енергопостачальна компанія" шляхом приєднання з 01.01.2019 до договору про постачання електричної енергії постачальникам універсальних послуг.

Відповідно до пункту 1.1 договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Споживача до умов цього договору згідно з заявою-приєднання.

За умовами пункту 2.1 договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг за цим договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

В силу пункту 5.8 договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав Споживач, та набуває чинності з дати подання Споживачем заяви-приєднання (пункт 13.1 договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг).

Пунктом 3 комерційної пропозиції №1/1-УП, що є додатком до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, визначено, що Споживач здійснює оплату за спожиту електроенергію протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника. Споживач має право здійснювати попередню оплату. Не отримання Споживачем рахунку не звільняє його від сплати за фактично спожиту електричну енергію. Споживач здійснює оплату за спожиту електричну енергію в установлені даним пунктом строки за платіжним документом, самостійно оформленим Споживачем.

Листом Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" б/н та б/д позивачу було повідомлено обсяги споживання Житлово-будівельним кооперативом "Французький бульвар-білдінг" електричної енергії, зокрема, у період з березня місяця по вересень місяць 2023 року включно (загальний обсяг 382554 кВт*год).

Позивачем до місцевого господарського суду подано докази надіслання Житлово-будівельному кооперативу "Французький бульвар-білдінг" засобами поштового зв`язку рахунків за спожиту електричну енергію у період з березня місяця по вересень місяць 2023 року на загальну суму 824338,08 грн (зокрема, рахунку №02-605945/1 від 24.03.2023 за березень місяць 2023 року на суму 100707,60 грн; рахунку №02-605945/1 від 24.04.2023 за квітень місяць 2023 року на суму 113663,76 грн; рахунку №02-605945/1 від 24.05.2023 за травень місяць 2023 року на суму 81819,36 грн; рахунку №02-605945/1 від 30.06.2023 за червень місяць 2023 року на суму 115628,88 грн; рахунку №02-605945/1 від 24.07.2023 за липень місяць 2023 року на суму 138491,76 грн; рахунку №02-605945/1 від 23.08.2023 за серпень місяць 2023 року на суму 139524 грн; рахунку №02-605945/1 від 18.09.2023 за вересень місяць 2023 року на суму 134502,72 грн).

Вартість електричної енергії, поставленої позивачем відповідачу у період з березня місяця по вересень місяць 2023 року, була сплачена Житлово-будівельним кооперативом "Французький бульвар-білдінг" частково, а саме: у розмірі 109338,08 грн, що підтверджується копіями виписок по банківському рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія".

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 715000 грн заборгованості з вартості спожитої електричної енергії за період з березня місяця по вересень місяць 2023 року.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з доведеності позивачем факту неналежного виконання Житлово-будівельним кооперативом "Французький бульвар-білдінг" прийнятих на себе зобов`язань з оплати вартості електричної енергії за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, а відтак із правомірності заявлених позовних вимог про стягнення відповідної заборгованості за період поставки з березня місяця по вересень місяць 2023 року.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

11.06.2017 набрав чинності Закон України "Про ринок електричної енергії", відповідно до якого суб`єкти господарювання, які одночасно здійснювали діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом, повинні були протягом 18 місяців з дня набрання чинності зазначеним законом, тобто до 11.12.2018, забезпечити юридичне відокремлення діяльності оператора системи розподілу від інших видів діяльності вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання (обленерго), у тому числі шляхом створення електропостачальника.

Водночас Закон України "Про ринок електричної енергії" запровадив нову модель системи договірних правовідносин на роздрібному ринку електроенергії.

В силу статті 4 Закон України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, №312 від 14.03.2018 (далі Правила роздрібного ринку електричної енергії).

Положеннями пункту 1.2.8 Правил роздрібного ринку електричної енергії визначено, що постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним договором приєднання та зміст якого визначається постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил), та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України унормовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору у відповідності до законодавства (частина перша статті 180 Господарського кодексу України).

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Частиною першою статті 634 Цивільного кодексу України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 714 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до частини першої статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

В силу пункту 3.1.6 Правил роздрібного ринку електричної енергії постачання електричної енергії споживачу здійснюється, зокрема, якщо споживач є стороною діючих договорів про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, крім випадку здійснення розподілу (передачі) електричної енергії оператором системи до власних електроустановок; про постачання електричної енергії споживачу або про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, або про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; про надання послуг комерційного обліку електричної енергії, крім випадків, коли роль постачальника послуг комерційного обліку виконує оператор системи, до мереж якого приєднаний цей споживач.

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг домовленість між постачальником універсальних послуг та побутовим або малим непобутовим споживачем, або іншим споживачем, який відповідно до законодавства має право на отримання універсальних послуг, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу постачальником універсальних послуг за цінами постачальника універсальних послуг (абзац тринадцятий пункту 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії).

За умовами частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Укладаючи договір сторони останнього мають право очікувати на те, що все, що обумовлено укладеним між ними правочином, буде виконано контрагентом зацікавленої сторони. Зазначене випливає з норми статті 629 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а також відповідає загальноприйнятому принципу pacta sunt servanda.

Отже, укладений договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є належною підставою виникнення у сторін за цим договором господарського зобов`язання відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України (статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується відповідачем, Товариство з обмеженою відповідальності "Одеська обласна енергопостачальна компанія" виконало зобов`язання щодо поставки відповідачу електричної енергії у період з березня місяця по вересень місяць 2023 року, прийняті на себе за умовами укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, що підтверджується, зокрема, довідкою Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі", який виконує функції Оператора системи розподілу на території Одеської області, про обсяги спожитої Житлово-будівельним кооперативом "Французький бульвар-білдінг" електричної енергії, загальна вартість якої склала 824338,08 грн.

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.

Колегія суддів вбачає, що Житлово-будівельний кооператив "Французький бульвар-білдінг" свої зобов`язання в частині оплати вартості електричної енергії, поставленої позивачем у період з березня місяця по вересень місяць 2023 року, виконав не у повному обсязі, сплативши лише 109338,08 грн, що підтверджується копіями виписок по банківському рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія". Докази проведення відповідачем повної оплати вартості вказаної електричної енергії у матеріалах справи відсутні та Житлово-будівельним кооперативом "Французький бульвар-білдінг" до суду першої інстанції не подані.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не надав Товариству з обмеженою відповідальності "Одеська обласна енергопостачальна компанія" мотивованої відмови від оплати вищенаведеної заборгованості (зокрема, не висловив жодних заперечень щодо факту постачання позивачем електроенергії, її обсягів, якості, вартості та строків надання). Відсутні такі зауваження/заперечення і безпосередньо в апеляційній скарзі.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає про безпідставність ухилення відповідача від оплати вартості електричної енергії, переданої йому позивачем у період з березня місяця по вересень місяць 2023 року.

Таким чином, враховуючи викладені вище норми права та умови укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, беручи до уваги не подання до суду першої інстанції доказів проведення повної оплати вартості електричної енергії, поставленої позивачем відповідачу на підставі вказаного договору у період з березня місяця по вересень місяць 2023 року, що зумовлює наявність у останнього відповідного боргу, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу "Французький бульвар-білдінг" на користь Товариства з обмеженою відповідальності "Одеська обласна енергопостачальна компанія" 715000 грн основної заборгованості (824338,08 грн - 109338,08 грн = 715000 грн).

Доводи апелянта про те, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення Житлово-будівельним кооперативом "Французький бульвар-білдінг" було частково погашено заборгованість перед позивачем у розмірі 35000 грн, у зв`язку з чим заборгованість останнього перед позивачем за період з березня місяця по вересень місяць 2023 року становить 680000 грн, колегією суддів оцінюються критично, оскільки докази проведення відповідачем вказаної оплати у матеріалах справи відсутні та не були подані ним ні до місцевого господарського суду, ні до суду апеляційної інстанції.

Посилання скаржника на угоду про порядок погашення заборгованості №242-24 від 19.02.2024 апеляційним господарським судом до уваги не приймаються, оскільки вказана угода укладена між сторонами вже після ухвалення оскаржуваного рішення та додана до апеляційної скарги без клопотання про її приєднання до матеріалів справи в якості доказу і врахування її при апеляційному розгляді даної справи.

Стосовно тверджень Житлово-будівельного кооператива "Французький бульвар-білдінг" про настання для нього форс-мажорних обставин у вигляді військової агресії Російської Федерації проти України суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Отже, у будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи при виконання нею конкретних договірних зобов`язань.

Факт, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом (правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 22.06.2022 у справі №904/5328/21 та від 25.01.2022 у справі №904/3886/21).

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами у відповідності до статей 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" шляхом видачі сертифіката.

При цьому колегією суддів враховується, що таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних. Відтак сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

Як зазначалося вище, ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

Сама по собі збройна агресія проти України та воєнний стан не можуть автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 15.06.2023 у справі №910/8580/22.

Колегія суддів наголошує, що лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, який розміщений на офіційному веб-сайті останньої, є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Зазначений лист не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", при цьому такий лист також не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини, натомість він адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, і його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

Таким чином, лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується зі сталою правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 07.06.2023 у справі №912/750/22 та від 07.06.2023 у справі №906/540/22.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у матеріалах справи відсутній та відповідачем до місцевого господарського суду не подано сертифікату Торгово-промислової палати України або уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат на підтвердження визнання військової агресії Російської федерації проти України або введеного з 24.02.2022 у зв`язку з цією агресією воєнного стану, форс-мажорними обставинами, які б зумовили неможливість виконання Житлово-будівельним кооперативом "Французький бульвар-білдінг" прийнятих на себе зобов`язань за укладеним з позивачем договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Крім того, в силу пункту 12.4 договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом 14 днів з дати їх виникнення надати підтверджуючі документи щодо їх настання відповідно до чинного законодавства, між тим докази здійснення Житлово-будівельним кооперативом "Французький бульвар-білдінг" такого повідомлення у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами об`єктивної неможливості виконання ним прийнятих на себе зобов`язань за укладеним з позивачем договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг внаслідок існування форс-мажорних обставин.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції було порушено право відповідача на участь у судовому засіданні та представництво своїх інтересів в суді внаслідок протиправного здійснення розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, незважаючи на наявність беззаперечних підстав для її розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, про що Житлово-будівельний кооператив "Французький бульвар-білдінг" просив у відповідному клопотанні, відхиляються Південно-західним апеляційним господарським судом, враховуючи наступне.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 176 Господарського процесуального кодексу України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається строк для подання відзиву на позов.

Відповідно до частини восьмої статті 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

За умовами частин п`ятої, сьомої статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.12.2023 відкрито провадження у даній справі та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для реалізації процесуального права на подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відзиву на позов, попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Як вбачається з довідки про доставку документа в кабінет електронного суду, яка сформована у Комп`ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду", ухвала Господарського суду Одеської області від 19.12.2023 про відкриття провадження у справі №916/5393/23 була надіслана Житлово-будівельному кооперативу "Французький бульвар-білдінг" до його електронного кабінету та доставлена останньому 19.12.2023 о 22:40 (а.с.83).

У пункті 2 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що ухвала Господарського суду Одеської області від 19.12.2023 про відкриття провадження у справі №916/5393/23 була отримана відповідачем 20.12.2023 (робочий день, наступний за днем відправлення вказаної ухвали).

Відтак кінцевий строк для подання Житлово-будівельним кооперативом "Французький бульвар-білдінг" відзиву на позов, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін сплив 04.01.2024.

Між тим, з відзивом на позовну заяву та з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач звернувся до суду першої інстанції 16.01.2024, тобто з пропуском встановленого строку.

При цьому Житлово-будівельним кооперативом "Французький бульвар-білдінг" було заявлено клопотання про поновлення строку на подання відзиву, обґрунтоване тим, що пропуск відповідного процесуального строку зумовлений неотриманням примірнику позовної заяви з додатками від позивача, у зв`язку з чим з текстом позову та доданими до нього документами представник відповідача ознайомився лише 08.01.2024.

В силу частини першої статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою учасника процесу чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених Господарсько процесуальним кодексом України. Отже, вирішуючи це питання, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і залежно від встановленого вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку (постанова Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №910/22695/13).

З правового контексту норм статей 118, 119 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає він відновленню. Як свідчить правовий аналіз норм чинного процесуального законодавства, господарський суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було б несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 30.07.2020 у справі №910/15481/17.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Сам лише факт подання стороною клопотання про відновлення строку не зобов`язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки клопотання про поновлення строку, з огляду на положення статті 119 Господарського процесуального кодексу України, повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку.

Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Отже, клопотання про поновлення строку повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності з посиланням на відповідні докази, які подаються господарському суду на загальних підставах). Відновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яким суд користується, виходячи із поважності причин пропуску строку скаржником, і лише сам факт подання скаржником клопотання про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов`язком суду відновити цей строк.

Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що посилання відповідача на пропуск строку на подачу відзиву з незалежних від нього обставин, а саме: внаслідок не отримання позовної заяви з додатками, спростовується наявною у матеріалах справи квитанцією про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС №373635 від 08.12.2023, яка виступає належним у розумінні процесуального закону доказом направлення Житлово-будівельному кооперативу "Французький бульвар-білдінг" примірника позову разом з доданими до нього документами.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо недоведеності відповідачем існування поважних причин для поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні відповідного клопотання відповідача та, як наслідок, залишив відзив Житлово-будівельного кооперативу "Французький бульвар-білдінг" на позов без розгляду.

Водночас, враховуючи подання відповідачем клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін з пропуском строку для подання відповідного клопотання, передбаченого частиною сьомою статті 252 Господарського процесуального кодексу України, місцевий господарський суд також дійшов правильного висновку щодо продовження розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

З огляду на викладене, твердження скаржника про порушення його процесуальних прав під час розгляду даної справи в місцевому господарському суді не знайшли свого підтвердження.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 16.02.2024 у справі №916/5393/23 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Французький бульвар-білдінг" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 16.02.2024 у справі №916/5393/23 без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Житлово-будівельний кооператив "Французький бульвар-білдінг".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 16.05.2024.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук