ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/746/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання, за дорученням головуючого судді : Іванов І.В.

за участю представників учасників справи:

від ОСОБА_1 - не з`явився;

від Житлово-будівельного кооперативу «Іллічівський-25» м. Одеса-не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.03.2024 року про відмову у відкритті провадження, м. Одеса, суддя Бездоля Ю.С., повний текст ухвали складено та підписано 04.03.2024 року

у справі № 916/746/24

за позовом ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача Житлово-будівельного кооперативу «Іллічівський-25» м. Одеса

про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог, вимог позовної заяви третьої особи та ухвали суду першої інстанції.

В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Іллічівський-25", в якому просила суд першої інстанції визнати неправомірними дії відповідача - Житлово-будівельного кооперативу "Іллічівський-25" щодо закриття (заварювання) сміттєпроводу в житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_2 ; зобов`язати відповідача - Житлово-будівельний кооперативу "Іллічівський-25" відновити експлуатацію сміттєпроводу житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 шляхом його розварювання.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в 2017 році без згоди всіх співвласників житлового будинку - членів кооперативу, за дорученням голови правління, представниками ЖБК "Іллічівський-25" було здійснено заварювання сміттєпроводу в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що, на думку позивача, є порушенням будівельних санітарно-гігієнічних норм та прав співвласників багатоквартирного будинку - членів кооперативу.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.03.2024 року у справі №916/746/24 (суддя Бездоля Ю.С.) ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження у справі.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявлені позовні вимоги не стосуються питань створення, діяльності, управління або припинення діяльності кооперативу. Враховуючи предмет, характер спору та суб`єктний склад сторін, спір у цій справі виник щодо прав і обов`язків позивача з користування та розпорядження спільним майном як співвласника багатоквартирного будинку та як учасника правовідносин з надання житлово-комунальних послуг, тому має вирішуватися в порядку цивільного судочинства і не віднесений до юрисдикції господарських судів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

ОСОБА_1 з ухвалою суду не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.03.2024 року про відмову у відкритті провадження у справі № 916/746/24 скасувати та передати справу на розгляд суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права і неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, скаржник посилається на те, що суд неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, внаслідок чого неправильно визначив коло правовідносин, які їх регулюють, та застосував для їх вирішення помилкові норми матеріального та процесуального права.

Позивач зауважує, що вона є власницею квартири у багатоквартирному будинку, членом ЖБК "ІЛЛІЧІВСЬКИЙ-25", а спір стосується захисту її прав як співвласника майна багатоквартирного будинку та члена кооперативу, порушених протиправними рішеннями, діяльністю та управлінням юридичної особи. Вважає, що судом першої інстанції помилково не прийнято до уваги вказані в скарзі факти і обставини.

Також, позивач звертає увагу апеляційного суду на той факт, що раніше вона зверталася до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до ОСОБА_2 (колишня голова правління ЖБК), третя особа ЖЕК "ІЛЛІЧІВСЬКИЙ-25" про визнання нелегітимним члена правління, поновлення посади двірника, зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправною відмову у наданні протоколу загальних зборів ЖБК "ІЛЛІЧІВСЬКИЙ-25", підставою та предметом якої були схожі обставини і факти (справа №523/116470/17, рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2023 року). Вказана справа розглядалася за правилами господарського судочинства.

У зв`язку з вищевикладеним, на думку скаржника, цей спір має бути розглянутий за правилами господарського судочинства.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 08.04.2024 року про відмову у відкритті провадження у справі №916/746/24 та призначено справу до розгляду.

Відповідач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч. 3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Представники позивача та відповідача в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення ухвали суду та наявні у матеріалах справи звіти про електронну відправку ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду про призначення справи до розгляду на офіційну електронну адресу

08.05.2024 року через підсистему «Електронний суд» до Південно-західного апеляційного господарського суду від представника позивача Олійника О.О., надійшла заява (вх. №1708/24), у якому представник просив надати йому можливість участі у судовому засіданні по справі №916/746/24 в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів.

Дослідивши вказане клопотання, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 Господарського процесуального кодексу України учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки копія ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2024, якою було призначено розгляд у справі №916/746/24 на 08 травня 2024 року о 12:30, була доставлена до електронного кабінету представнику позивача адвокату Олійник Олександру Олександровичу - 10.04.2024 о 00:14.

Таким чином, клопотання представника позивача надійшло до суду у день судового засідання, на який воно було призначено, тобто, з порушенням встановленого процесуальним законом строку, а тому колегія суддів відмовляє у задоволенні такого клопотання.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 04.03.2024 року про відмову у відкритті провадження у справі №916/746/24 відповідає вимогам чинного процесуального законодавства України, і відсутні підстави для її скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, в лютому 2024 року ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Житлово-будівельного кооперативу «Іллічівський-25» м. Одеса, в якій просила суд:

1. Визнати неправомірними дії відповідача-Житлово-будівельного кооперативу «ІЛЛІЧІВСЬКИЙ-25» щодо закриття (заварювання) сміттєпроводу в житловому будинку, за адресою : 65111, м. Одеса, проспект Добровольського, буд.116.

2. Зобов`язати відповідача-Житлово-будівельного кооперативу «ІЛЛІЧІВСЬКИЙ-25» відновити експлуатацію сміттєпроводу житлового будинку, за адресою: 65111, м. Одеса, проспект Добровольського, буд.116.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в 2017 році без згоди всіх співвласників житлового будинку - членів кооперативу, за дорученням голови правління, представниками ЖБК "Іллічівський-25" було здійснено заварювання сміттєпроводу в житловому будинку, за адресою: 65111, м. Одеса, пр-т Добровольського, буд. 116, що на думку позивача є порушенням будівельних санітарно-гігієнічних норм та прав співвласників багатоквартирного будинку - членів кооперативу.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.03.2024 року у справі №916/746/24 (суддя Бездоля Ю.С.) ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті провадження у справі з мотивів непідсудності розгляду справи за правилами господарського судочинства.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною 1 ст. 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

При визначенні питання належності спору до юрисдикції суду, постає два питання: по-перше, чи підлягає спір вирішенню судами, тобто чи є він юридичним у розумінні статті 124 Конституції України, якщо так, то до юрисдикції якого суду належить вирішення такого спору.

Апеляційним судом враховано, що судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Варто зауважити, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір слід вирішувати за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа-учасник приватноправових відносин.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Натомість, за змістом положень ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Слід звернути увагу на те, що згідно ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Водночас, як передбачено ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець;

17) справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійних договорів, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Слід зауважити, що у ст. 20 Господарського процесуального кодексу України в редакції закону від 03.10.2017 №2147-VІІІ визначена предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень щодо розгляду справ, віднесених до їхньої компетенції.

Отже, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 911/1834/18, від 11.01.2022 у справі № 904/1448/20).

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, та спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність в законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Зокрема, згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарський суд розглядає справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України, визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно до ч. 3 ст. 167 Господарського кодексу України, під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Статтею 2 Закону України «Про кооперацію» визначено, що кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Згідно ст.12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є: участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та виплат на паї; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити. Основними обов`язками члена кооперативу є: додержання статуту кооперативу; виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу; виконання своїх зобов`язань перед кооперативом; сплата визначених статутом кооперативу внесків. Законами, що регулюють діяльність окремих типів кооперативів або кооперативів за напрямами їх діяльності, та статутом кооперативу можуть бути передбачені додаткові права та обов`язки його членів.

Корпоративні права характеризуються, зокрема, тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами. Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними (аналогічний висновок у відповідних правовідносинах викладено, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18 (провадження № 14-170цс19), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/7554/18 (провадження № 12-8гс19).

У постанові по справі №910/154/20 Верховний Суд звернув увагу на те, що заявлені позивачем вимоги фактично стосуються усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням - квартирою у багатоквартирного будинку, а саме перешкоджанням у постачанні до нього електроенергії та питної води. Заявлені позовні вимоги не стосуються питань створення, діяльності, управління або припинення діяльності Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. Враховуючи предмет, характер спору та суб`єктний склад його сторін, Верховний Суд визнав, що спір у цій справі виник стосовно прав і обов`язків позивача щодо користування та розпорядження спільним майном як співвласника багатоквартирного будинку та як учасника правовідносин з надання житлово-комунальних послуг, тому має вирішуватися в порядку цивільного судочинства. Зазначене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 02.02.2021 у справі №906/1308/19.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.04.2021 у справі № 591/5242/18 (провадження № 14-168цс20) було вказано, що: "критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів".

За висновками, які містяться, зокрема, в постановах від 06.02.2019 у справі №462/2646/17 (провадження № 12-1272апп18), від 02.10.2019 у справі № 501/1571/16-ц (провадження № 14-472цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала про розгляд господарськими судами спорів у правовідносинах, які стосуються порядку створення, реєстрації, реорганізації, діяльності і ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, з огляду на характер спірних правовідносин, оскільки такі спори виникають при здійсненні права управління юридичною особою, а тому є найбільш наближеними до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (п. 3 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України) незалежно від суб`єктного складу такого спору).

Судом встановлено, що у даній справі ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Житлово-будівельного кооперативу «Іллічівський-25» м. Одеса, в якій просила суд:

- визнати неправомірними дії відповідача-Житлово-будівельного кооперативу «ІЛЛІЧІВСЬКИЙ-25» щодо закриття (заварювання) сміттєпроводу в житловому будинку, за адресою : 65111, м. Одеса, проспект Добровольського, буд.116.

- зобов`язати відповідача-Житлово-будівельного кооперативу «ІЛЛІЧІВСЬКИЙ-25» відновити експлуатацію сміттєпроводу житлового будинку, за адресою: 65111, м. Одеса, проспект Добровольського, буд.116.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що в 2017 році без згоди всіх співвласників житлового будинку - членів кооперативу, за дорученням голови правління, представниками ЖБК "Іллічівський-25" було здійснено заварювання сміттєпроводу в житловому будинку, за адресою: 65111, м. Одеса, пр-т Добровольського, буд. 116, що на думку позивача є порушенням будівельних санітарно-гігієнічних норм та прав співвласників багатоквартирного будинку - членів кооперативу.

Отже, виникнення спірних правовідносин обумовлено протиправними, на думку позивача, діями відповідача щодо заварювання сміттєпроводу в житловому будинку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 906/1308/19 (провадження № 12-76гс20) зазначено, що спір у цій справі стосується реалізації прав та виконання обов`язків позивача у межах здійснення ним як співвласником володіння, користування і розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, учасника правовідносин з надання житлово-комунальних послуг і він має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вище наведене та з огляду на заявлені вимоги, предмет та характер спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що спір у цій справі виник стосовно прав і обов`язків позивача щодо користування та розпорядження спільним майном як співвласника багатоквартирного будинку, учасника правовідносин з надання житлово-комунальних послуг та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Щодо доводів позивача, що вона раніше зверталася до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до ОСОБА_2 (колишня голова правління ЖБК), третя особа ЖЕК "ІЛЛІЧІВСЬКИЙ-25" про визнання нелегітимним члена правління, поновлення посади двірника, зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправною відмову у наданні протоколу загальних зборів ЖБК "ІЛЛІЧІВСЬКИЙ-25", підставою та предметом якої були схожі обставини і факти ( справа №523/16470/17) та дана справа розглядалась за правилами господарського судочинства, з цього приводу колегія суддів зазначає, що спір у зазначеній справі був пов`язаний зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, тобто, такі відносини були корпоративними, а тому її і розглядали за правилами господарського судочинства.

При цьому, у даній справі позивачем заявлено вимоги про зобов`язання відповідача-Житлово-будівельного кооперативу «ІЛЛІЧІВСЬКИЙ-25» відновити експлуатацію сміттєпроводу житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , тобто, підстави та предмет позову не стосуються захисту корпоративних прав позивача, тому такі вимоги підлягають розгляду, як вже було зазначено вище, в порядку цивільного судочинства.

За змістом п.1 ч. 1 ст. 175 і п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, а відкрите провадження у справі підлягає закриттю, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Отже, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом було правомірно відмовлено у відкритті провадження у даній справі, а доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є такими, що спростовуються наявними матеріалами справи та висновками суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів зауважує, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.

Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.

І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що пункт 1 статті 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 918/519/17.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 04.03.2024 року про відмову у відкритті провадження у справі № 916/746/24 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 175, 231, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.03.2024 року про відмову у відкритті провадження у справі № 916/746/24 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.03.2024 року про відмову у відкритті провадження у справі № 916/746/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені статтею 288 Господарського процесуального кодекс України.

Повний текст постанови складено 08 травня 2024 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді С.І. Колоколов
Я.Ф. Савицький