ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року Справа № 902/125/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Маціщук А.В.

секретар судового засідання Мельников О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Хмільницької міської ради Вінницької області на ухвалу Господарського суду Вінницької області про забезпечення позову по справі №902/125/24 від 6 лютого 2024 року (суддя Маслій І.В.)

час та місце проголошення: 6 лютого 2024 року; м. Вінниця, вул. Пирогова, 29; повний текст ухвали складено 7 лютого 2024 року

за позовом Фермерського господарства "СВІТ БІО"

до Хмільницької міської ради Вінницької області

про визнання додаткових угод до договорів оренди землі укладеними, в редакції позивача

за участю представників сторін:

від Позивача - Вонсович М.М.;

від Відповідача - Буликова Н.А..

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "СВІТ БІО" (надалі - Позивач) звернулося до Хмільницької міської ради Вінницької області (надалі - Відповідач) про визнання додаткових угод до договорів оренди землі №1-387, №1-388, №1-389, №1-396 від 6 листопада 2015 року укладеними, в редакції Позивача, наведеній в прохальній частині позовної заяви.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач вказує, що термін дії вищевказаних договорів оренди землі закінчувався 5 листопада 2022 року, однак в силу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24 березня 2022 року № 2145-ІХ під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей, зокрема вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору, тому за доводами позову дію вищевказаних договорів оренди землі було автоматично продовжено до 5 листопада 2023 року. Позивач відповідно до умов договорів оренди землі №1-387, №1-388, №1-389, №1-390 від 6 листопада 2015 року та статті 33 Закону України «Про оренду землі» звернувся до Відповідача з клопотанням від 4 жовтня 2023 року вх.№46363/0814 (не менше ніж за один місяць до закінчення терміну дії договорів оренди землі) з пропозицією продовжити термін дії договорів ще на 7 років зі ставкою оренди збільшено з 4% до 8%, а по договору №1-390 залишивши ставку 12% від нормативно-грошової оцінки землі (максимальна ставка згідно норм Податкового кодексу України). За твердженнями Позивача, станом на день звернення до суду, інформації стосовно результату розгляду клопотання Позивача від 4 жовтня 2023 року вх.№46363/08/4 про поновлення вказаних договорів оренди землі та підписання проектів додаткових угод, Позивач немає. Відповідач про заперечення щодо поновлення договорів оренди землі Позивача не повідомляв та ухиляється від укладення додаткових угод до договорів оренди землі.

5 лютого 2024 року до суду від представника Позивача надійшло клопотання про забезпечення позову №б/н від 2 лютого 2024 року, в якому Позивач просив вжити заходів забезпечення позову шляхом:

· заборони Відповідачу до набрання законної сили рішенням суду у даній справі, вчиняти будь-які дії в тому числі щодо зміни цільового призначення (виду використання), поділу, передачі в користування третім особам земельних ділянок з кадастровим номером :04:002:0397 площею 12.8041 га, кадастровий номер :04:002:0396 площею 20.8681 га, кадастровий номер :04:002:0395 площею 9,1912 га, кадастровий номер :04:002:0394 площею 42,4250 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, на території Березнянського старостинського округу Хмільницької міської територіальної громади Хмільницького району Вінницької області;

· заборони державним кадастровим реєстраторам Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастру) до набрання законної сили рішенням суду у даній справі, вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі зміни цільового призначення, поділу земельних ділянок з кадастровим номером :04:002:0397 площею 12.8041 га, кадастровий номер :04:002:0396 площею 20,8681 га, кадастровий номер :04:002:0395 площею 9,1912 га, кадастровий номер :04:002:0394 площею 42.4250 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, на території Березнянського старостинського округу Хмільницької міської територіальної громади Хмільницького району Вінницької області;

· заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельних ділянок з кадастровим номером :04:002:0397 площею 12.8041 га, кадастровий номер :04:002:0396 площею 20.8681 га, кадастровий номер :04:002:0395 площею 9.1912 га, кадастровий номер :04:002:0394 площею 42,4250 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, на території Березнянського старостинського округу Хмільницької міської територіальної громади Хмільницького району Вінницької області.

За твердженнями Позивача після звернення до Господарського суду Вінницької області, з офіційного інтернет ресурсу Відповідача, Позивачу стало відомо про прийняття рішення від 18 січня 2024 року №2393 "Про надання виконавчому комітету Хмільницької міської ради дозволу на виготовлення документацій із землеустрою".

Позивач констатував, що пунктом 5 даного рішення Відповідач вирішив: Виконавчому комітету Хмільницької міської ради надано дозвіл на розроблення, з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за межами населених пунктів Хмільницької міської ГГ: - площею 9,1912 га, кадастровий номер якої :04:002:0395; - площею 42,4250 га, кадастровий номер якої :04:002:0394; - площею 12.8041га, кадастровий номер якої :04:002:0397; - площею 20.8681 га, кадастровий номер якої :04:002:0396, з метою зміни цільового призначення з: "для ведення фермерського господарства (01.02)" на: "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (01.01)".

Пунктом 6 даного рішення Відповідач вирішив: після виконання пункту 5 рішення Виконавчому комітету Хмільницької міської ради надати дозвіл на виготовлення, з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок: - площею 42,4250га, кадастровий номер якої :04:002:0394 (на три частини); - площею 20.8681га. кадастровий номер якої :04:002:0396 (на дві частини).

На переконання Позивача у зв`язку з прийняттям Відповідачем рішення №2393 від 18 січня 2024 року, виникли обставини які можуть суттєво ускладнити виконання рішення суду в даній справі, або й узагалі неможливості його виконання, оскільки зміниться цільове призначення земельних ділянок поновлення права користування якими просить Позивач, з "для ведення фермерського господарства (01.02)" на "для товарного сільськогосподарського виробництва (01.01)", а дві земельні ділянки з кадастровими номерами :04:002:0394 та :04:002:0396 припинять своє існування в результаті поділу.

Також Позивач звертає увагу, що вжиття Відповідачем заходів зазначених у його рішенні №2393 від 18 січня 2024 року, спрямоване на подальшу передачу земельних ділянок в користування третім особам. Дії Відповідача та органів державної реєстрації стосовно проведення будь-яких реєстраційних дій щодо зміни цільового призначення, поділу земельних ділянок, права користування земельними ділянками з кадастровими номерами :04:002:0397. :04:002:0396, :04:002:0395, :04:002:0394 загальною площею 85,2884 га, для ведення фермерського господарства на території Березнянського старостинського округу Хмільницької міської територіальної громади Хмільницького району Вінницької області, за доводами Позивача суттєво ускладнять відновлення порушених прав Позивача, оскільки призведуть до неможливості поновлення договорів оренди землі №1-387, №1-388, №1-389, №1-390 від 6 листопада 2015 року.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 6 лютого 2024 року задоволено клопотання б/н від 2 лютого 2024 року (вх. канц. №01-48/6/24 від 5 лютого 2024 року) представника Позивача про забезпечення позову в справі № 902/125/24.

Мотивуючи дану ухвалу, місцевий господарський суд виходив, зокрема з того, що оскільки у цій справі позов носить немайновий характер, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, враховуючи вимоги статті 136 Господарського процесуального кодексу України, та вказав, що у даному випадку, судом має досліджуватися та застосовуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому за доводами прийнятого судового рішення в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки Позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Констатував, що предметом судового розгляду у справі № 902/125/24 є вимога Позивача про визнання додаткових угод до договорів оренди землі №1-387, №1-388, №1-389, №1-396 від 6 листопада 2015 року укладеними, в редакції Позивача.

З огляду на викладене місцевий господарський суд прийшов до висновку, що застосування обраного заявником заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту, забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду.

Поряд з цим, місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі зазначив, що як вбачається із матеріалів клопотання про забезпечення позову Рішенням 55 сесії 8 скликання Відповідача №2393 від 18 січня 2024 року вирішено, зокрема: "5. Виконавчому комітету Хмільницької міської ради надати дозвіл на розроблення, з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за межами населених пунктів Хмільницької міської ТГ: площею 9,1912га, кадастровий номер якої :04:002:0395; площею 42,4250га, кадастровий номер якої :04:002:0394; площею 12,8041га, кадастровий номер якої :04:002:0397; площею 20,8681га, кадастровий номер якої :04:002:0396, з метою зміни цільового призначення з: "для ведення фермерського господарства (01.02)" на "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (01.01)". Після виконання пункту 5 цього рішення вирішено Виконавчому комітету Відповідача надати дозвіл на виготовлення, з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок: площею 42,4250га, кадастровий номер якої :04:002:0394 (на три частини); площею 20.8681га, кадастровий номер якої :04:002:0396 (на дві частини)."

Дане рішення Відповідача на переконання суду може суттєво ускладнити виконання рішення суду у даній справі, або й узагалі неможливості його виконання, оскільки зміна цільового призначення земельних ділянок унеможливить поновлення права користування даними земельними ділянками про яке просить Позивач, більш того суд прийняв до уваги те, що дві земельні ділянки з кадастровими номерами :04:002:0394 та :04:002:0396 можуть припинити своє існування в результаті поділу. На переконання суду першої інстанції не вжиття такого заходу забезпечення позову, враховуючи наведені вище обставини, може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів Позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та може призвести до необхідності звернення Позивача в майбутньому з новими позовами до суду.

Не погоджуючись із винесеною ухвалою, Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу про забезпечення позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Відповідач зазначає, що ще до закінчення дії договорів оренди землі між громадянином ОСОБА_1 та Відповідачем завчасно (ще до запровадження в Україні воєнного стану) за ініціативою Орендодавця було розглянуто питання перспективи землекористування. Вказав, що Рішенням 14 сесії Відповідача 8 скликання № 603 від 24 червня 2021 року Відповідачем вирішено відмовити у поновленні договорів оренди землі з гр. ОСОБА_1: Договір оренди землі від 6 листопада 2015 року № 1-396, після закінчення його терміну дії, а саме 5 листопада 2022 року, вважати припиненим; договір оренди землі від 6 листопада 2015 року № 1-389, після закінчення його терміну дії, а саме 5 листопада 2022 року, вважати припиненим; договір оренди землі від 6 листопада 2015 року № 1-388, після закінчення його терміну дії, а саме 5 листопада 2022 року, вважати припиненим; договір оренди землі від 6 листопада 2015 року № 1-387, після закінчення його терміну дії, а саме 5 листопада 2022 року, вважати припиненим. Апелянт зазначає, що листом Виконавчого комітету Відповідача ОСОБА_1 було повідомлено про прийняте рішення.

Відповідач в апеляційній скарзі вказав, що рішенням 43 сесії Відповідача 8 скликання від 9 червня 2023 року № 1848, Відповідач розглянувши заяву гр. ОСОБА_1 від 24 березня 2023 року щодо продовження дії договорів оренди земельних ділянок, вирішив керуючись рішенням 14 сесії Відповідача 8 скликання №603 від 24 червня 2021 року «Про не поновлення договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, вільних від забудови, за межами населених пунктів Хмільницької міської територіальної громади» відмовити у поновленні договорів оренди землі на новий строк, (копія рішення додається). Констатує, що листом від 22 червня 2023 року № 1293/01-18 ОСОБА_1 було повідомлено про прийняте рішення щодо відмови у поновленні договорів оренди землі на новий строк (копія листа, опис вкладеного у цінному листі, фіксальний чек, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення додаються). 14 серпня 2023 року Позивачем було подано позовну заяву до Відповідача про скасування рішення та зобов`язання Відповідача повторно розглянути заяву. При цьому апелянт зазначає, що рішенням 48 сесії Відповідача 8 скликання від 6 жовтня 2023 року № 2100, Відповідач, розглянувши заяву Позивача в особі керівника ОСОБА_1 вирішив керуючись рішеннями 12 сесії Відповідача 8 скликання №510 від 28 травня 2021 року, 14 сесії Відповідача 8 скликання №603 від 24 червня 2021 року та 43 сесії Відповідача 8 скликання №1848 від 9 червня 2023 року відмовив у поновленні договорів оренди землі на новий строк і доручити Управлінню «Центр надання адміністративних послуг» Відповідача видати представнику Позивача витяг з рішення. Апелянт вказав, що 24 січня 2024 року на адресу Відповідача надійшла ухвала Господарського суду Вінницької області від 22 січня 2024 року по справі №902/1075/23 про залишення позову без розгляду у зв`язку з заявою представника Позивача про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 1 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача; запропоновано Позивачу подати відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання Відповідачу.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 квітня 2024 року апеляційну скаргу Відповідача призначено до розгляду на 24 квітня 2024 року об 15:40 год..

17 квітня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від Відповідача надійшло клопотання про зупинення розгляду справи до набранням законної сили рішенням Господарського суду Вінницької області від 10 квітня 2024 року по справі №902/125/24. Клопотання обгрунтоване тим, що 10 квітня 2024 року рішенням Господарського суду Вінницької області було в задоволенні позову Позивача відмовлено повністю та заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 6 березня 2024 року у справі № 902/125/24 скасовані.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 2 квітня 2024 року задоволено клопотання представника Позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалено забезпечити представнику Позивача участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

В судовому засіданні від 24 квітня 2024 року представник Відповідача підтримав подане ним клопотання про зупинення апеляційного провадження по даній справі до набранням законної сили рішенням Господарського суду Вінницької області від 10 квітня 2024 року по даній справі №902/125/24. Представник Відповідча вказав, що 10 квітня 2024 року рішенням Господарського суду Вінницької області було в задоволенні позову Позивача відмовлено повністю та заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 6 березня 2024 року у справі № 902/125/24 скасовані. Представник вважає за необхідне зупинити провадження у справі та важає, що перегляд ухвали слід здійснювати після перегляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні від 24 квітня 2024, яке проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник Позивача не заперечував проти зупинення апеляційного провадження по даній справі до набранням законної сили рішенням Господарського суду Вінницької області від 10 квітня 2024 року по даній справі №902/125/24.

Колегія суддів розглянувши подане Відповідачем клопотання про зупинення апеляційного провадження по справі №902/125/24 до набранням законної сили рішенням Господарського суду Вінницької області від 10 квітня 2024 року по справі №902/125/24 ухвалила відмовити в його задоволенні з огляду на таке.

Відповідачем в поданому ним клопотанні про зупинення апеляційного провадження не наведено жодної норми процесуального права, котра надає суду право (чи обов`язок) зупинити апеляційне провадження при перегляді апеляційної скарги на ухвалу про забезпечення позову до закінчення перегляду в апеляційному порядку прийнятого рішення по тій же справі. Поряд з тим, колегія суду звертає увагу скаржника, що як нормою 227 (обов`язок суду зупинити провадження у справі) та нормою 228 (право суду зупинити провадження у справі) Господарського процесуального кодексу України не передбачено право (обов`язок) суду зупиняти апеляційне провадження у справі саме до набрання законної сили рішенням суду в цій же справі. Відтак у суду апеляційної інстанції відсутнє як право так і процесуальна можливість зупинити апеляційне провадження по перегляду ухвали місцевого господарського суду до набранням законної сили рішення винесеним за результатами розгляду позовної заяви. Окрім того, колегія суду констатує, що в силу дії частин 1, 9, 10 статті 145 Господарського процесуального кодексу України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціатива або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Відтак, навіть зазначення в рішенні суду про скасування заходів забезпечення позову, в силу прямої процесуальної норми, такі заходи зберігають свою дію до набрання таким рішенням законної сили. Дане, в свою чергу повністю нівелює вимоги клопотання Відповідача про зупинення провадження в даній справі.

В судовому засіданні від 24 квітня 2024 року представник Відповідача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, та з підстав, висвітлених у ній, просив суд задоволити апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення яким відмовити в задоволенні заяви Позивача про забезпечення заходів позову. Зазначивши, що 10 квітня 2024 року рішенням Господарського суду Вінницької області було в задоволенні позову Позивача відмовлено повністю та заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 6 березня 2024 року у справі № 902/125/24 скасовані. Також, представник Відповідача просив врахувати всі обставини в комплексі. А саме ті які покладені в основу судового рішення.

В судовому засіданні від 24 квітня 2024 року, яке проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник Позивача заперечив проти доводів, наведених в апеляційній скарзі Відповідача, та з підстав, висвітлених у відзиві, просить суд відмовити в її задоволенні, а оскаржувану ухвалу залишити без змін, зазначивши, що твердження апелянта не заслуговує на увагу, адже апеляційна скарга не містить жодного обгрунтування та заперечення щодо незаконності винесеної ухвали. Представник Позивача вказав, що Відповідачем в апеляційній скарзі не зазначеного жодних доводів та підстав які можуть слугувати для скасування винесеної місцевим господарським судом ухвали, а лише зазначено доводи та заперчення на спростування позовних вимог, щодо розгляду справи по суті. Також представник зазначив, що рішення Відповідача може суттєво ускладнити виконання рішення суду у даній справі, або й узагалі неможливості його виконання, оскільки зміна цільового призначення земельних ділянок унеможливить поновлення права користування даними земельними ділянками про яке просить Позивач, та наголосив, що дві земельні ділянки з кадастровими номерами :04:002:0394 та :04:002:0396 можуть припинити своє існування в результаті поділу.

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу про застосування заходів забезпечення позову без змін. При цьому колегія виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову в даній справі є вимога Позивача про визнання додаткових угод до договорів оренди землі №1-387, №1-388, №1-389, №1-396 від 6 листопада 2015 року укладеними, в редакції Позивача.

18 січня 2024 року Відповідачем за №2393 прийнято рішення "Про надання Виконавчому комітету Відповідача дозволу на виготовлення документацій із землеустрою".

Пунктом 5 даного рішення Відповідач вирішив: Виконавчому комітету Відповідача надати дозвіл на розроблення, з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за межами населених пунктів Хмільницької міської ГГ: - площею 9,1912 га, кадастровий номер якої :04:002:0395; - площею 42,4250 га, кадастровий номер якої :04:002:0394; - площею 12.8041 га, кадастровий номер якої :04:002:0397; - площею 20.8681 га, кадастровий номер якої :04:002:0396, з метою зміни цільового призначення з: "для ведення фермерського господарства (01.02)" на: "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (01.01)".

Пунктом 6 даного рішення Відповідач вирішив: після виконання пункту 5 цього рішення Виконавчому комітету Відповідача надати дозвіл на виготовлення, з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок: - площею 42,4250 га, кадастровий номер якої :04:002:0394 (на три частини); - площею 20.8681 га, кадастровий номер якої :04:002:0396 (на дві частини).

На переконання Позивача у зв`язку з прийняттям Відповідачем рішення №2393 від 18 січня 2024 року, виникли обставини які можуть суттєво ускладнити виконання рішення суду в даній справі, або й узагалі неможливості його виконання, оскільки зміниться цільове призначення земельних ділянок поновлення права користування якими просить Позивач, з "для ведення фермерського господарства (01.02)" на "для товарного сільськогосподарського виробництва (01.01)", а дві земельні ділянки з кадастровими номерами :04:002:0394 та :04:002:0396 припинять своє існування в результаті поділу.

Позивач, зважаючи на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (оскільки Відповідач не повідомляє про прийняте ним рішення відносно додаткових угод) звернувся до місцевого господарського суду із заявою про забезпечення позову.

Колегія суддів констатує, що статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Частинами першою, третьою статті 138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

За змістом статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред`являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому, колегія суддів зауважує, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. При зверненні до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідача, заявник зобов`язаний надати докази того, що запропонований захід до забезпечення позову дійсно може виключити можливість невиконання або утруднення виконання судового рішення.

Поряд з тим, колегія суддів звертає увагу, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

У відповідності до статті 42 Господарського процесуального кодексу України: учасники справи користуються рівними процесуальними правами; учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу

Згідно зі статтями 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Аналогічна правова позиція наведена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Слід зауважити, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення. У свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Побідна за змістом правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 13 травня 2019 року в справі № 911/1551/18.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним із позовною вимогою, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Аналогічна правова позиція наведена і в постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17.

Як вже зазначалось, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений і в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2020 року в справі №910/9498/19, від 17 вересня 2020 року в справі №910/72/20, від 15 січня 2021 року в справі №914/1939/20, від 16 лютого 2021 року в справі №910/16866/20, від 15 квітня 2021 року в справі №910/16370/20, від 24 червня 2022 року в справі №904/3783/21, від 26 вересня 2022 року в справі №911/3208/21.

Як вбачається із матеріалів клопотання про забезпечення позову, Рішенням 55 сесії 8 скликання Відповідача №2393 від 18.01.2024 року вирішено, зокрема:

"5. Виконавчому комітету Відповідача надати дозвіл на розроблення, з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за межами населених пунктів Хмільницької міської ТГ: площею 9,1912га, кадастровий номер якої :04:002:0395; площею 42,4250га, кадастровий номер якої :04:002:0394; площею 12,8041га, кадастровий номер якої :04:002:0397; площею 20,8681га, кадастровий номер якої :04:002:0396, з метою зміни цільового призначення з: "для ведення фермерського господарства (01.02)" на "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (01.01)".

6. Після виконання пункту 5 цього рішення Виконавчому комітету Відповідача надати дозвіл на виготовлення, з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок: площею 42,4250га, кадастровий номер якої :04:002:0394 (на три частини); площею 20.8681га, кадастровий номер якої :04:002:0396 (на дві частини)."

З вищевказаного суд виснує, що вжиття Відповідачем заходів зазначених у його рішенні №2393 від 18 січня 2024 року, спрямоване на подальшу передачу земельних ділянок в користування третім особам. Відтак, дії Відповідача та органів державної реєстрації стосовно проведення будь-яких реєстраційних дій щодо зміни цільового призначення, поділу земельних ділянок, права користування земельними ділянками з кадастровими номерами :04:002:0397. :04:002:0396, :04:002:0395, :04:002:0394 загальною площею 85,2884 га, у разі не забезпечення судом поданого Позивачем позову та у разі подальшого задоволення поданого позову, суттєво ускладнять відновлення порушених прав Позивача, або й узагалі неможливості його виконання, оскільки зміниться цільове призначення земельних ділянок поновлення права користування якими просить Позивач, з "для ведення фермерського господарства (01.02)" на "для товарного сільськогосподарського виробництва (01.01)", а дві земельні ділянки з кадастровими номерами :04:002:0394 та :04:002:0396 припинять своє існування в результаті поділу.

З огляду на викладене, обраний Позивачем захід забезпечення позову є співмірним, адекватним та обґрунтованим у даних спірних правовідносинах, що відповідає позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постановах від 9 листопада 2018 року в справі 915/508/18, від 18 лютого 2019 року у справі 922/3010/20, від 25 березня 2019 року в справі 920/622/18.

При цьому не вжиття такого заходу забезпечення позову, враховуючи наведені вище обставини, може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів Позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та може призвести до необхідності звернення Позивача в майбутньому з новими позовами до суду.

Таким чином, провівши оцінку встановлених обставин, змісту та суті позовних вимог, наведених вище законодавчих приписів в сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про забезпечення позову з метою охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку Відповідача чи третіх осіб з тим, щоб забезпечити Позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у разі його прийняття на користь Позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно апеляційний господарський суд вважає обгрунтованою прийняту місцевим господарським судом оспорювану ухвалу. При цьому колегія суду констатує, що обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту набуття законної сили судовим рішенням щодо скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення за їх безпідставністю.

Водночас суд апеляційної інстанції констатує, що доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до заперечення обґрунтованості позовних вимог. При цьому під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про скасування забезпечення позову.

Крім того, з огляду на те, що апелянт звертає увагу апеляційного господарського суду на прийняте у даній справі судове рішення. суд апеляційної інстанції наголошує апелянту і на те, що дане рішення не набрало законної сили, а отже не має жодного процесуального значення для суду апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про забезпечення позову в даній справі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статтей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене вище, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів виснує, що при вирішенні питання про забезпечення позову суду враховується предмет позову та обгрунтування позовних вимог в розрізі дії Відповідача щодо предмету позовних вимог, при цьому враховуються інтереси не тільки Позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, а також обраний Позивачем захід про забезпечення позову не порушує права інших осіб, а лише запроваджує тимчасові обмеження, існування яких дозволяє створити належні умови для виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у зв`язку із чим, колегія суду виснує, що заява Позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню, а відтак приймає рішення про її задоволенні.

Відповідне судове рішення прийнято і місцевим господарським судом, а відтак суд апеляційної інстанції залишає без змін оспорювану ухвалу.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кордексу України, суд апеляційної інстанції залишає за Відповідачем.

Керуючись статтями 129, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Хмільницької міської ради Вінницької області на ухвалу Господарського суду Вінницької області про забезпечення позову по справі №902/125/24 від 6 лютого 2024 року - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Вінницької області по справі №902/125/24 від 6 лютого 2024 року - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Справу №902/125/24 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови виготовлено 1 травня 2024 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Маціщук А.В.