ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.05.2024 м. Івано-ФранківськСправа № 909/159/24

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

судді Рочняк О. В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферозіт"

вул. Шевченка, буд.171, м. Теребовля, Теребовлянський район, Тернопільська область, 48100

ел.пошта:

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Козак Оксани Богданівни

АДРЕСА_1

про стягнення 34 705 грн 73 коп. заборгованості

ВСТАНОВИВ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ферозіт звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Козак Оксани Богданівни про стягнення заборгованості за договором поставки товарів №РЕ/ІФ/240/23 від 15.11.2023 в розмірі 34 705 грн 73 коп., з яких: 25 833 грн 10 коп. - основний борг, 1 779 грн 11 коп. - пеня, 284 грн 89 коп. - інфляційні втрати, 1 642 грн 01 коп. - 28% річних та 5 166 грн 62 коп. - штраф.

Відповідно до ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 27.02.2024, суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановив сторонам строк для надання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення.

Позивачу ухвалу про відкриття провадження у справі від 27.02.2024 направлено в його електронний кабінет, що відповідає приписам ч.11 ст.242 ГПК України. Від відповідача копія цієї ухвали, направлена за юридичною адресою, вказаною в позовній заяві, що відповідає відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, повернулася до суду з відміткою Укрпошти 13.03.2024 "за закінченням терміну зберігання".

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Також про відкриття провадження у справі №909/159/24 за позовом ТОВ "Ферозіт" до ФОП Козак Оксани Богданівни про стягнення 34 705 грн 73 коп. заборгованості відповідачка повідомлялася телефонограмами від 04.04.2024 та від 09.05.2024.

Відповідно до ч.2 ст.252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною 3 статті 252 ГПК України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін від учасників справи до суду не надходило.

ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Позиція позивача. Позов мотивовано тим, що в порушення договірних зобов`язань, які виникли між сторонами, відповідач не здійснив вчасно та в повному обсязі оплату поставленого товару, у зв`язку з чим позивач нарахував йому пеню, 28% річних, інфляційні втрати та штраф 20% від суми неоплаченого товару.

Позиція відповідача. Правом на надання відзиву на позов відповідач не скористався.

Як вбачається із ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч. 2 ст. 178 ГПК України, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, давши оцінку доказам у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, які мають значення для справи, суд встановив таке.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

15.11.2023 між ТОВ "Ферозіт" (постачальник) та фізичною особою-підприємцем Козак Оксаною Богданівною (покупець) укладено договір поставки товарів №РЕ/ІФ/240/23.

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов`язується постачати і передавати у власність покупцю будівельні матеріали (товар), для використання у господарській діяльності, а покупець зобов`язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору.

Згідно з п. 1.2 договору, передача товару оформляється видатковою накладною, яка є достатнім доказом передачі товару за даним договором. Асортимент товару, його кількість, дата поставки і ціна визначаються згідно видаткових накладних (в подальшому - накладні). Ціни на кожну наступну поставку встановлюються в накладних.

Накладні мають силу протоколу узгодження ціни і є підставою для проведення розрахунків між сторонами, вони мають також силу додатків до даного договору і є його невід`ємною частиною. В накладних може не зазначатися як підстава продажу даний договір, але якщо продаж товару відбувався в період дії даного договору - він відбувається виключно на умовах даного договору (п. 1.3 договору).

За змістом п. 4.1 договору, форма оплати: передоплата в розмірі - відсотків від загальної вартості партії товару, що поставляється. Решту суми вартості товару покупець сплачує шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника не пізніше 15 календарних днів з дати поставки товару.

Відповідно до 4.2 договору, розрахунки за товар здійснюються шляхом перерахування суми вартості товару у безготівковому порядку в гривнях на поточний банківський рахунок постачальника.

В п. 5.2 договору визначено, що у випадку порушення строків передбачених даним договором, винна сторона сплачує іншій пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.

Згідно з п. 5.3 договору, у випадку прострочення оплати поставленого товару більше ніж на 30 календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від вартості неоплаченого товару.

Відповідно до п. 5.5 договору, за прострочення оплати покупець сплачує постачальнику 28% річних від простроченої суми.

В п. 7.1 договору сторони визначили, що договір вступає в дію з дати його підписання і діє до 31 грудня 2024 р., а в частині розрахунків, нарахування пені, штрафу, процентів річних, інфляційних втрат - до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

На підтвердження виконання договірних зобов`язань з поставки відповідачу товару на суму 25 833 грн 10 коп. позивач надав суду підписану та скріплену печатками обох сторін видаткову накладну № ІФ000006541 від 15.11.2023 та акт звірки взаєморозрахунків від 30.11.2023.

У зв`язку з порушенням строку оплати поставленого товару позивач нарахував відповідачу 1 779 грн 11 коп. пені, 284 грн 89 коп. інфляційних втрат, 1642 грн 01 коп. 28% річних та 5 166 грн 62 коп. штрафу.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД ТА МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Із змісту ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов`язки виникають зокрема, з договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання, в силу яких один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст.173, 174 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За встановлених судом обставин, на виконання умов договору поставки товарів №РЕ/ІФ/240/23 від 15.11.2023 позивач 15.11.2023 поставив відповідачу товар на суму 25 833 грн 10 коп.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст. 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідач доводів позивача не спростував, доказів виконання зобов`язань за договором суду не надав.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 25 833 грн 10 коп. основного боргу є обґрунтованими та належать до задоволення.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та відсотки річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У договорі поставки товарів №РЕ/ІФ/240/23 від 15.11.2023 сторони визначили, що у випадку порушення строків передбачених даним договором, винна сторона сплачує іншій пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки. У випадку прострочення оплати поставленого товару більше ніж на 30 календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від вартості неоплаченого товару та за прострочення оплати покупець сплачує постачальнику 28% річних від простроченої суми (пункти 5.2, 5.3, 5.5).

За прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем, на підставі положень ст. 625 ЦК України та пунктів 5.2, 5.3, 5.5 Договору, нараховано відповідачу 1 779 грн 11 коп. пені, 284 грн 89 коп. інфляційних втрат, 1642 грн 01 коп. 28% річних та 5 166 грн 62 коп. штрафу.

За перерахунком суду заявлена позивачем до стягнення сума пені, 28% річних та штрафу є обґрунтованою та арифметично правильною.

Водночас, розмір інфляційних втрат за визначений позивачем період становить 363 грн 24 коп., тобто є більшим ніж визначив позивач.

Разом з тим, суд не вправі виходити за межі позовних вимог, а тому до задоволення належить заявлена до стягнення з відповідача сума інфляційних втрат в розмірі 284 грн 89 коп.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 779 грн 11 коп. пені, 284 грн 89 коп. інфляційних втрат, 1642 грн 01 коп. 28% річних та 5 166 грн 62 коп. штрафу також належать до задоволення.

Відтак, позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати;

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За подання до Господарського суду Івано-Франківської області даного позову, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3 028 грн (1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб), що підтверджується платіжною інструкцією від 21.02.2024 №51660.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява подана через систему "Електронний суд".

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, за подання цієї позовної заяви позивач мав сплатити судовий збір у сумі 2 422 грн 40 коп. (3 028 грн х 0,8).

Відтак, у даній справі позивачем переплачено судовий збір на суму 605 грн 60 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З огляду на відсутність на час прийняття рішення у справі клопотання позивача про повернення зайво сплаченого судового збору, повернення судового збору в розмірі переплаченої суми судом не здійснюється.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 20, 73, 74, 76-78, 86, 91, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Козак Оксани Богданівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферозіт" (вул. Шевченка, буд. 171, м.Теребовля, Теребовлянський район, Тернопільська область, 48100, ) 34 705 (тридцять чотири тисячі сімсот п`ять) грн 73 коп. заборгованості, з яких: 25833 (двадцять п`ять тисяч вісімсот тридцять три) грн 10 коп. основного боргу, 1 779 (одну тисячу сімсот сімдесят дев`ять) грн 11 коп. пені, 284 (двісті вісімдесят чотири) грн 89 коп. інфляційних втрат, 1 642 (одну тисячу шістсот сорок дві) грн 01 коп. 28% річних, 5 166 (п`ять тисяч сто шістдесят шість) грн 62 коп. штрафу та 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено та підписано 14.05.2024

Суддя О. В. Рочняк