ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/3047/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді: Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Колоколова С.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

Секретар судового засідання (за дорученням головуючого судді): Соловйова Д.В.;

Від Одеської обласної прокуратури - Елісашвілі О.М.;

Від Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

- Рудюк Ю.А.;

розглянувши апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Одеської області від 25.12.2023

по справі №916/3047/23

за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

до Одеської обласної прокуратури

про стягнення 1 013 597,24 грн.

(суддя першої інстанції: М.Б. Сулімовська, дата та місце ухвалення рішення: 25.12.2023, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, пр-т Шевченка,29),

У лютому 2023 року Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Одеської обласної прокуратури (далі - відповідач) про стягнення 1 013 597,24 грн.

В обґрунтування позову позивач посилався на порушення Одеською обласної прокуратурою умов Договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" від 01.02.2021 в частині оплати поставленої електроенергії, з огляду на що з відповідача підлягають стягненню 544385,21 грн основного боргу за поставлену електричну енергію, 176738,76 грн 15% річних, 80822,56 грн пені та 211650,71 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.12.2023 позовні вимоги задоволено в повному обсязі; стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" 544385,21 грн заборгованості за поставлену електричну енергію, 176738,76 грн 15% річних, 80822,56 грн пені, 211650,71 грн інфляційних втрат та 15203,96 грн судового збору.

Суд у своєму рішенні дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, нормативно та документально доведеним, та підлягає задоволенню у повному обсязі, а заперечення відповідача, викладені у письмових поясненнях, не знайшли свого підтвердження, з огляду на що були відхилені судом, як такі, що не спростовують наявних в матеріалах справи доказів.

В судовому рішенні місцевий господарський суд зазначив, що відповідач, в

порушення норм законодавства та умов договору про постачання

електричної енергії постачальником "останньої надії", вартість спожитої

електроенергії у спірному періоді на користь позивача не сплатив, внаслідок чого станом на час вирішення спору за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем в розмірі 544385,21 грн.

Суд зазначив, що у зв`язку із тим, що бездіяльність відповідача у вигляді несплати коштів за фактично спожиту електричну енергію суперечить нормам права та Договору, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 544385,21 грн. підлягають задоволенню.

Також судом здійснено перевірку нарахування позивачем заявлених до стягнення з відповідача пені, 15% річних та збитків від інфляції та встановлено, що останні здійснено арифметично вірно, у зв`язку з чим вимоги в частині стягнення 176738,76 грн. 15% річних, 211650,71 грн. інфляційних втрат, 80822,56 грн. пені також задоволені судом.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Одеська обласна прокуратура звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 25.12.2023 по справі №916/3047/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Так, Одеська обласна прокуратура не погоджується з рішенням суду першої інстанції, у зв`язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права та його невідповідності вимогам ст.236

Господарського процесуального кодексу України.

Заявник апеляційної скарги звертає увагу суду, що згідно з даними бухгалтерського обліку обласної прокуратури по КЕКВ 2273 «Оплата електроенергії» відсутні договірні відносини з Державним підприємством «Укрінтеренерго».

Прокурор зазначає, що з огляду на відсутність у Одеської обласної прокуратури станом на січень 2022 року бюджетних коштів відповідно до установлених затвердженими кошторисами і планами асигнувань на 2022 рік, це позбавило прокуратуру можливості сплатити у січні 2022 року за надані послуги з постачання електричної енергії ДПЗД «Укрінтеренерго» як постачальником «останньої надії» та укласти в подальшому будь-яку іншу угоду з «постачальником останньої надії» відповідно до частини 8 ст.64 Закону України «Про ринок електричної енергії», вимог ст.48 Бюджетного кодексу України, пункту 2.2 Наказу Міністерства фінансів України від 02.03.2012 №309.

Також апелянт звертає увагу, що повідомлення щодо підписання заяви-приєднання до електропостачання з ДПЗД «Укрінтеренерго» до прокуратури не надходили та сама заява-приєднання встановленої форми до прокуратури не надавалась і прокурором не підписувалась.

Щодо неустойки, то апелянт посилається на ст.233 Господарського кодексу України та зазначає, що наявні підстави для зменшення розміру пені.

Крім того, відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Разом з цим, судом першої інстанції проігноровано вищевказані норми та стягнуто з Одеської обласної прокуратури пеню в порушення ст.232 Господарського кодексу України.

Також апелянт зазначає, що враховуючи обставини справи, а також направлення Одеською обласною прокуратурою на адресу позивача листа від 27.07.2023 про укладення мирової угоди, відсутність вини обласної прокуратури через ненадходження договору, заяви-приєднання до договору, комерційної пропозиції, рахунків, актів, необґрунтованого розрахунку річних та втрат (з 02.04.2021 по 31.05.2023), підстави для стягнення на користь позивача 15% річних в сумі 176 738,76 грн. та 21 1650,71 грн. інфляційних втрат відсутні.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2024 зазначену апеляційну скаргу залишено без руху, як таку, що не відповідає вимогам ст.258 Господарського процесуального кодексу України, та роз`яснено, що у випадку не усунення скаржником вказаних недоліків, апеляційну скаргу буде повернуто апелянту.

31.01.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Одеської обласної прокуратури надійшло клопотання про усунення недоліків, допущених при зверненні з апеляційною скаргою, в якій апелянт надав докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 22 805,94 грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 25.12.2023 по справі №916/3047/23; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/3047/23.

09.02.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/3047/23.

13.02.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У своєму відзиві позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та безпідставною, з огляду на що просить відмовити у задоволенні останньої та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач вважає рішення Господарського суду Одеської області від 25.12.2023 по справі №916/3047/23 обґрунтованим та таким, що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, вважає, що суд першої інстанції правильно врахував встановлені обставини, які мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні, відповідають встановленим обставинам та матеріалам справи.

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" заперечує проти задоволення апеляційної скарги у зв`язку з тим, що доводи апелянта про неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи на переконання позивача є необґрунтованими та безпідставними, свідчать про те, що відповідач навмисно ухиляється від виконання зобов`язань, вводить суд в оману, маніпулює фактами та його дії спрямовані лише на те, щоб уникнути законної сплати пені, інфляції та відсотків річних, передбачених умовами укладеного Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».

Позивач звертає у своєму відзиві увагу суду, що доводи апеляційної скарги фактично повністю зводяться до незгоди відповідача саме з висновками Господарського суду Одеської області, в частині оцінки ним обґрунтованості та наявності підстав для задоволення позовних вимог Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", а також до незгоди з положеннями законодавства, яке регулює ринок електричної енергії.

На переконання позивача, поведінка Одеської обласної прокуратури, а саме бездіяльність під час розгляду справи в суді першої інстанції, є недобросовісною, суперечить завданню господарського судочинства, та спрямована на безпідставне затягування розгляду справи і як наслідок - на невиконання судового рішення.

Позивач увагу суду апеляційної інстанції, що Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" було дотримано умови Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» щодо постачання електричної енергії, на підставі даних отриманих від АТ «Одесаобленерго», неодноразово надано Одеській обласній прокуратурі необхідні документи, які могли бути використані ним для опублікування закупівлі у встановленому порядку, а також надіслано рахунки та акти купівлі-продажу електроенергії за лютий 2021року, що підтверджується додатками до позовної заяви, та що, в свою чергу, підтверджується рішенням Господарського суду Одеської області від 25.12.2023 у справі № 916/3047/23.

Отже, враховуючи обґрунтування, викладені в рішенні та все вищенаведене, позивач вважає, що твердження відповідача, зазначені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та не відповідають дійсності.

Крім того, позивач зазначає, що до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" не надходило жодного офіційного повідомлення від Одеської обласної прокуратури про намір провести переговорну процедуру або запрошення прийняти участь в переговорах, як зазвичай, на виконання положень ст. 40 Закону України «Про публічні закупівлі», це роблять інші споживачі. Таким чином, саме порушення вимог законодавства, допущені зі сторони Одеської обласної прокуратури, і призвели до неможливості завершення процедури закупівлі відповідно до вимог Закону України «Про публічні закупівлі».

Позивач переконаний, що дії та поведінка відповідача, який з 01.02.2021 споживав електричну енергію, яку йому постачало Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", як постачальник «останньої надії», погоджувався з фактом перебування на постачанні у постачальника «останньої надії», проте допустивши порушення умов Договору, заявляє в суді позицію щодо відмови у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі, суперечать його попередній поведінці, і є недобросовісними.

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" вважає, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та висновки Господарського суду Одеської області, викладені у рішенні від 25.12.2023 у справі № 916/3047/23.

Отже, позивач вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Доводи, викладені відповідачем у апеляційній скарзі, свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання зобов`язань, не вживає всіх можливих та належних заходів щодо погашення заборгованості, яка виникла в зв`язку з неналежним виконанням ним зобов`язань, за Договором про постачання зв`язку електричної енергії постачальником «останньої надії», та спрямовані лише на те, щоб уникнути оплати заборгованості та законної сплати пені, інфляції та відсотків річних, передбачених умовами укладеного Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 розгляд апеляційної скарги Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 25.12.2023 по справі №916/3047/23 призначено на 08.04.2024 року о 10-30 год. у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду,

25.03.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.03.2024 задоволено клопотання Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по справі №916/3047/23 поза межами приміщення суду; призначено розгляд справи №916/3047/23 за апеляційною скаргою Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 25.12.2023 на 08.04.2024 року о 10-30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

В судове засідання 08.04.2024, яке проводилось в режимі відеоконференції з`явився представник позивача та прокурор, які підтримали доводи, викладені ними письмово. Протокольною ухвалою від 08.04.2024 у судовому засіданні було оголошено перерву та призначено справу до розгляду на 29.04.2024 о 10-30 год.

В судове засідання 29.04.2024, з`явились ті самі представники, які виступили у судових дебатах, підтримавши правову позицію викладену ними в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.11.2018 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг винесено постанову №1344, відповідно до якої ДПЗД "Укрінтеренерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.

12.12.2018 Кабінетом Міністрів України оприлюднено розпорядження №1023-р (із подальшими змінами), відповідно до якого визначено ДПЗД "Укрінтеренерго" з 01.01.2019 постачальником "останньої надії" та територією провадження діяльності зазначеного підприємства територію України, крім території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

27.12.2018 на виконання ч. 11 ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" ДПЗД "Укрінтеренерго", як постачальником "останньої надії", на своєму офіційному веб-сайті у мережі Інтернет за адресою www.uie.kiev.ua розміщено: Порядок приєднання до умов договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; Договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; Додаток №1 до Договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; комерційну пропозицію №3 від 07.06.2019 для постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії"; Додаток №1 до Комерційної пропозиції №3 від 07.06.2019 до Договору на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; Порядок формування ціни, за якою здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії".

Між ДПЗД "Укрінтеренерго" (далі - постачальник) та Одеською обласною прокуратурою (далі - споживач) укладено Договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", відповідно до пункту 2.1 якого за цим Договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що зазначені в Додатку 1 до Договору (комерційна пропозиція).

За умовами п. 3.1. Договору постачальник здійснює постачання електричної енергії споживачу з моменту припинення постачання електричної енергії споживачу діючим електропостачальником у випадках, зазначених у пункті 3.2 цієї глави.

Відповідно до п. 3.6.-3.7. Договору початок постачання електричної енергії споживачу починається з факту споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ. У разі фактичного споживання електричної енергії за відсутності договору про постачання електричної енергії з іншим електропостачальником умови договору з постачальником "останньої надії" вважаються прийнятими споживачем.

Відповідно до п. 5.1. Договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором, згідно з комерційною пропозицією з постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", яка є додатком до цього договору (далі - комерційна пропозиція).

Згідно з п. 5.7. Договору ціна (тариф) на електричну енергію має зазначатися постачальником у рахунках на оплату спожитої електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни.

Відповідно до п. 5.8. Договору, розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

За умовами п. 5.10. Договору оплата виставленого постачальником рахунку за цим договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційної веб-сторінки для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо комерційної якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

Відповідно до підпункту 8 пункту 7.2. Договору постачальник зобов`язується видавати споживачеві безоплатно платіжні документи.

За умовами п. 9.1. Договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

Відповідно до п. 13.1. Договору, цей Договір приєднання споживача набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 діб.

Позивачем встановлено умови комерційної пропозиції, яка є невід`ємним додатком до Договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

За умовами розділу 1 Комерційної пропозиції, ціна на електричну енергію формується згідно Порядку формування ціни, за якою здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії", затвердженого постановою НКРЕКП від 05.10.2018 №1179. Постачальник оприлюднює ціни на електричну енергію на веб-сайті ДПЗД "Укрінтеренерго" (www.uie.kiev.ua) не пізніше ніж за 1 день до їх застосування (пункт 1.6. Порядку) за посиланням: Головна / Постачальник "останньої надії" / Ціни, за якими здійснюється постачання електроенергії споживачам постачальником останньої надії. Постачальник оприлюднює порядок формування ціни на електричну енергію на веб-сайті ДПЗД "Укрінтеренерго" (www.uie.kiev.ua) за посиланням: Головна / Постачальник "останньої надії" / Порядок формування ціни, за якою здійснюється постачання електроенергії споживачам постачальником останньої надії.

Умовами п. 4.1. Комерційної пропозиції встановлено обов`язок сплати споживачем 100% від орієнтованої вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку. У разі не отримання рахунку споживач зобов`язується здійснити 100% оплату самостійно (без рахунку) на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі, не пізніше ніж за 1 банківський (робочий) день до початку розрахункового періоду, виходячи з прогнозованого обсягу споживання електричної енергії у розрахунковому періоді та діючої у розрахунковому періоді ціни на електричну енергію. Ця норма не застосовується до акцептування умов договору, порядок якого визначений пунктом 7.1. даної Комерційної пропозиції. Орієнтовна вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, за якою здійснюється постачання електричної енергії постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих постачальником від оператора системи розподілу (передачі).

Згідно з п. 4.2. та 4.3. Комерційної пропозиції, остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в Акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ. Рахунки вважаються отриманими споживачем належним чином у разі їх направлення особистим врученням (нарочним) або із застосуванням послуг пошти на адресу споживача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та/або на адресу, надану ОС постачальнику. Датою отримання таких рахунків буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача на рахунку або супровідному листі, та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим або цінним листом). У разі направлення рахунків електронною поштою або із застосуванням інших засобів електронного зв`язку, датою отримання таких рахунків буде вважатися дата відправлення постачальником відповідного електронного повідомлення (лист, факс та інше).

Відповідно до п. 4.5. та 5.1. Комерційної пропозиції, оплата здійснюється на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання постачальника, зазначений у договорі або рахунку. Споживач здійснює плату за послугу з розподілу електричної енергії через постачальника.

За умовами п. 6.1. Комерційної пропозиції, за внесення передбачених умовами договору платежів з порушенням термінів, визначених даною комерційною пропозицією, постачальник має право нарахувати споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Споживач зобов`язується сплатити пеню на підставі рахунку постачальника.

Відповідно до п. 7.4. Комерційної пропозиції, споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.

За умовами п. 13.1. Комерційної пропозиції, сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання або неналежне виконання зобов`язання припиняється через один рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Сплата штрафних санкцій (штраф, пеня) не звільняє споживача від обов`язку відшкодувати постачальнику в повному обсязі збитки, спричинені порушенням умов договору.

Згідно з п.14.1. Комерційної пропозиції, керуючись статтею 259 Цивільного кодексу України, сторони домовились встановити в цьому договорі збільшений строк позовної давності: строк загальної позовної давності щодо вимог про стягнення боргу тривалістю п`ять років; строк спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення штрафних санкцій (штраф, пеня) тривалістю п`ять років.

Відповідно до п. 15.1. Комерційної пропозиції, цей Договір набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, за умови акцептування споживачем умов договору шляхом сплати рахунку за електричну енергію, наданого постачальником. Цей Договір діє в частині розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів.

26.01.2021 АТ "ДТЕК Одеські електромережі" направлено відповідачу лист, в якому оператор системи розподілу повідомив, що у разі необрання відповідачем нового постачальника електричної енергії та укладення з ним відповідного договору, постачання Одеській обласній прокуратурі електричної енергії починаючи з 01.02.2021 буде здійснюватися постачальником "останньої надії", тобто ДПЗД "Укрінтеренерго".

29.01.2021 АТ "ДТЕК Одеські електромережі", який є оператором системи розподілу, надано прогнозовану інформацію про точки комерційного обліку та очікуваний обсяг споживання електричної енергії по споживачах.

02.04.2021 позивач супровідним листом направив на електронну пошту відповідача Договір постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", комерційну пропозицію №3 від 07.06.2019, Додаткову угоду №1 до Договору та протокол проведення переговорів щодо закупівлі електричної енергії для їх підписання.

В матеріалах справи наявні Звіти щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії з точками комерційного обліку (площадками вимірювання) постачальника "останньої надії" ДПЗД "Укрінтеренерго", які приєднані до електричних мереж або відносяться до території ліцензованої діяльності оператора системи розподілу (передачі) АТ "ДТЕК Одеські електромережі" у лютому 2021 року.

На підставі даних Оператора системи розподілу щодо обсягів споживання відповідачем електроенергії у спірному періоді, позивачем сформовано відповідний акт купівлі-продажу електроенергії від 28.02.2021 №010205 за лютий 2021 року на суму всього 544385,21 грн та рахунок від 24.03.2021 за спожиту електричну енергію у лютому 2021 року, у тому числі за послуги з розподілу електричної енергії, на суму всього 544385,21 грн.

В матеріалах справи наявна виписка з електронної пошти позивача про направлення 25.03.2021 рахунку за спожиту електричну енергію на електронну пошту відповідача - .

Також, рахунок і акт купівлі-продажу електроенергії направлені відповідачу засобами поштового зв`язку та отримані останнім, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Водночас в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем оплати вартості отриманої у спірному періоді електроенергії.

Позивач звертався до відповідача із претензією (вимогою) від 04.01.2022 №44/11-001501, в якій вимагав від останнього сплатити заборгованість за спожиту електроенергію.

Разом з тим, претензія залишена відповідачем без належного реагування, що і зумовило звернення позивача до суду першої інстанції з відповідним позовом.

При цьому, окрім основного боргу в розмірі 544385,21 грн, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача в суді першої інстанції 176738,76 грн. 15% річних, 211650,71 грн інфляційних втрат, 80822,56 грн пені.

Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Між цим, ч.3 ст.11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин 1, 2 статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору (частина п`ята статті 633 ЦК України).

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про ринок електричної енергії", основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема, кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу; правилами роздрібного ринку; іншими нормативно-правовими актами. Кодекс систем розподілу та правила роздрібного ринку затверджуються Регулятором.

Згідно з частиною 5 статті 2 Закону України "Про ринок електричної енергії", правила роздрібного ринку передбачають, зокрема, загальні умови постачання електричної енергії споживачам, систему договірних відносин між учасниками роздрібного ринку, права та обов`язки учасників ринку, процедуру заміни споживачем постачальника електричної енергії, умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу, процедуру розгляду скарг споживачів, особливості постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги, постачальником "останньої надії".

За приписами статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії", учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, і договори про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

Відповідно до пункту 66 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачальник "останньої надії" - це визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу.

Відповідно до пункту 1.2.9. ПРРЕЕ, постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", який розробляється постачальником "останньої надії" на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (додаток 7 до цих Правил) та вважається укладеним у визначених законодавством України та цими Правилами випадках, у разі настання яких споживач безакцептно приймає умови договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

За приписами частини першої статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі: 1) банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника; 2) завершення строку дії ліцензії, зупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника; 3) невиконання або неналежного виконання електропостачальником правил ринку, правил ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам; 4) необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником; 5) в інших випадках, передбачених правилами роздрібного ринку.

За вимогами частин 6-10 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник "останньої надії" оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.

Електропостачальник, неспроможний постачати електричну енергію, має повідомити про дату припинення постачання електричної енергії постачальника "останньої надії", споживачів, Регулятора, оператора системи передачі та оператора системи розподілу.

Постачальник "останньої надії" здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.

Постачальник "останньої надії" постачає електричну енергію споживачу протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Після завершення зазначеного строку постачальник "останньої надії" припиняє електропостачання споживачу.

Порядок заміни електропостачальника на постачальника "останньої надії" визначається правилами роздрібного ринку.

За умовами п. 3.4.3 ПРРЕЕ, постачальник "останньої надії" постачає електричну енергію споживачу за ціною, що формується ним відповідно до затвердженої Регулятором методики (порядку), та включає, зокрема, ціну купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії, ціну (тариф) на послуги постачальника "останньої надії", ціни (тарифи) на послуги оператора системи передачі та оператора системи розподілу відповідно до укладених договорів про надання відповідних послуг. Ціни, за якими здійснюється постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", мають бути економічно обґрунтованими, прозорими та недискримінаційними і не повинні перешкоджати конкуренції на ринку електричної енергії. Ціна (тариф) на послуги постачальника "останньої надії" визначається за результатами конкурсу.

Таким чином, у разі настання обставин, визначених у частині першій статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії та відповідно до пункту 66 частини першої статті 1 цього Закону не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу, а факт приєднання до публічного договору постачання електричної енергії від постачальника "останньої надії" відбувається по факту споживання електричної енергії без укладення договору з іншим електропостачальником.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 45 Закону України "Про ринок електричної енергії" розподіл електричної енергії здійснюється оператором системи розподілу. Діяльність з розподілу електричної енергії підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства. Оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на недискримінаційних засадах відповідно до цього Закону, кодексу систем розподілу та інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

За умовами п. 1.2.6. ПРРЕЕ оператор системи, який здійснює розподіл (передачу) електричної енергії безпосередньо до електроустановок споживача, отримує плату за послуги з розподілу (передачі) електричної енергії або від споживача, або від електропостачальника за вибором споживача (крім постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг або "останньої надії"). Вибір споживача зазначається в договорі про постачання електричної енергії споживачу (обраній споживачем комерційній пропозиції). У разі постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг або "останньої надії" послугу з розподілу (передачі) електричної енергії для потреб споживачів, електроустановки яких приєднані на території діяльності відповідного оператора системи, оплачує відповідний електропостачальник за усією сукупністю зазначених споживачів, постачання яким здійснює постачальник універсальних послуг або "останньої надії". При цьому ціни на електричну енергію, що постачається споживачам постачальниками універсальних послуг та "останньої надії", включають, у тому числі, ціни (тарифи) на послуги оператора системи передачі та оператора системи розподілу відповідно до укладених договорів про надання відповідних послуг.

Згідно з п. 10 ПРРЕЕ до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний ОСР.

Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, що затверджені Постановою НКРЕКП від 27.12.2017 №1470, а саме пп. 29 п. 2.2. встановлено, що при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися таких організаційних вимог, зокрема, надавати учасникам ринку інформацію, необхідну для виконання ними функцій на ринку, в обсягах та порядку, визначених правилами ринку, кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу, кодексом комерційного обліку та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пункт 3 ч.1 ст.57 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначає, що електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Пунктом 1 ч.3 ст.58 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч. 1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК).

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, в порушення вищевказаних норм законодавства та умов договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", вартість спожитої електроенергії у спірному періоді на користь позивача не сплатив, внаслідок чого станом на час вирішення спору в суді першої інстанції за відповідачем була наявна заборгованість перед позивачем в розмірі 544385,21 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що бездіяльність відповідача у вигляді несплати коштів за фактично спожиту електричну енергію суперечить вищевказаним нормам права та договору.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 544385,21 грн. підлягають задоволенню.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності з ч.1 ст.218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Пунктами 1, 2 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому слід зауважити, що у випадках порушення грошового зобов`язання суд не має правових підстав приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, а не штрафною санкцією.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Як зазначалося раніше, за умовами 9.1. Договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

За умовами п. 6.1. Комерційної пропозиції, за внесення передбачених умовами договору платежів з порушенням термінів, визначених даною комерційною пропозицією, постачальник має право нарахувати споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Споживач зобов`язується сплатити пеню на підставі рахунку постачальника.

Відповідно до п. 7.4. Комерційної пропозиції споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.

У пункті 13.1. Комерційної пропозиції сторони дійшли згоди, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання або неналежне виконання зобов`язання припиняється через один рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Сплата штрафних санкцій (штраф, пеня) не звільняє споживача від обов`язку відшкодувати постачальнику в повному обсязі збитки, спричинені порушенням умов договору.

Згідно з п. 14.1. Комерційної пропозиції, керуючись статтею 259 Цивільного України, сторони домовились встановити в цьому договорі збільшений строк позовної давності: строк загальної позовної давності щодо вимог про стягнення боргу тривалістю п`ять років; строк спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення штрафних санкцій (штраф, пеня) тривалістю п`ять років.

Колегія суддів, перевіривши заявлені до стягнення з відповідача пеню, 15% річних та збитки від інфляції встановила, що розрахунки здійснені позивачем є арифметично вірними, а отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення 176738,76 грн 15% річних, 211650,71 грн інфляційних втрат, 80822,56 грн пені.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апелянта стосовно того, що згідно з даними бухгалтерського обліку відповідача у останнього відсутні договірні відносини з позивачем, а також того, що відповідач не підписував заяви-приєднання до договору, у зв`язку з чим необхідно зменшити розмір відповідальності або звільнити відповідача від відповідальності, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3.6.-3.7. Договору початок постачання електричної енергії споживачу починається з факту споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ. У разі фактичного споживання електричної енергії за відсутності договору про постачання електричної енергії з іншим електропостачальником умови договору з постачальником "останньої надії" вважаються прийнятими споживачем.

Згідно з п. 13.1. Договору, цей договір приєднання споживача набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 діб.

При цьому, пунктом 6.2.3. та 6.2.4. ПРРЕЕ визначено, що початком постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" вважається дата припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу. Початком постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" є дата припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником, яка визначається відповідно до вимог пунктів 6.2.2 та 6.2.3 цієї глави. Адміністратор розрахунків повідомляє дату переведення споживача (споживачів) на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" постачальнику (постачальникам) послуг комерційного обліку.

За умовами п. 6.2.5 ПРРЕЕ споживач має право до моменту його переведення на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (протягом 5 днів з дня повідомлення адміністратором комерційного обліку про його переведення на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії") укласти договір з обраним електропостачальником або постачальником універсальних послуг (для споживачів, які мають на це право) шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником, або за згодою сторін на інших умовах, відмінних від тих, які містяться в комерційних пропозиціях, оприлюднених на офіційному сайті електропостачальника.

У такому разі обраний електропостачальник (постачальник універсальних послуг) має протягом дня з моменту укладення договору постачання електричної енергії споживачу (договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг) повідомити адміністратора комерційного обліку. Адміністратор комерційного обліку в той же день переводить такого споживача до обраного електропостачальника (постачальника універсальних послуг) шляхом внесення змін в одноденний строк до облікових записів електропостачальника щодо обраного електропостачальника (постачальника універсальних послуг) та відповідного споживача, якому він почав здійснювати постачання електричної енергії, у порядку, визначеному Правилами ринку, з одночасним повідомленням операторів системи.

Згідно з п. 6.2.6 ПРРЕЕ, якщо споживач до моменту його переведення на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" не обрав електропостачальника або не забезпечив власного споживання шляхом купівлі електричної енергії за двосторонніми договорами та/або на організованих сегментах ринку, адміністратор комерційного обліку в одноденний термін переводить такого споживача на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" шляхом внесення змін в одноденний строк до облікових записів електропостачальника щодо постачальника "останньої надії" у порядку, визначеному Правилами ринку, з одночасним повідомленням операторів системи.

Відповідно до пункту 1.2.9 ПРРЕЕ постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", який розробляється постачальником "останньої надії" на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (додаток 7 до цих Правил) та вважається укладеним у визначених законодавством України та цими Правилами випадках, у разі настання яких споживач безакцептно приймає умови договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

Зокрема, відповідно до пункту 8 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.

Отже, договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" є публічним договором приєднання, вважається укладеним у визначених законодавством України та ПРРЕЕ випадках, у разі настання яких споживач безакцептно приймає умови договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

При цьому положеннями ПРРЕЕ, зокрема Типового договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", який є Додатком 7 до ПРРЕЕ, не передбачено наявність відповідної форми/додатку заяви-приєднання до Договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

Так, за наявності фактичного споживання електричної енергії відповідачем та обставин, що відповідач, як споживач, був обізнаний про постачання йому електричної енергії у спірний період постачальником "останньої надії" та у разі не доведення відповідачем обставин щодо обрання ним іншого постачальника, аніж постачальника за договором "останньої надії", такий факт, як не отримання відповідачем від позивача будь-яких повідомлень, заяв чи пропозицій про укладення договору як з "постачальником останньої надії" не може свідчити про неукладення такого договору.

Крім того, згідно п. 4.2. та 4.3. Комерційної пропозиції, остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в Акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ. Рахунки вважаються отриманими споживачем належним чином у разі їх направлення особистим врученням (нарочним) або із застосуванням послуг пошти на адресу споживача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та/або на адресу, надану ОС постачальнику. Датою отримання таких рахунків буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача на рахунку або супровідному листі, та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим або цінним листом). У разі направлення рахунків електронною поштою або із застосуванням інших засобів електронного зв`язку, датою отримання таких рахунків буде вважатися дата відправлення постачальником відповідного електронного повідомлення (лист, факс та інше).

Відповідно до положень пункту 4.14 ПРРЕЕ, платіжні документи (рахунки) на оплату надаються споживачам у відповідних структурних підрозділах електропостачальника, через персональну сторінку споживача на веб-сайті електропостачальника або електронною поштою, факсимільним зв`язком, поштовим зв`язком, кур`єром чи іншими способами з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії споживачу.

Так, рахунок від 24.03.2021 надісланий 25.03.2021 на електронну пошту відповідача , про що свідчить виписка з електронної пошти позивача.

В матеріалах справи наявний витяг з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що офіційною електронною адресою Одеської обласної прокуратури є: .

Таким чином, рахунок на оплату скерований позивачем відповідачу на офіційну електронну адресу, відомості щодо якої містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому, відповідно до положень пункту 4.14 ПРРЕЕ та пункту 4.3 Комерційної пропозиції, вище вказаний рахунок направлено прокуратурі належним чином.

При цьому, 27.04.2021 позивачем повторно направлено на адресу відповідача акт від 28.02.2021 № 010205 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період лютий 2021 та рахунок від 24.03.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення з підписом уповноваженої особи відповідача про його отримання.

Таким чином, твердження відповідача про неотримання рахунку на оплату та акту ані засобами поштового зв`язку, ані електронною поштою, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та відхиляються колегією суддів, які такі, що не відповідають дійним обставинам справи.

Щодо доводів апелянта стосовно відсутності на офіційному сайті АТ "Укрпошта" відомостей відносно поштового відправлення, яким на адресу прокуратури було направлено акт та рахунок на оплату, колегія суддів звертає увагу скаржника, що відповідно до п. 121-122 Правил надання послуг поштового зв`язку, отримання інформації щодо поштового відправлення можливе лише протягом 6 місяців від дати приймання відправлення. З огляду на те, що листи засобами поштового зв`язку були направлені відповідачу більш ніж як шість місяців тому, доводи апелянта відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки не знаходять правового обгрунтування та не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Стосовно тверджень заявника про право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України, неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойка має подвійну правову природу - є одночасно способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки, як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності, є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Водночас, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За частиною другою статті 233 Господарського кодексу України, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Подібні норми також містить частина третя статті 551 Цивільного кодексу України, яка визначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Тобто, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі (стаття 233 ГК України та стаття 551 ЦК України) переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Дане твердження узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).

Крім того, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18 та від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суду належить брати також до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Таким чином, для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Водночас, закріплений законодавцем в статті 3 Цивільного кодексу України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність, як загальні засади цивільного законодавства, є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Згідно з частиною другою статті 216 Господарського кодексу України, застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Дане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Колегія суддів звертає увагу, що в питаннях наявності/відсутності підстав для зменшення розміру неустойки не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій.

Разом з тим, апелянтом не наведено виняткових обставин для зменшення штрафних санкцій. Суд також враховує, що останній був обізнаний про наявність заборгованості зі сплати спожитої електроенергії, проте не виконував свої зобов`язання більше двох років.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на зазначене, інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення, допущені судом першої інстанції, не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 25.12.2023 по справі №916/3047/23 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення - без змін.

За таких обставин, апеляційна скарга Одеської обласної прокуратури задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 25.12.2023 по справі №916/3047/23 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 25.12.2023 по справі №916/3047/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 25.12.2023 по справі №916/3047/23 залишити без змін.

Постанова, згідно ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 07.05.2024 у зв`язку з перебуванням судді Принцевської Н.М. у відпустці з 30.04.2024 по 03.05.2024.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

С.І. Колоколов