ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" травня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/1029/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Демешина О.А., за участю секретаря судового засідання Човган І.І., розглянувши матеріали справи № 916/1029/23:

за позовом Керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси ( (Одеська обласна прокуратура вул. Краснова, 10, м. Одеса, 65059), в інтересах держави,

в особі:

Управління обласної ради з майнових відносин Одеської обласної ради (код ЄДРПОУ - 23212638, проспект Шевченка, 4, м. Одеса, 65032);

Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної (військової) адміністрації (код ЄДРПОУ - 41147618, вул. Канатна 83, м. Одеса, 65007);

Південного офісу Держаудитслужби (код ЄДРПОУ - 40477150, вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" (, вул. Мала Арнаутська 88, м. Одеса, 65007)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: Одеський дитячий будинок-інтернат (код ЄДРПОУ - 03190633, вул. Макаренка, буд.20 м. Одеса, 65038)

про визнання недійсними додаткових угод та повернення безпідставно сплачених коштів

з підстав укладання спірних додаткових угод з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі"

Представники:

від прокуратури: Страхова А.М.

від позивачів: не з`явились

від відповідача: Підкова Л.В.

від третьої особи: не з`явився

СУТЬ СПОРУ: 15.03.2023 року Керівник Київської окружної прокуратура м. Одеси звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом, в інтересах держави, в особі Управління обласної ради з майнових відносин Одеської обласної ради, Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної (військової) адміністрації, Південного офісу Держаудитслужби, Одеського дитячого будинку-інтернату до Товариства з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія (далі Відповідач) яким просить суд:

- визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 25.06.2020 до Договору про постачання електричної енергії № 01-2471-ПВЦ від 19.03.2020 між Одеським дитячим будинком-інтернатом та TOB «ООЕК»;

- визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 01.09.2020 до Договору про постачання електричної енергії № 01-2471-ПВЦ від 19.03.2020 між Одеським дитячим будинком-інтернатом та ТОВ «ООЕК»;

- визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 12.10.2020 до Договору про постачання електричної енергії № 01-2471-ПВЦ від 19.03.2020 між Одеським дитячим будинком-інтернатом та ТОВ «ООЕК»;

- визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 12.10.2020 до Договору про постачання електричної енергії № 01-2471-ПВЦ від 19.03.2020 між Одеським дитячим будинком-інтернатом та ТОВ «ООЕК»;

- визнати недійсною додаткову угоду № 5 від 16.11.2021 до Договору про постачання електричної енергії № 01-2471-ПВЦ від 19.03.2020 між Одеським дитячим будинком-інтернатом та ТОВ «ООЕК»;

- визнати недійсною додаткову угоду № 11 від 09.04.2021 до Договору про постачання електричної енергії № 01-2471-ПВЦ від 19.03.2020 між Одеським дитячим будинком-інтернатом та ТОВ «ООЕК»;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на користь Одеського дитячого будинку-інтернату надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 79 840,88 грн.

15.03.2023 року суд відкрив провадження по справі, ухвалив справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначив дату та час підготовчого засідання та встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст. 165 ГПК України протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

20.03.2023 року суд задовольнив заяву (вх. № 8691/23) ТОВ "Одеська обласна енергопостачальна компанія" про продовження процесуального строку на подання відзиву на позов по справі № 916/1029/23 та продовжив ТОВ Одеська обласна енергопостачальна компанія процесуальний строк на подання відзиву на позов по 06.04.2023 р.

05.04.2023 року суд отримав пояснення у справі від Південного офісу Держаудитслужби, якими зазначено, що заходи державного фінансового контролю за предметом закупівлі: ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія у Одеському дитячому будинку-інтернаті не проводились, отже питання укладання договору про постачання електричної енергії від 19.03.2020 р. № 01-2471-ПВЦ та оспорюваних додаткових угоди до нього не перевірялись. Також Південний офіс Держаудитслужби просить суд розглядати справи без участі свого представника.

06.04.2023 року відповідач (ТОВ "ООЕК") надав суду відзив просить в задоволені позову відмовити.

13.04.2023 року судом отримано відповідь на відзив керівник Київської окружної прокуратури м. Одеси наполягає на задоволені позову.

25.04.2023 року суд зупинив провадження по справі № 916/1029/23 до перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах по справі № 905/1907/21 (провадження №12-1гс23). Підставою для зупинення провадження по справі була необхідність отримати правову позицію Великої Палати Верховного Суду в межах справи № 905/1907/21.

Так, Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 21.06.2023 року по справі № 905/1907/21 (провадження №12-1гс23) висловила наступну правову позицію:

« 8.12. Беручи до уваги наведене, Велика Палата Верховного Суду підтверджує свої висновки, викладені у пункті 9 постанови від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, про те, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону № 1697-VII, має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень незалежно від наявності статусу юридичної особи. Разом з цим слід враховувати, що у контексті засадничого положення частини другої статті 19 Конституції України відсутність у Законі № 1697-VII інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці першому частини третьої статті 23 Закону № 1697-VII межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.

10.1. У відносинах щодо розрахунків з постачальником природного газу за договором комунальний заклад, який є розпорядником бюджетних коштів, виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як сторона у зобов`язальних правовідносинах (див.mutandis висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у підпунктах 6.27-6.29 постанови від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 та підпунктах 6.30-6.32 постанови від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18).

10.2. Використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців відповідної області. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси відповідної територіальної громади.

10.3. Оскільки засновником комунального закладу та власником його майна є територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування, що фінансує і контролює діяльність такого комунального закладу, а також зобов`язаний контролювати виконання обласного бюджету, зокрема законність та ефективність використання зазначеним закладом коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, то вказаний орган місцевого самоврядування є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів обласного бюджету. Схожі висновки викладені у постановах КГС ВС від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, від 26.10.2022 у справі № 904/5558/20 (підпункти 5.50, 5.51) та від 21.12.2022 у справі № 904/8332/21 (пункт 33).»

02.10.2023 року суд поновив провадження по справі.

Ухвалою від 19.10.2023 року суд залишив без розгляду позов поданий керівником Київської окружної прокуратури м. Одеси, в інтересах держави в частині представництва інтересів Одеського дитячого будинку-інтернату.

Ухвалою від 23.10.2023 року суд залучив Одеський дитячий будинок-інтернат (код 03190633, вул. Макаренка, буд.20 м. Одеса, 65038) до участі в справі №916/1029/23 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів та зупинив провадження по справі до отримання правового висновку Великої Палати Верховного Суду по справі № 922/2321/22 (провадження № 12-57гс23). Підставою для зупинення провадження по справі була необхідність отримання правового висновку Великої Палати Верховного Суду по справі № 922/2321/22 (провадження № 12-57гс23).

Так, Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 24.01.2024 року по справі № 922/2321/22 (провадження № 12-57гс23) висловила наступну правову позицію:

« 88. Ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

89. Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

90. У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.»

07.02.2024 року суд отримав заяву Керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси про зміну предмета позову, відповідно якої просить суд п. 8 прохальної частини позову (стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на користь Одеського дитячого будинку-інтернату надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 79840,88 грн.) розглянути в наступній редакції:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (65007, м. Олеса, вул. Мала Арнаутська, 88, ) до державного бюджету на розрахунковий рахунок Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної (військової) адміністрації (, адреса: вул. Канатна, 83, м.Одеса, 65012) надмірно сплачені кошти у сумі 79840 грн 88 коп.

Ухвалою від 08.02.2024 року суд поновив провадження по справі.

27.02.2024 року Відповідач - ТОВ «ООЕК» надав суду заперечення на заяву прокуратури про заміну предмету позову, якою просить суд відмовити позивачу в задоволені заяви про зміну предмета позову, оскільки вважає що така заява одночасно змінює предмет і підставу позову.

Також 27.02.2024 року ТОВ «ООЕК» надав суду клопотання про застосування висновків Верховного суду, які зазначені в клопотанні.

05.03.2024 року Керівник Київської окружної прокуратури м. Одеси надав суду пояснення на заперечення не погоджується зі позицією Відповідача щодо зміни предмета позову.

У судовому засіданні 12.03.2024 року суд прийняв до розгляду заяву Керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси про зміну предмета позову. Так, суд зазначає, що підставою для звернення прокурора з цим позовом до суду стало встановлення недійсності додаткових угод № 1, 2, 3, 4, 5, 11 до Договору № 01-2471-ПВЦ від 19.03.2020 укладених з порушенням вимог ст. 3, п. п. 2, 7 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», ст.180 ГК України, ст. 653 ЦК України та поверненню у зв`язку з цим надмірно сплачених бюджетних коштів. Вказані обставини по цій справі залишаються незмінними і по теперішній час. Прокурор, звертаючись з заявою про зміну предмету позову, лише змінює формулювання однієї з 9 первісно заявлених позовних вимог, а саме: у вимозі про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» надмірно сплачених бюджетних коштів в сумі 79840,88 грн., замінив стягувача з Одеського дитячого будинку-інтернату на Департамент соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної (військової) адміністрації. При цьому, і Одеський дитячий будинок-інтернат, і Департамент соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної (військової) адміністрації незмінно залишаються позивачами по справі. В даному випадку, Прокуратурою в заяві про зміну предмету позову, доповнено нормами права що регулюють порядок повернення бюджетних коштів з метою подальшого виконання рішення суду та реального поновлення інтересів держави, при цілковитому збереженні всіх первісних обставин звернення з позовом до суду по цій справі.

Таким чином, суд розглядає наступні позовні вимоги про:

- визнання недійсною додаткову угоду № 1 від 25.06.2020 до Договору про постачання електричної енергії № 01-2471-ПВЦ від 19.03.2020 між Одеським дитячим будинком-інтернатом та TOB «ООЕК»;

- визнання недійсною додаткову угоду № 2 від 01.09.2020 до Договору про постачання електричної енергії № 01-2471-ПВЦ від 19.03.2020 між Одеським дитячим будинком-інтернатом та ТОВ «ООЕК»;

- визнання недійсною додаткову угоду № 3 від 12.10.2020 до Договору про постачання електричної енергії № 01-2471-ПВЦ від 19.03.2020 між Одеським дитячим будинком-інтернатом та ТОВ «ООЕК»;

- визнання недійсною додаткову угоду № 4 від 12.10.2020 до Договору про постачання електричної енергії № 01-2471-ПВЦ від 19.03.2020 між Одеським дитячим будинком-інтернатом та ТОВ «ООЕК»;

- визнання недійсною додаткову угоду № 5 від 16.11.2021 до Договору про постачання електричної енергії № 01-2471-ПВЦ від 19.03.2020 між Одеським дитячим будинком-інтернатом та ТОВ «ООЕК»;

- визнання недійсною додаткову угоду № 11 від 09.04.2021 до Договору про постачання електричної енергії № 01-2471-ПВЦ від 19.03.2020 між Одеським дитячим будинком-інтернатом та ТОВ «ООЕК»;

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» до державного бюджету на розрахунковий рахунок Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної (військової) адміністрації надмірно сплачені кошти у сумі 79 840 грн 88 коп.

Ухвалою від 12.03.2024 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті у судовому засіданні, яке призначив на 26.03.2024 року.

09.04.2024 року суд отримав від Керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси клопотання про залучення співвідповідача, яким просить суд залучити до участі у справі в якості співвідповідача Одеський дитячий будинок-інтернат.

Клопотання обґрунтовано тим, що оскаржувані додаткові угоди підписані у добровільному порядку обома сторонами, а саме: ТОВ «Одеська обласна енергетична компанія» та Одеським дитячим будинком інтернат, а в позовній заяві наявні вимоги щодо визнання додаткових угод №№ 1, 2, 3, 4, 5, 11 до Договору № 01-2471-ПВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 19.03.2020 недійсними, є необхідність у визначенні Одеського дитячого будинку інтернат співвідповідачем по цій справі.

Під час судового засідання 09.04.2024 року представник прокурора заявила усне клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження, суд оголосив перерву у судовому засіданні до 19.04.2024 року.

15.04.2024 року Керівник Київської окружної прокуратури м. Одеси надав суду клопотання про залучення співвідповідача, яке аналогічно клопотанню, що надано до суду 09.04.2024 року та надав суду клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження, яким просить суд: повернутися на стадію підготовчого провадження у справі № 916/1029/23; залучити до справи № 916/1029/23 в якості співвідповідача - Одеський дитячий будинок інтернат; долучити до справи № 916/1029/23 докази платіжне доручення № 75 від 31.03.2020, платіжне доручення № 146 від 22.04.2020, платіжне доручення № 150 від 28.04.2020, платіжне доручення № 208 від 25.05.2020, платіжне доручення № 209 від 25.05.2020, платіжне доручення № 268 від 19.06.2020, платіжне доручення № 290 від 19.06.2020, платіжне доручення № 328 від 22.07.2020, платіжне доручення № 394 від 21.08.2020, платіжне доручення № 457 від 23.09.2020, платіжне доручення № 538 від 19.10.2020, платіжне доручення № 656 від 25.11.2020, платіжне доручення № 753 від 23.12.2020, які безпосередньо підтверджують факт передачі та оплати за поставлений обсяг товару відповідно до умов Договору № 01- 2471-ПВЦ від 19.03.2020.

Клопотання мотивовано тим, що у Київській окружній прокуратурі міста Одеси виникла необхідність подати до суду документальні докази, які мають важливе та вирішальне значення при розгляді вказаної справи необхідних для підтвердження позовних вимог прокурора, а також необхідність, враховуючи оновлену практику Верховного Суду, залучення саме в якості відповідача Одеський дитячий будинок- інтернат (змінивши їх статус з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - на відповідача).

17.04.2024 року Відповідач подав суду заперечення на клопотання прокуратури про залучення співвідповідача просить суд залишити клопотання без розгляду, та заперечення та клопотання щодо повернення на стадію підготовчого провадження просить суд в задоволені клопотання відмовити.

У судовому засіданні 19.04.2024 року судом розглянуто клопотання Керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси про залучення співвідповідача та про повернення на стадію підготовчого провадження та відмовлено в їх задоволені, з огляду на наступне.

Так, за приписами ч. 1, 3 ст. 48 ГПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

По-перше, суд звертає увагу на хибну позицію прокурора, яка відображена у клопотанні від 15.04.2024, що судовий розгляд по суті не розпочато у зв`язку з неявкою сторін по справі. Так, за приписами ч. 3 ст. 201 ГПК України з оголошення головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті, тому розгляд цієї справи по суті розпочався з відкриттям судового засідання - 26.03.2024 року, проте вказане клопотання Керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси надано до суду 15.04.2024 року, тобто за межами строків встановлених ст. 48 ГПК України.

По-друге, підготовче провадження по справі, виходячи з положень ч. 2 ст. 177 ГПК України, тривало з відкриття провадження по справі 15.03.2023 року до закриття підготовчого провадження 12.03.2024 року. Тобто, для виконання завдань підготовчого провадження, визначених ст. 177 ГПК України, зокрема щодо остаточного визначення складу учасників судового процесу було достатньо часу (календарний рік!). При цьому, стала судова практика щодо складу учасників справи в т.ч. відповідачів у спорах про визнання недійсним договору сформована вже багато років, зокрема, такі висновки відображені ще в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року по справі № 523/9076/16-ц, тому Керівник Київської окружної прокуратури м. Одеси міг та мав знати до подання позову 15.03.2023 року про підставу залучення до участі у справі Одеського дитячого будинку-інтернату в якості співвідповідача. Крім того, про неналежний склад сторін по справі було заявлено і Відповідачем у відзиві на позов, який було надано до суду ще 06.04.2023 року, тобто за рік до відповідного клопотання Керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси, натомість прокурор з такою позицією не погодився, про що зазначив у відповіді на відзив від 13.04.2023р.

Також слід враховувати, що за приписами ч. 2, п. 10 ч. 3 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є розумність строків розгляду справи судом.

Так, у постанові КГС ВС від 14.03.2023 у справі № 921/174/21 зазначено наступне: «Повернення до стадії підготовчого засідання після його закриття суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження. Разом з тим такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.»

З огляду на викладене, під час розгляду справи по суті, суд не вбачав підстав для повернення на стадію підготовчого провадження та залучення до участі у справі в якості співвідповідача Одеського дитячого будинку-інтернату і у зв`язку з цим відмовив прокурору у задоволенні відповідного клопотання..

Суд оголошував перерви у судових засіданнях: 09.04.2024р. та 19.04.2024р.

Під час розгляду справи прокурор позов підтримав, Відповідач проти позову заперечив.

В С Т А Н О В И В :

07.02.2020 року Одеським дитячим будинком-інтернатом було оголошено про проведення відкритих торгів, ДК 021:2015 під кодом: 09310000-5 «електрична енергія» з очікуваною вартістю 850 000 грн. (ідентифікаційний номер закупівлі UA-2020-02-07-001732-а), запланований обсяг електричної енергії складав 250000 кВт*год.

За результатами розгляду тендерних пропозицій (протокол розкриття тендерних пропозицій від 27.02.2020) переможцем процедури закупівлі визначено ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (Відповідач по справі) з найменшою ціновою пропозицією 454999,99 грн., тому між Одеським дитячим будинком-інтернатом (третя особа по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» було укладено договір № 01-2471-ПВЦ від 19.03.2020 року про постачання електричної енергії споживачу на суму 454 999,99 грн., у тому числі ПДВ 75 833,33 грн.

Предметом вказаного договору є: електрична енергія за кодом CPV за ДК 021:2015-09310000-5 «електрична енергія», за ціною 1,81999996 грн. з ПДВ за 1 кВт*год (1,51666663 грн. без ПДВ) за обсяг електричної енергії: 250 000 кіловат-годин (додаток № 2 до Договору), загальною вартістю 454 999,99 грн.

В подальшому до Договору № 01-2471-ПВЦ від 19.03.2020 року укладено ряд додаткових угод, якими, крім іншого, було зменшено обсяги електричної енергії з урахуванням збільшення її ціни.

Позов ґрунтується на тому, що додаткові угоди № 1, 2, 3, 4, 5, 11 до Договору № 01-2471-П ВЦ від 10.03.2020 укладено з порушенням вимог ст. 3, п. п. 2, 7 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (у редакції Закону від 17.03.2020), ст.180 ГК України, ст. 653 ЦК України, а відповідно мають бути визнані недійсними, з огляду на те, що внаслідок внесених змін до договору, ціна за одинцю Товару (кВт*годину) перевищила 10-ти процентну граничну межу, при цьому підвищення ціни відбулось без належного обґрунтування та документального підтвердження факту підвищення (коливання) ціни за період дії договору.

Тому, Керівник Київської окружної прокуратура м. Одеси просить суд:

- визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 25.06.2020 до Договору про постачання електричної енергії № 01-2471-ПВЦ від 19.03.2020 між Одеським дитячим будинком-інтернатом та TOB «ООЕК»;

- визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 01.09.2020 до Договору про постачання електричної енергії № 01-2471-ПВЦ від 19.03.2020 між Одеським дитячим будинком-інтернатом та ТОВ «ООЕК»;

- визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 12.10.2020 до Договору про постачання електричної енергії № 01-2471-ПВЦ від 19.03.2020 між Одеським дитячим будинком-інтернатом та ТОВ «ООЕК»;

- визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 12.10.2020 до Договору про постачання електричної енергії № 01-2471-ПВЦ від 19.03.2020 між Одеським дитячим будинком-інтернатом та ТОВ «ООЕК»;

- визнати недійсною додаткову угоду № 5 від 16.11.2021 до Договору про постачання електричної енергії № 01-2471-ПВЦ від 19.03.2020 між Одеським дитячим будинком-інтернатом та ТОВ «ООЕК»;

- визнати недійсною додаткову угоду № 11 від 09.04.2021 до Договору про постачання електричної енергії № 01-2471-ПВЦ від 19.03.2020 між Одеським дитячим будинком-інтернатом та ТОВ «ООЕК»;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» до державного бюджету на розрахунковий рахунок Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної (військової) адміністрації надмірно сплачені кошти у сумі 79840 грн 88 коп.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на наступне:

- норми діючого законодавства не покладають на прокуратуру функції моніторингу процедур закупівель для виявлення порушень і звернення до суду за захистом інтересів держави;

- у прокурора відсутні правові підстави для звернення до суду за захистом інтересів держави;

- у прокурора відсутні правові підстави для звернення до суду від імені Інтернату;

- Одеський дитячий будинок-інтернат мав бути залучений до участі у даній справі у якості відповідача, а не позивача;

- у прокурора відсутні правові підстави для звернення до суду від імені ДАСУ;

- у прокурора відсутні правові підстави для звернення до суду від імені Управління обласної ради з майнових відносин Одеської обласної ради, Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної (військової) адміністрації;

- Прокурором порушено приписи ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»;

- Прокурором не було доведено, що спірні додаткові угоди вчинені з порушенням ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі»;

- доводи прокурора щодо відсутності підстав для внесення змін до Договору в частині збільшення ціни спростовуються наступним;

- не відповідають дійсності доводи прокурора відносно того, що сторони мали можливість спрогнозувати зміну ціни на ринку електричної енергії у майбутньому;

- як вбачається зі змісту позову, додаткові угоди до договору оскаржують прокурором лише в частині умов щодо збільшення ціни за одиницю товару. При цьому, вказані додаткові угоди містять і інші умови Договору, щодо зміни яких сторони дійшли згоди, та які не є предметом оскарження в межах даної справи;

- вимоги прокурора про стягнення з відповідача 79 840,88 грн. є необґрунтованими.

Керівник Київської окружної прокуратури м. Одеси не погодився з такою позицією Відповідача про що зазначив у відзиві на позов, пославшись, зокрема, на таке:

- прокурором не вчинено будь-яких дій, які виходять за межі повноважень та суперечать Конституції України, Законам України «Про прокуратуру», «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», «Про публічні закупівлі»;

- оскільки уповноважені на захист інтересів держави суб`єкти не виявили бажання захистити її інтереси, прокурор набув прав та повноважень щодо представництва інтересів держави в суді, щоб вони не залишились не захищеними;

- при поданні цього позову прокурор не замінює позивача та не є його альтернативою, а виконує субсидіарну роль, щоб інтереси держави, які в цьому випадку збігаються із публічним інтересом, не були незахищені. Участь прокурора в цій справі, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, є виправданою, не порушує справедливого балансу та зумовлена не тільки захистом державного, але й публічного інтересу, який полягає у захисті прав великої кількості громадян;

- у прокурора були всі правові підстави для звернення до суду в інтересах ДАСУ;

- Відповідачем здійснюються посилання на нечинну судову практику;

- оскільки Одеський дитячий будинок- інтернат є власністю територіальної громади в особі Одеської обласної ради, а уповноваженим органом Власника визначено управління обласної ради з майнових відносин, та органом управління інтернатом є Департамент соціальної та сімейної політики Одеської облдержадміністрації, якими здійснюється контроль за його діяльністю, та які мають повноваження щодо прийняття рішення у зв`язку із порушеннями законодавства в діяльності інтернату, Управлінням обласної ради з майнових відносин здійснюється контроль за ефективністю використання комунального майна, що знаходиться на балансі інтернату, а головним розпорядником бюджетних коштів є Департамент соціальної та сімейної політики ООДА, то їх визначено позивачами у даному позові;

- прокурором вірно визначено Інтернат позивачем, оскільки він є стороною спірного правочину, втім не звернувся до суду з позовом про визнання додаткових угод до нього недійсними після отримання інформації від прокурора про наявні порушення;

- прокурором дотримано вимоги ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»;

- висновки прокурора щодо неправомірного підвищення ціни оспорюваними додатковими угодами, внаслідок яких ціна на електричну енергію зросла на 75 % від ціни, зазначеній у договорі, у повній мірі відповідають висновкам Верховного Суду України, а ствердження Відповідача є помилковими;

- Відповідач помилково вважає, що прокурор повинен доводити факт відсутності коливання ціни на ринку електричної енергії;

- направлення пропозиції щодо підписання додаткової угоди у термін дії договору не свідчить про те, що вона фактично буде підписана та споживач погодиться на її підписання.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Щодо повноважень прокурора на звернення до суду з цим позовом в інтересах Управління обласної ради з майнових відносин Одеської обласної ради, Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної (військової) адміністрації та Південного офісу Держаудитслужби.

Законом України № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У рішенні від 5 червня 2019 року № 4-р(ІІ)/2019 Конституційний Суд України вказав, що стосовно повноваження прокуратури щодо представництва інтересів держави в суді в Основному Законі України міститься застереження «у виключних випадках і в порядку, що визначені законом». Про такі випадки йдеться, зокрема, у частині третій статті 23 Закону № 1697-VII. На думку Конституційного Суду України, це обумовлюється недопущенням свавільного втручання прокуратури у здійснення господарської та статутної діяльності юридичних осіб, досягнення цілей функціонування учасника відповідних правовідносин, виконання ним договірних зобов`язань тощо. При цьому на прокуратуру покладається обов`язок щодо обґрунтування необхідності такого втручання.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру", який набрав чинності 15.07.2015. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Системне тлумачення положень статті 53 ГПК України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №923/35/19, від 23.07.2020 у справі №925/383/18).

Таким чином, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Визначальним для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 вказаного Рішення).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи №806/1000/17, від 26.07.2018 у справі №926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).

Під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначає стороною у справі певний орган.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11, у пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26.02.2019 у справі №915/478/18).

Також, Верховний Суд звертав увагу на те, що і в судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №761/3884/18). Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.

Визнання правочину недійсним та застосування правових наслідків недійсності правочину як способи захисту порушеного права в разі подання позову в інтересах держави Поняття «інтереси держави» відрізняється від поняття «інтереси інших сторін господарського процесу». В основу першого завжди покладена потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист закону, прав та інтересів усіх суб`єктів господарювання тощо. «Інтереси держави» оціночне поняття, у кожному конкретному випадку прокурор самостійно визначає з посиланням на законодавство, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави. Тобто, подаючи позов в інтересах держави, не можна говорити лише про матеріальне благо держави, адже відновлення законності є не менш вагомим чинником у демократичному суспільстві, основним покликанням якого є насамперед недопущення порушення закону в майбутньому. Державний інтерес, зокрема, але не виключно, може бути спрямований на задоволення суспільної потреби у відновленні законності, принципів максимальної ефективності, прозорості, запобігання проявам корупції у цій сфері, на розвиток добросовісної конкуренції тощо. (Постанова КГС ВС від 12.01.2023 у справі № 905/1870/20).

Крім того, під час розгляду цієї справи судом вже було враховано висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 21.06.2023 року по справі № 905/1907/21 (провадження №12-1гс23), і тому, Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.10.2023 року суд залишив без розгляду позов поданий керівником Київської окружної прокуратури м. Одеси, в інтересах держави в частині представництва інтересів Одеського дитячого будинку-інтернату.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.

Як свідчать матеріали справи, прокуратурою на адресу Південного офісу Державної аудиторської служби України та Департаменту соціальної та сімейної політики ООДА, Управління обласної ради з майнових відносин та Інтернату направлено повідомлення про намір вжиття заходів представницького характеру в межах повноважень, наданих статтями 23-24 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до частин 3-5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

Таким чином, приймаючи до уваги, що внаслідок укладення спірних додаткових угод до Договору № 01-2471-ПВЦ від 19.03.2020 року про постачання електричної енергії споживачу, укладеному між Одеським дитячим будинком-інтернатом (третя особа по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», як вважає прокурор, були порушені інтереси держави, а уповноважені на захист інтересів держави суб`єкти не виявили бажання захистити її інтереси (Управління обласної ради з майнових відносин Одеської обласної ради, Департамент соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної (військової) адміністрації та Південний офісу Держаудитслужби), суд вважає, що прокурор набув прав та повноважень щодо представництва інтересів держави в суді, щоб вони не залишились не захищеними.

Щодо суті спору, суд зазначає наступне.

Так, загальні засади цивільного законодавства встановлено статтею 3 ЦК України. До цього переліку, зокрема, належить свобода договору.

За змістом положень ст. ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК України).

Предметом договору є дії (або утримання від дій), які повинна виконати (або утриматися від виконання) зобов`язана сторона.

Статтями 525, 526 і 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відносини, що склались між Одеським дитячим будинком-інтернатом (Споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (Постачальник) базуються на Договорі № 01-2471-ПВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 19.03.2020р, предметом якого є: електрична енергія за кодом CPV за ДК 021:2015-09310000-5 «електрична енергія», за ціною 1,81999996 грн. з ПДВ за 1 кВт*год (1,51666663 грн. без ПДВ) за обсяг електричної енергії: 250 000 кіловат-годин (додаток № 2 до Договору), загальною вартістю 454 999,99 грн.

Спірні додаткові угоди до цього договору (Додаткова угода № 1 від 25.06.2020р., згідно з якою підвищено ціну на електричну енергію до 1,93532517 грн. з ПДВ за 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором установлено в розмірі 237 499 кВт*год.; Додаткова угода № 2 від 01.09+.2020р. згідно з якою підвищено ціну на електричну енергію до 1,971531902 з ПДВ грн. за 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором установлено в розмірі 230 785 кВт*год.; Додаткова угода № 3 від 12.10.2020р. згідно з якої підвищено ціну на електричну енергію до 2,04501730 грн. з ПДВ за 1 кВт*год.; Додаткова угода №4 від 12.10.2020р. згідно з якою підвищено ціну на електричну енергію до 2,12315211 грн. 1 кВт*год.; - Додаткова угода №5 від 16.11.2020р. згідно з якою підвищено ціну на електричну енергію до 2,14223494 грн. за 1 кВт*год. та Додаткова угода №11 від 09.04.2021р. згідно з якою підвищено ціну на електричну енергію до 2,55005568 грн. 1 кВт*год.) також були укладені між Одеським дитячим будинком-інтернатом та Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія».

Прокурор, звертаючись з позовом у цій справі, підставою для визнання недійсними додаткових угод № 1, 2, 3, 4, 5, 11 до Договору № 01-2471-П ВЦ від 10.03.2020 зазначає порушення вимог Закону України «Про публічні закупівлі» з огляду на те, що істотні умови договору про закупівлю (в даному випадку ціна за одиницю товару) спірними додатковими угодами було збільшено більше ніж на 10 відсотків відносно збільшення ціни електричної енергії на ринку у зв`язку з коливанням ціни цієї електроенергії на ринку.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України - визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Частина 2 ст. 20 ГК серед способів захисту визначає визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом

Частинами 1, 3 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, з огляду на посилання прокурора на порушення Закону України «Про публічні закупівлі» при укладанні спірних додаткових угод до Договору № 01-2471-ПВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 19.03.2020р. підставою для визнання недійсними цих угод є порушення вимог ч.1 ст.203 ЦК України, якою передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як зазначалось вище, сторонами Договору № 01-2471-ПВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 19.03.2020р. і, відповідно, спірних додаткових угод є Одеський дитячий будинок-інтернат (Споживач) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (Постачальник).

При цьому, єдиним відповідачем по справі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія».

Між тим, у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них (Постанова КЦС ВС від 30 липня 2020 року

в справі № 670/23/18).

Тобто, як вже зазначалось судом, стала судова практика щодо складу сторін при розгляду судом спору про визнання недійсним договору полягає в тому, що відповідачами у таких справах мають бути обидві сторони спірного договору (Велика Палата Верховного Суду - Постанова від 17.04.2018 р. у справі № 523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18).

Отже, належними відповідачами по цій справі повинні були бути, як Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», так і Одеський дитячий будинок-інтернат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16 викладено правову позицію, відповідно до якої визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 705/3876/18 викладено правову позицію, відповідно до якої відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Верховний Суд окремо відзначає, що поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у господарському (судовому) процесі": сторонами в господарському (судовому) процесі є такі її учасники: позивач і відповідач, особи, які вказані у статті 4 ГПК України (частина перша статті 45 ГПК України); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 14.11.2018 у справі N 183/1617/16 (пункт 70), від 29.05.2019 у справі N 367/2022/15-ц (пункт 66), від 07.07.2020 у справі N 712/8916/17 (пункт 27)).

При цьому, чинне процесуальне законодавство не уповноважує суд на власний розсуд визначати (вказувати) особу, яка повинна відповідати за позовною вимогою (відповідача у справі), що становить виключну прерогативу особи, яка заявляє таку вимогу (Постанова КГС ВС від 11.04.2023 у справі № 910/11625/21).

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні, визначенні процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, або для залучення співвідповідача до участі у справі - суд відмовляє у позові.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).

З огляду на викладене, та приймаючи до уваги незалучення до участі у справі в якості співвідповідача Одеський дитячий будинок-інтернат - суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині визнання недійсними додаткових угод № 1, 2, 3, 4, 5, 11 до Договору № 01-2471-П ВЦ від 10.03.2020 року.

Оскільки, за приписами ч. 1 ст. 173 ГПК України, вимога про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» надмірносплачених бюджетних коштів в сумі 79840,88 грн. є похідною, то у задоволенні позову в цій частині також слід відмовити.

При цьому, щодо необхідності надання оцінки численних аргументів наведених прокурором в обґрунтуванні позову та відповідних заперечень з боку Відповідача, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Також і у справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи. Така позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року по справі № 918/519/17.

Додатково суд зазначає, що встановлення обставин недійсності спірних додаткових угод з підстав їх невідповідності вимогам Закону України «Про публічні закупівлі» за відсутності участі у справі в якості сторони справи (відповідача) Одеського дитячого будинку-інтернату і, відповідно, ненадання можливості цій особі (як відповідачу) скористатись своїми правами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України буде суперечити завданням та основним засадами господарського судочинства, встановленим статтею 2 цього Кодексу.

На підставі викладеного, у задоволенні позову слід відмовити з покладенням на прокуратуру судових витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України

та може бути оскаржено в порядку ст..ст.253-259 ГПК України.

Повний текст рішення складено 06 травня 2024 р.

Суддя О.А. Демешин