ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 травня 2024 року Справа № 903/232/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАХІДЗЕМЛЕПРОЕКТ», м.Львів

до відповідача: Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Володимир-Волинське лісомисливське господарство», м. Київ

про стягнення 112 334 грн. 39 коп. Суддя Шум М. С.

Без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи

встановив: в позовній заяві від 04.03.2024 (вх.№01-52/255/24) Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАХІДЗЕМЛЕПРОЕКТ» просить суд стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» 112 334 грн. 39 коп. основного боргу, а також 2 422 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані несплатою наданих послуг згідно з договорами №191/20 та №192/20 від 15.03.2019.

Ухвалою суду від 11.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, запропоновано відповідачу не пізніше ніж у 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати суду обґрунтований письмовий відзив на позовну заяву у порядку, передбаченому статтею 178 ГПК України, позивачу подати суду відповідь на відзив не пізніше 5-ти днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу, відповідачу - заперечення на відповідь позивача протягом 3-х днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 11.03.2024 доставлена в електронний кабінет філії «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» 12.03.2024.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене суд розглядає справу за відсутності відзиву відповідача за наявними в ній матеріалами.

Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989р.).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, вивчивши позицію відповідача, його доводи та заперечення, господарський суд,

в с т а н о в и в:

07.12.2020 між Державним підприємством «Горохівське лісомисливське господарство», як Замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАХІДЗЕМЛЕПРОЕКТ», як Виконавцем укладено договір №191/20 на виконання робіт (послуг) із землеустрою (далі - договір).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 2.1 договору Виконавець (позивач) зобов`язується виконати Замовникові роботи (послуги): виготовлення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 189,3 га згідно додатку №2 до цього договору, а Замовник (відповідач) - прийняти і оплатити такі роботи (послуги) за цінами, що визначені у Протоколі погодження договірної ціни (додаток №1). Згідно з пунктом 2.2 договору ціна договору по виготовленню проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок становить 94 650 грн. 00 коп. по твердих діючих на день підписання договору, розцінках.

Пунктом 3.1 договору узгоджено, що розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі виставленого рахунку-фактури та актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), що підписуються обома сторонами на умовах відтермінування платежу протягом не більше 10 календарних днів. А пунктом 4.1 договору встановлено строк виконання робіт (послуг): початок - з моменту підписання договору, закінчення - 04.01.2022.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2, 5.3 договору приймання-передача робіт (послуг) за договором оформляється актом здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), який підписується сторонами. По завершенні робіт (послуг) Виконавець (позивач) передає Замовнику (відповідач) результати виконаних робіт (послуг) та два примірники Акта здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг). Замовник (відповідач) зобов`язаний протягом трьох робочих днів підписати Акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) та передати його Виконавцю (позивач) або направити Виконавцю (позивач) письмові зауваження до роботи (послуги).

В пункті 10.1 договору сторони узгодили, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 04.01.2022, а в частині розрахунків - до їх повного завершення.

Протоколом погодження договірної ціни, який є додатком №1 до договору та є його невід`ємною частиною (п. 11.1) сторони підтвердили, що між ними досягнуто згоди про розмір договірної ціни в сумі 94 650 грн. 00 коп.

Додатком №2 договору, який є також його невід`ємною частиною (п. 11.1) сторони узгодили перелік документацій із землеустрою щодо відведення земельних ділянок на території Горохівського та Локачинського районів орієнтовною площею 189,3 га з цільовим призначенням: для ведення лісового господарства, вартість робіт 94 650 грн. 00 коп.

04.01.2022 між ДП «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» та ТОВ «ЗАХІДЗЕМЛЕПРОЕКТ» підписано додаткову угоду №2/1 до договору на виконання робіт (послуг) із землеустрою №191/20 від 07.12.2020.

Додаткова угода укладена про те, що на підставі передавального акту від 31.12.2021, затвердженого Наказом Державного агентства лісових ресурсів України №983 від 31.12.2021, яким правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства «Горохівське лісомисливське господарство» шляхом реорганізації у вигляді приєднання переходить до Державного підприємства «Володимир-Волинське лісомисливське господарство». Сторони дійшли згоди змінити замовника по договору на Державне підприємство «Володимир-Волинське лісомисливське господарство».

Відтак, сторони змінили адресу та реквізити Замовника в договорі.

Цією угодою сторони також внесли зміни до пунктів 4.1 та 10.1

Так, строк виконання робіт (послуг) встановлено: початок - з моменту підписання даної додаткової угоди, закінчення - 30 грудня 2022 року (п. 4.1).

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє по 30.12.2022, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п. 10.1).

Договір доповнено пунктом 10.3 про таке:

Реорганізація сторін договору не є підставою для зміни або припинення чинності цього договору та він зберігає свою чинність для їх правонаступників.

30.12.2022 між Державним підприємством «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» та ТОВ «ЗАХІДЗЕМЛЕПРОЕКТ» підписано додаткову угоду №2 до договору на виконання робіт (послуг) із землеустрою №191/20 від 07.12.2020.

Цією угодою сторони внесли зміни до пунктів 4.1 та 10.1

Так, строк виконання робіт (послуг) встановлено: початок - з моменту підписання даної додаткової угоди, закінчення - 30 червня 2023 року (п. 4.1).

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє по 30.06.2023, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п. 10.1).

10.01.2023 між Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» в особі директора філії «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» та ТОВ «ЗАХІДЗЕМЛЕПРОЕКТ» підписано додаткову угоду №3 до договору на виконання робіт (послуг) із землеустрою №191/20 від 07.12.2020.

Цією угодою сторони внесли зміни в договір, а саме змінили преамбулу договору та виклали її в такій редакції:

«Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі директора філії «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» Філюка Володимира Володимировича, що діє на підставі Положення про філію «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» та довіреності (надалі Замовник) з одного боку, та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАХІДЗЕМЛЕПРОЕКТ» в особі директора Ірзи Івана Ярославовича, що діє на підставі Статуту (далі - Виконавець), з іншої сторони, разом - Сторони, уклали цей договір про наступне (далі - Договір):».

Сторони дійшли також згоди внести зміни в розділ договору «Місцезнаходження та банківські реквізити сторін» та преамбулу Додатку №1 «Протокол погодження договірної ціни».

30.06.2023 між Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» в особі директора філії «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» та ТОВ «ЗАХІДЗЕМЛЕПРОЕКТ» підписано додаткову угоду №4 до договору на виконання робіт (послуг) із землеустрою №191/20 від 07.12.2020.

Цією угодою сторони внесли зміни до пунктів 4.1 та 10.1

Так, строк виконання робіт (послуг) встановлено: початок - з моменту підписання даної додаткової угоди, закінчення - 31 грудня 2023 року (п. 4.1).

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє по 30.12.2023, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п. 10.1).

29.12.2023 між Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» в особі директора філії «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» та ТОВ «ЗАХІДЗЕМЛЕПРОЕКТ» підписано додаткову угоду №5 до договору на виконання робіт (послуг) із землеустрою №191/20 від 07.12.2020.

Цією угодою сторони внесли зміни до пунктів 4.1 та 10.1

Так, строк виконання робіт (послуг) встановлено: початок - з моменту підписання даної додаткової угоди, закінчення - 30 червня 2024 року (п. 4.1).

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє по 30.06.2024, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п. 10.1).

07.12.2020 між Державним підприємством «Горохівське лісомисливське господарство», як Замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАХІДЗЕМЛЕПРОЕКТ», як Виконавцем укладено договір №192/20 на виконання робіт (послуг) із землеустрою (далі - договір).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 2.1 договору Виконавець (позивач) зобов`язується виконати Замовникові роботи (послуги): виготовлення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 562,0 га згідно додатку №2 до цього договору, а Замовник (відповідач) - прийняти і оплатити такі роботи (послуги) за цінами, що визначені у Протоколі погодження договірної ціни (додаток №1). Згідно з пунктом 2.2 договору ціна договору по виготовленню проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок становить 281 000 грн. 00 коп. по твердих діючих на день підписання договору, розцінках.

Пунктом 3.1 договору узгоджено, що розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі виставленого рахунку-фактури та актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), що підписуються обома сторонами на умовах відтермінування платежу протягом не більше 10 календарних днів. А пунктом 4.1 договору встановлено строк виконання робіт (послуг): початок - з моменту підписання договору, закінчення - 31.12.2021.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2, 5.3 договору приймання-передача робіт (послуг) за договором оформляється актом здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), який підписується сторонами. По завершенні робіт (послуг) Виконавець (позивач) передає Замовнику (відповідач) результати виконаних робіт (послуг) та два примірники Акта здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг). Замовник (відповідач) зобов`язаний протягом трьох робочих днів підписати Акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) та передати його Виконавцю (позивач) або направити Виконавцю (позивач) письмові зауваження до роботи (послуги).

В пункті 10.1 договору сторони узгодили, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків - до їх повного завершення.

Протоколом погодження договірної ціни, який є додатком №1 до договору та є його невід`ємною частиною (п. 11.1) сторони підтвердили, що між ними досягнуто згоди про розмір договірної ціни в сумі 281 000 грн. 00 коп.

Додатком №2 договору, який є також його невід`ємною частиною (п. 11.1) сторони узгодили перелік документацій із землеустрою щодо відведення земельних ділянок на території Горохівського району орієнтовною площею 562,0 га з цільовим призначенням: для ведення лісового господарства, вартість робіт 281 000 грн. 00 коп.

04.01.2022 між ДП «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» та ТОВ «ЗАХІДЗЕМЛЕПРОЕКТ» підписано додаткову угоду №1 до договору на виконання робіт (послуг) із землеустрою №192/20 від 07.12.2020.

Додаткова угода укладена про те, що на підставі передавального акту 31.12.2021 затвердженого Наказом Державного агентства лісових ресурсів України №983 від 31.12.2021, яким правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства «Горохівське лісомисливське господарство» шляхом реорганізації у вигляді приєднання переходить до Державного підприємства «Володимир-Волинське лісомисливське господарство». Сторони дійшли згоди змінити замовника по договору на Державне підприємство «Володимир-Волинське лісомисливське господарство».

Відтак, сторони змінили адресу та реквізити Замовника в договорі.

Цією угодою сторони також внесли зміни до пунктів 4.1 та 10.1

Так, строк виконання робіт (послуг) встановлено: початок - з моменту підписання даної додаткової угоди, закінчення - 30 грудня 2022 року (п. 4.1).

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє по 30.12.2022, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п. 10.1).

Договір доповнено пунктом 10.3 про таке:

Реорганізація сторін договору не є підставою для зміни або припинення чинності цього договору та він зберігає свою чинність для їх правонаступників.

30.12.2022 між Державним підприємством «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» та ТОВ «ЗАХІДЗЕМЛЕПРОЕКТ» підписано додаткову угоду №2 до договору на виконання робіт (послуг) із землеустрою №192/20 від 07.12.2020.

Цією угодою сторони внесли зміни до пунктів 4.1 та 10.1

Так, строк виконання робіт (послуг) встановлено: початок - з моменту підписання даної додаткової угоди, закінчення - 30 червня 2023 року (п. 4.1).

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє по 30.06.2023, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п. 10.1).

10.01.2023 між Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» в особі директора філії «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» та ТОВ «ЗАХІДЗЕМЛЕПРОЕКТ» підписано додаткову угоду №3 до договору на виконання робіт (послуг) із землеустрою №192/20 від 07.12.2020.

Цією угодою сторони внесли зміни в договір, а саме змінили преамбулу договору та виклали її в такій редакції:

«Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі директора філії «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» Філюка Володимира Володимировича, що діє на підставі Положення про філію «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» та довіреності (надалі Замовник) з одного боку, та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАХІДЗЕМЛЕПРОЕКТ» в особі директора Ірзи Івана Ярославовича, що діє на підставі Статуту (далі - Виконавець), з іншої сторони, разом - Сторони, уклали цей договір про наступне (далі - Договір):».

Сторони дійшли також згоди внести зміни в розділ договору «Місцезнаходження та банківські реквізити сторін» та преамбулу Додатку №1 «Протокол погодження договірної ціни».

30.06.2023 між Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» в особі директора філії «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» та ТОВ «ЗАХІДЗЕМЛЕПРОЕКТ» підписано додаткову угоду №4 до договору на виконання робіт (послуг) із землеустрою №192/20 від 07.12.2020.

Цією угодою сторони внесли зміни до пунктів 4.1 та 10.1

Так, строк виконання робіт (послуг) встановлено: початок - з моменту підписання даної додаткової угоди, закінчення - 31 грудня 2023 року (п. 4.1).

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє по 30.12.2023, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п. 10.1).

29.12.2023 між Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» в особі директора філії «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» та ТОВ «ЗАХІДЗЕМЛЕПРОЕКТ» підписано додаткову угоду №5 до договору на виконання робіт (послуг) із землеустрою №192/20 від 07.12.2020.

Цією угодою сторони внесли зміни до пунктів 4.1 та 10.1

Так, строк виконання робіт (послуг) встановлено: початок - з моменту підписання даної додаткової угоди, закінчення - 30 червня 2024 року (п. 4.1).

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє по 30.06.2024, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п. 10.1).

На виконання умов договорів №191/20 та №192/20 від 07.12.2020 ТОВ «ЗАХІДЗЕМЛЕПРОЕКТ» надало послуги з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які розташовані на території Володимирського району Волинської області на загальну суму 112 334 грн. 39 коп. що підтверджується:

- Актом №1 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 19.02.2024 по договору №191/20 від 07.12.2020 на суму 76 093 грн. 55 коп.;

- Актом №2 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 19.02.2024 по договору №191/20 від 07.12.2020 на суму 10 510 грн. 04 коп.;

- Актом №3 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 19.02.2024 по договору №191/20 від 07.12.2020 на суму 4 947 грн. 20 коп.;

(або на суму 91 550 грн. 79 коп. згідно з договором №191/20 від 07.12.2020)

- Актом №6 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 19.02.2024 по договору №192/20 від 07.12.2020 на суму 20 783 грн. 60 коп.

Згідно з актами передані документації відповідають умовам договору, належним чином оформлені і передані Замовнику (відповідачеві у справі).

Пунктом 3.1 договорів узгоджено, що розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі виставленого рахунку-фактури та актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), що підписуються обома сторонами на умовах відтермінування платежу протягом не більше 10 календарних днів.

Доказів сплати за отримані послуги в матеріалах справи немає.

За своєю правовою природою рахунок на оплату товару (рахунок-фактури) не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 614 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18, від 29.04.2020 №915/641/19.

В договорі №047/19 від 15.03.2019, додаткових угодах до нього, а також в актах від 19.02.2024 здачі-приймання виконаних робіт до договору зазначено усі необхідні реквізити, в тому числі, і номер розрахункового рахунку, для здійснення оплати отриманих відповідачем послуг, тому сама лише відсутність виставлених рахунків-фактури не може бути підставою для відмови у позові з огляду на ненастання через це строку оплати наданих послуг тощо.

Сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Аналогічні висновки викладено в постанові ВСУ від 22.03.2017 у справі №3-77гс17, у постановах КГС у складі ВС від 27.03.2018 у справах №925/246/17, №925/974/17, а також у постанові ВП ВС від 10.04.2018 у справі №12-46гс18 та у постанові ВП ВС від 17.04.2018 №911/4249/16.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положеннями статті 193 ГК України, статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст.179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому відповідно до ст.204 ЦК України, вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно ст.629 ЦК України, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися лише при: - розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; - розірванні договору в судовому порядку; - відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; - припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; - недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Статтею 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно статті 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу положень ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 4 ст.882 ЦК України передбачено, що передавання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і його підписує друга сторона.

За визначенням ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

Згідно з статтями 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 631 ЦК та ч.7 ст.180 ГК передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові №910/9072/17 від 26.06.2018, закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України, частиною першою статті 202 ГК України такою підставою є виконання, проведене належним чином. З огляду на те, що закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи скаржника про те, що після закінчення строку дії укладеного між сторонами Договору є неможливим виконання відповідачем робіт за цим Договором та їх прийняття позивачем".

Судом враховано відсутність будь яких звернень замовника до виконавця з відмовою від договорів чи їх розірвання у зв`язку із закінчення строку їх дії.

Додаткові угоди до договору є дійсними, про інше суду не доведено.

Сторони договору підписували додаткові угоди до договорів відповідно до приписів ЦК України та ГК України, таким чином врегульовували свої правовідносин з метою належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договорами.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 112 334 грн. 39 коп.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422 грн. 40 коп. відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на нього.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п.43 постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Аналогічна позиція викладена у п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-242 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (вул. Шота Руставелі, 9А, м. Київ, 01601, ) в особі філії «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» (вул.Ковельська,130, м.Володимир, Волинська область, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Західземлепроект» (вул. Героїв УПА,73, м. Львів, 79015, )

- 112 334 грн. 39 коп. основного боргу, а також 2 422 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя М. С. Шум