Справа № 909/414/24
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

06.05.2024 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Михайлишина В. В., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом: ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 )

до відповідача: Калуського міськвиконкому

(вул. Франка, 1, м. Калуш, Івано-Франківської області, 77304)

про нарахування подвійних пенсійних виплат,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Калуського міськвиконкому про нарахування подвійних пенсійних виплат.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов до висновку про відмову в її прийнятті з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "суд, установлений законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". Також ЄСПЛ дійшов висновку, що у випадку якщо національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, то він не може вважатися "судом, встановленим законом".

Отже, поняття "суд, установлений законом" зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Дана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/16979/17, що відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України має враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

За приписами статті 45 Господарського процесуального кодексу України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідно до частин 2, 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Визначаючи юрисдикцію, в межах якої має розглядатись заявлений спір, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Під господарською діяльністю, відповідно до приписів статті 3 Господарського кодексу України, розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивач просить суд зобов`язати Калуський міськвиконком нарахувати подвійні пенсійні виплати за трьох річний строк.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єктами владних повноважень є органи державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), органи місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Окрім цього, суд зазначає, що спір стосовно недоотриманих сум пенсії також є публічно-правовим, оскільки виник з публічно-правових відносин, пов`язаних зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу нарахування та виплати пенсії, а тому він повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 127/3233/19 (провадження № 14-588цс19).

Відтак, з огляду на суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності, суд відзначає, що цей спір не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, подана позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, що в силу вимог пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

На виконання вимог частини 6 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд роз`яснює позивачу, що вказаний позов має бути поданий до місцевого адміністративного суду за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 4, 20, 45, 175, 232 - 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Калуського міськвиконкому про нарахування подвійних пенсійних виплат.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до Калуського міськвиконкому про нарахування подвійних пенсійних виплат (вх. № 4049/24 від 01.05.2024) з додатками повернути позивачу.

3. Роз`яснити про право ОСОБА_1 звернутися з даним позовом до адміністративного місцевого суду.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

5. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її підписання шляхом подання апеляційної скарги до Західного апеляційного господарського суду.

6. Ухвала підписана - 06.05.2024.

Суддя В. В. Михайлишин