СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 року м. Харків Справа № 922/5151/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Стойка О.В., суддя Медуниця О.Є. , суддя Попков Д.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шелеховського Дмитра Юрійовича на рішення господарського суду Харківської області від 06.02.2024 у справі №922/5151/23, повний текст якого складено та підписано 06.02.2024

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика"

до Фізичної особи-підприємця Шелеховського Дмитра Юрійовича

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Шелеховського Дмитра Юрійовича (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості за Договором № 369222-КС-002 про надання кредиту від 25.08.2021 року у загальній сумі 236 390,57 грн., яка складається з:

- суми прострочених платежів по тілу кредиту - 55 692,03 грн;

- суми прострочених платежів по процентах - 180 698,54 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.02.2024 року позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою, за змістом якої просив означене рішення скасувати, а провадження у справі -закрити.

У якості підстав до скасування означеного рішення Відповідач зазначав, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки дана справа не підсудна господарському суду через те, ще до відкриття провадження у даній справі Відповідач покинув своє місце проживання в м. Харкові у зв`язку з введенням воєнного стану, зараз проживає за адресою: Закарпатська область, м. Перечин, вул. Ужанська, 30, що вбачається з довідки переселенця від 19.04.2022 р. Також Відповідач посилається на факт зняття його 07.08.2023 р з реєстрації за адресою в місті Харкові, проїзд Стадіонний, буд. 4/4, кв. 101.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду у справі №922/5151/23 від 14.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на означене судове рішення та встановлено строк учасникам справи для надання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи у строк до 25.03.2024р. (включно). Вказаною ухвалою повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі частини 10 статті 270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Враховуючи положення ч. ч. 13, 14 ст. 8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, проте рішення господарського суду підлягає частковому скасуванню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:

- укладення 25.08.2021 року між сторонами Договору № 369222-КС-002 про надання кредиту (далі - Договір) шляхом обміну електронними повідомленнями у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», за умовами п. 1 якого Позивач надає Відповідачу грошові кошти у розмірі 43 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а Відповідач зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит;

- виконання Позивачем своїх зобов`язань за Договором грошових коштів у сумі 43 000. 00грн;

- укладення у такий саме спосіб між сторонами додаткової угоди № 1 до Договору, відповідно до умов якої Позивач надає Відповідачу додатковий кредит в сумі 15 000,00 грн., комісія за який становить 2 250,00 грн.;

- укладення у такий самий спосіб 30.11.2021 року між сторонами додаткової угоди №2 до Договору, якою сторони внесли зміни в п. 1 Договору щодо строку дії Договору, продовживши його до 17.05.2022 р., а також щодо строку кредита - 97 днів;

- укладення таким самим шляхом 07.01.2022року між сторонами додаткової угоди № 3 до Договору , якою збільшили строк дії Договору до 12.08.2022р та строк кредиту- 353 днів;

- здійснення Відповідачем часткової оплати заборгованості за Договором на загальну суму 110 175,06 грн.;

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Обставини не виконання Відповідачем обов`язків за Договором стали підставою до звернення Позивача до суду з позовом про стягнення суми заборгованості за Договором в розмірі 236 390,57 грн, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 55 692,03 грн та суми прострочених платежів по процентах - 180 698,54 грн.

Відповідач в суді першої інстанції заперечував проти позову лише в частині непідсудності справи Господарському суду Харківської області, просив передати справу до Господарського суду Закарпатської області, посилаючись на факт його переселення до м.Перечин Закарпатської області у зв`язку з введенням воєнного стану та до відкриття провадження у даній справі, також посилається на факт зняття його з реєстрації за адресою в м. Харків. Заперечень щодо підстав стягнення та розрахунку суми боргу Відповідач не висловлював.

Задовольняючи позов, господарський суд вважав доведеними та обґрунтованими позовні вимоги, відхилив доводи Відповідача щодо непідсудності справи даному суду через те, що позовні вимоги заявлені до Відповідача саме як до фізичної особи-підприємця, а не як до громадянина, а згідно відомостей, що містяться в ЄДРПОУ, Відповідач, як на момент відкриття провадження у справі так і на теперішній час не припиняв свою підприємницьку діяльність, зареєстрований як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції частково обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не знайшли свого підтвердження, виходячи з наступного.

За змістом положень ст.ст.626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість виконання договору сторонами.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

З дослідженого місцевим судом та перевіреного колегією суддів вбачається, що наявний в матеріалах справи договір про надання кредиту містить відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-3281 , (направленого Позичальнику на номер телефону 380 (50) 881-27-90 вказаного Позичальником в Заявці) електронного повідомлення СМС- повідомлення.

Факт укладення Договору досліджено судом першої інстанції та сторонами не заперечується, Відповідачем не порушувалося питання про визнання цього Договору недійсним, цей Договір частково виконувався Відповідачем.

Згідно з частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина 2 статті 1054 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього

Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Отже, за договором позики та кредитним договором обов`язку позикодавця (кредитодавця) передати позичальнику грошові кошти кореспондує обов`язок позичальника повернути позикодавцю (кредитодавцю) грошові кошти або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (при наданні позики), а також сплатити проценти, якщо це передбачено договором. Договір позики та кредитний договір вважаються виконаними в момент повернення позичальником грошових коштів, такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості (при наданні позики), а також сплати процентів, якщо це передбачено договором.

За наявними у справі доказами Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором, а саме перерахував на банківську карту Відповідача, емітовану АТ «Приватбанк», кредитні кошти у загальній сумі 58 000, 00грн.

Зазначені обставини належного виконання Позивачем умов Договору Відповідачем не оспорювалися.

За змістом ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)

Матеріали свідчать, що Відповідач частково вносив платежі за Договором, однак в суді першої інстанції суму заборгованості не оспорював, контрозрахунку не надав.

Згідно наданого розрахунку Позивачем заявлено до стягнення суму прострочених платежів по кредиту у розмірі 55 692,03 грн та суму прострочених процентних платежів - 180 698,54 грн., нарахування яких здійснено за загальний період з 25.08.2021 по 22.11.2023року (з 02.11.2022 сума нарахувань залишалась незмінною).

Разом з тим, з урахуванням укладених додаткових угод сторони продовжили строк дії Договору та строк користування кредитом до 12.08.2022р.

Посилань на інший момент порушення Відповідачем обов`язку з повернення суми кредиту - позовна заява, відзив на позовну заяву, а також рішення суду не містять, отже судова колегія вважає періодом правомірного користування Відповідачем кредитом саме по зазначену дату, іншого сторонами не заявлено та не доведено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертається до правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 (пункти 80-87), за змістом яких «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина 2 статті 1050 Цивільного кодексу України).

Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

Вказаних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 (пункт 6.19).

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 р. у справі №910/1238/17 касаційний суд визначив, що проценти за користування кредитом нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі, вони розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник, порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.

Позовних вимог про стягнення відсотків саме у зв`язку з неправомірним користуванням Відповідачем чужими грошовими коштами через порушення строку виконання грошового зобов`язання - Позивачем не заявлено.

За таких обставин, враховуючи, що Позивачем було заявлено вимоги про стягнення процентів саме за користування кредитом на підставі умов укладеного Договору, їх стягнення є правомірним лише за період дії Договору та встановленого строку користування кредитом, що обмежується датою 12.08.2022 року, отже нарахування та стягнення таких процентів після зазначеної дати свідчить про порушення вищенаведених норм матеріального права.

Згідно з ч. 4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких підстав рішення суду в цій частині підлягає скасуванню на підставі ч.1 п.4, ч.2 ст.277 ГПК України, оскільки судом неправільно застосовано вищенаведені вимоги ст.1048 ЦК України, за змістом яких щомісячна виплата процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку.

Внаслідок здійснення перерахунку суми прострочених платежів з процентів за відповідний період з 25.08.2021 року по 12.08.2022 року, судовою колегією визначена сума в 131 116, 01 грн, що підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача, вимоги про стягнення решти суми задоволенню не підлягають.

Порушень норм матеріального права в частині стягнення заборгованості за самим кредитом в сумі 55 692,03 грн судовою колегією не встановлено.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо юрисдикції спору.

Так, Відповідач зазначає, що дана справа не підсудна господарському суду за мотивами того, що до відкриття провадження у даній справі через введення воєнного стану Відповідач покинув своє місце проживання в м. Харкові та проживає в м.Перечин Закарпатської області з посиланням на довідку внутрішньо переміщеної особи від 19.04.2022р., а також факт зняття 07.08.2023 року Відповідача з реєстрії в Реєстрі територіальної громади з проживання в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України).

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Відповідач, зареєстрований як фізична особа-підприємець, а його місцезнаходженням є АДРЕСА_1 .

Зважаючи на те, що на час виникнення спірних правовідносин (перерахування коштів), так і на теперішній Відповідач має статус фізичної особи-підприємця, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зобов`язання з повернення таких коштів за наявності правових підстав було покладене на Відповідача саме як на фізичну особу-підприємця та не припинилося у зв`язку з його переміщенням та набуття статусу внутрішньо переміщеної особи, як громадянина.

За викладених обставин судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що спір у цій справі належить розглядати за правилами господарського судочинства і дана справа підсудна Господарському суду Харківської області, а тому твердження Відповідача про порушення судом норм процесуального права та наявність підстав до закриття провадження у даній справі, судова колегія вважає безпідставними.

В цій частині вимог суд першої інстанції в повній мірі дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

Вказаний результат апеляційного перегляду даної справи, хоча і є підставою для часткового скасування оскаржуваного рішення відносно безпідставно нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, однак наведені вище підстави до його скасування зумовлюють відмову в задоволенні апеляційних вимог щодо скасування рішення суду з підстав порушення норм процесуального права.

За таких обставин, рішення господарського суду Харківської області від 06.02.2024 року у справі №922/5151/23 підлягає скасуванню вчастині стягнення з Відповідача на користь Позивача процентів за користування кредитом в сумі 49 582,53грн на підставі п.4 ч.1,ч.2 ст.277 ГПК України у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також розподілу судових витрат.

В скасованій частині слід прийнтяи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом в сумі 49 582,53грн.

В іншій частині вимог суд першої інстанції в повній мірі дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

Судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 129 ГПК України відносяться на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам, у зв`язку з чим з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судові витрати за подання позовної заяви в сумі 2241,70грн, а з Позивача на користь Відповідача- витрати по розгляду апеляційної скарги в сумі 892, 48 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276,277, 281-284

Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шелеховського Дмитра Юрійовича на рішення господарського суду Харківської області від 06.02.2024 у справі №922/5151/23- залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 06.02.2024 року у справі №922/5151/23 - скасувати в частині стягнення процентів за користування кредиту в сумі 49 582,53грн та розподілу судових витрат, прийнявши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення господарського суду Харківської області від 06.02.2024 року у справі №922/5151/23 в іншій частині залишити без змін, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Шелеховського Дмитра Юрійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, 26, оф. 411, ) заборгованість за Договором № 369222-КС-002 про надання кредиту від 25.08.2021 року в розмірі 55 692,03 грн, проценти за користування кредитом в розмірі 131 016,01 грн, а також витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2241,70грн.

В задоволенні решти позовних вимог-відмовити."

Судові витрати, що понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції -покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, 26, оф. 411, )на користь Фізичної особи - підприємця Шелеховського Дмитра Юрійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 892,48 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Д.О. Попков