РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.05.2024Справа № 910/12775/23
Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в особі Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-Волонтер"

про стягнення 104 381,17 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону в особі Міністерства оборони України звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-Волонтер" про стягнення 104 381,17 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач розмістив отримані кошти державного бюджету із встановленим цільовим призначенням всупереч умов Договору № 286/2/22/13 від 04.03.2022 та вимог законодавства за договором депозиту в банківській установі та отримав за рахунок цих коштів відповідне майно (дохід) у вигляді процентів від їх розміщення, тобто неправомірно набув майно за рахунок іншої особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.08.2023 відкрито провадження у справі № 910/12775/23, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Відзив відповідача на позовну заяву до Господарського суду міста Києва не надходив.

На виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, копія ухвали від 16.08.2023 року про відкриття провадження у справі № 910/12775/23 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується поштовим повідомленням з трек-номером 299.

Проте зазначене відправлення з трек-номером 299 вручене відповідачу не було про що свідчить Довідка Укрпошти про причини повернення/досилання Ф.20 з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання особою кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Суд також звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси сторін є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Таким чином, про розгляд Господарським судом міста Києва справи № 910/12775/23 відповідач вважається повідомленим належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведені положення, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості самостійно ознайомитись з ухвалою суду, в якій зазначено відомості щодо його провадження, яке є у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

04.03.2022 між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-Волонтер" (виконавець) укладено Договір забезпечення комплектами продуктів за Каталогом продуктів харчування особового складу та штатних тварин військових частин, установ та військових навчальних закладів Збройних Сил України № 286/2/22/13 (далі - Договір).

Відповідно до п. 2.1. Договору виконавець зобов`язується у 2022 році надати послуги особовому складу та штатним тваринам військових частин зазначені у специфікації до цього договору, представник замовника - прийняти послуги, замовник - оплатити послуги в строки та за цінами згідно з положеннями цього договору.

Згідно з п. 2.2. Договору визначені військові частини дислоковані у Закарпатській, Львівській, Івано-Франківській, Тернопільській, Хмельницькій та Чернівецькій областях, для особового складу яких будуть надаватися послуги харчування.

Відповідно до п. 4.1. Договору ціна цього Договору становить: 1 188 282 120,00 грн., у тому числі: без ПДВ-990 235 100,00 грн., ПДВ - 198 047 020,00 грн.

Згідно з п. 5.1.1. замовник здійснює попередню оплату послуги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1070 «Деякі питання здійснення розпорядником (одержувачем) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» (зі змінами та доповненнями) на строк не більше трьох місяців.

Між сторонами укладено Додаткові угоди до Договору, а саме: № 1 від 19.03.2022, № 2 від 12.04.2022, № 3 від 29.04.2022, № 4 від 13.05.2022, № 5 від 19.05.2022, № 6 від 20.05.2022, № 7 від 23.05.2022, № 8 від 08.08.2022, № 9 від 26.12.2022, якими змінювалися істотні умови договору, в тому числі сума договору, остаточна ціна якого становила 2 122 288 942,66 грн.

За твердженнями прокуратури, на виконання умов Договору Міністерством оборони України перераховано відповідачу кошти на загальну суму 2 160 942 000,00 грн.

В результаті розміщення коштів резервного фонду на депозитному рахунку у АБ «Південний», відповідачем отримано прибуток у виглядів відсотків за їх використання за депозитним договором № 178TD від 08.06.2017 у розмірі 104 381,17 грн.

Звертаючись з позовом до суду представник прокуратури зазначає, що отримане відповідачем майно (процентний дохід від розміщення депозиту) в сумі 104 381,17 грн. підлягає стягненню в дохід державного бюджету як безпідставно набуте майно.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом судового розгляду у цій справі є поданий прокурором позов в інтересах держави в особі Міністерства оборони України про стягнення 104 381,17 грн. безпідставно набутих коштів, отриманих внаслідок нецільового використання бюджетних коштів шляхом їх розміщення за договором депозиту у банківській установі.

За переконанням суду, майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків; зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частини другої статті 11 Цивільного кодексу України.

Прокурором не доведено набуття відповідачем грошових коштів без достатньої правової підстави, оскільки право власності на відсотки за депозитним вкладом набуто відповідачем на підставі Договору банківського вкладу № 178TD від 08.06.2017 у відповідності до вимог Цивільного кодексу України, доказів визнання в судовому порядку недійсним цього Договору матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуюче викладене, суд вважає, що позовні вимоги Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в особі Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-Волонтер" про стягнення 104 381,17 грн. задоволенню не підлягають.

Судовий збір за розгляд справи покладається на позивача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У позові Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в особі Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-Волонтер" про стягнення 104 381,17 грн. - відмовити повністю.

2.Витрати по сплаті судового збору покласти на Київську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Центрального регіону.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13.05.2024.

Суддя С. В. Стасюк