ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року Справа № 918/1170/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Маціщук А.В. , суддя Філіпова Т.Л.

перевіривши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станія" на рішення Господарського суду Рівненської області від 1 лютого 2024 року, повний текст судового рішення складено 12 лютого 2024 року по справі №918/1170/23 (суддя Пашкевич І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Рівне"

до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 23 910 грн 99 коп.

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Рівне" (надалі - Позивач) звернулося в Господарський суд Рівненської області з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (надалі - Відповідач) про стягнення: основного боргу в розмірі 818 698 грн 80 коп.; 3% річних в розмірі 7 271 грн 44 коп..; інфляційні втрати в розмірі 10 675 грн 83 коп..

11 грудня 2023 року до Господарського суду Рівненської області від Відповідача надійшов відзив, у якому Відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення основного боргу.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11 січня 2024 року заяву Позивача про збільшення розміру позовних вимог, викладену у відповіді на відзив, прийнято. Постановлено подальший розгляд справи проводити з урахуванням заяви Позивача про збільшення розміру позовних вимог, викладеної у відповіді на відзив. На підставі вказаного збільшення предметом позовних вимог стало стягнення: основного боргу в розмірі 818 698 грн 80 коп., 3 % річних у розмірі 9 088 грн 28 коп. за період із 2 серпня 2023 року до 14 грудня 2023 року та інфляційних втрат у розмірі 14 822 грн 71 коп. за період із 8 серпня 2023 року до 14 грудня 2023 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 18 січня 2024 року клопотання Відповідача про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу - задоволено. Закрито провадження у справі № 918/1170/23 в частині стягнення 818 698 грн 80 коп. основного боргу за Договором поставки №53-122-01-23-13207 від 10 квітня 2023 року. Внаслідок вказаного предметом позовних вимог у справі є стягнення з Відповідача на користь Позивача 9 088 грн 28 коп. 3 % річних та 14 822 грн 71 коп. інфляційних втрат.

В той же час 18 січня 2024 року через підсистему "Електронний суд" від представника Позивача надійшло клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 38 071 грн 60 коп..

23 січня 2024 року через підсистему "Електронний суд" від Відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу до 3 000 грн 00 коп..

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 1 лютого 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 3 153 грн 40 коп. інфляційних втрат, 9 088 грн 28 коп. 3 % річних, 146 грн 90 коп. судового збору та 29 584 грн 53 коп. витрат на професійну (правничу) допомогу. В решті позовних вимог про стягнення 11 669 грн 31 коп. інфляційних втрат та вимог про відшкодування витрат на професійну (правничу) допомогу у розмірі 8487 грн 07 коп. судом першої інстанції відмовлено.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що після відкриття провадження у справі № 918/1170/23 Позивачем та Відповідачем додано докази оплати основного боргу на загальну суму 818 698,80 грн за Договором поставки №53-122-01-23-13207 від 10 квітня 2023 року та констатовано, що з урахуванням ухвали від 11 січня 2024 року про прийняття заяви про збільшення позовних вимог та ухвали від 18 січня 2024 року про закриття провадження у справі в частині основного боргу, - предметом позовних вимог є стягнення з Відповідача на користь Позивача 9 088 грн 28 коп. річних та 14 822 грн 71 коп. інфляційних втрат.

Також суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказав, що судом перевірено розрахунок інфляційних втрат долучений Позивачем до справи (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН не виходячи при цьому за межі визначеного Позивачем періоду часу (з 8 серпня 2023 року до 14 грудня 2023 року) та встановлено, що останній не є арифметично вірним, а Позивачем дійсно, як про це зауважує і Відповідач, не враховано, що у серпні 2023 була дефляція із показником 98,60 %. За розрахунками суду обґрунтований розмір стягнення з Відповідача інфляційних втрат за період часу з 8 серпня 2023 року до 14 грудня 2023 року становить 3153 грн 40 коп.. Період прострочення грошового зобов`язання 129 днів. Місцевим господарським судом перевірено розрахунок 3 % річних долучений Позивачем до справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН не виходячи при цьому за межі визначеного Позивачем періоду часу (з 2 серпня 2023 року до 14 грудня 2023 року) та встановлено, що останній є арифметично вірним, а обґрунтований розрахунок 3 % річних за вказаний період (період прострочення грошового зобов`язання 135 днів) складає 9 088 грн 28 коп..

Також, місцевим господарським судом зазначено, що адвокатським бюро "Миколи Бляшина" виставлено для Позивача рахунок від 18 грудня 2023 року на загальну суму 38 071 грн 60 коп., що включає в себе: 38 000 грн 00 коп. - гонорар за правничу допомогу з представництва у суді першої інстанції згідно договору про надання правничої допомоги від 13 листопада 2023 року. Зазначено, що представник Відповідача вказує, що на його переконання розумним, співмірним зі складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт (наданих послуг) розміром витрат на правничу допомогу є 3 000 грн. Розглянувши клопотання представника Позивача та дослідивши матеріали справи, місцевий господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання представника Позивача про стягнення витрат понесених Позивачем по оплаті професійної правничої допомоги у справі та зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 30 000 грн 00 коп. (38 000 грн 00 коп. - 8 000 грн 00 коп). Як вказав суд, вказана сума понесених витрат Позивачем на професійну (правничу) допомогу його адвоката підтверджена належними та допустимими доказами. Суд першої інстанції зазначив, що оскільки позовні вимоги підлягали частковому задоволенню, враховуючи, що суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у загальному розмірі 12 241 грн 68 коп., закривши провадження на суму основного боргу 818 698 грн 80 коп., що не впливає на розподіл судових витрат, суд дійшов висновку про стягнення із Відповідача на користь Позивача 29 584 грн 53 коп. витрат на професійну (правничу) допомогу, що як констатував місцевий господарський суд є пропорційним до розміру обґрунтованих позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з підстав, висвітлених в ній, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача 29584 грн 53 коп. витрат на правничу допомогу та ухвалити в зазначеній частині нове рішення, яким зменшити розмір (на думку Відповідача) необґрунтовано завищених витрат на професійну правничу допомогу до 3000 грн.

Зокрема, мотивуючи апеляційну скаргу, Відповідач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що представник Позивача неодноразово брав участь у аналогічних справах про стягнення заборгованості з Відповідача (справи № 918/1159/23, № 918/1165/23), а тому на момент подання позовної заяви був обізнаний з типовими умовами договорів Відповідача. Вважає, що посилання суду на те, що «кожна справа є індивідуальною та потребує окремого опрацювання кожного із документів, що виникли під час спірних правовідносин, у тому числі первинних» є резонними, однак наголошує, що Відповідач у даному випадку говорить не про те, що представник Позивача не ознайомлювався та не опрацьовував документи, а лише зауважує про те, що минулий досвід у цій частині спростив цю роботу та зекономив час. Крім того, за доводами апелянта, розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 29 584 грн 53 коп. є неспівмірним із складністю справи, оскільки стягнення заборгованості за поставлену продукцію при наявності документів, які підтверджують факт поставки такої продукції, не потребує опрацювання значного масиву документації. Апелянт вказує, що у даному випадку для формування позовної заяви потрібно було опрацювати лише 3 документи: договір поставки № 53-122-01-23-13207 від 10 квітня 2023 року; видаткову накладну від 19 травня 2023 року № 210; ярлик на придатну продукцію від 29 травня 2023 року № 1-1-62. Стосовно розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, Відповідач зазначив, що такий розрахунок також є не складним та затратним у контексті часу, зважаючи на наявність електронних сервісів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на рішення Господарського суду Рівненської області від 1 лютого 2024 року (том 2, а.с. 57).

21 березня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в котрому Позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач вказав, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі № 918/1170/23 від Позивача надійшли наступні докази: договір про надання правової допомоги від 13 листопада 2023 року; рахунок №INV-001050 від 18 грудня 2023 року; платіжна інструкція №602 від 17 січня 2024 року; проміжний звіт про надану правову допомогу Адвокатським бюро "Миколи Бляшина" Позивача по справі №918/1170/23 станом на 18 січня 2024 року. З урахуванням викладеного, суд першої інстанції на переконання Позивача дійшов до правомірного висновку, що Позивачем надано усю сукупність документів, якими стверджується, що Адвокатським бюро "Миколи Бляшина" Позивачу було надано правова правнича допомога у справі № 918/1170/23. Також, Позивач вказав, що не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи скаржника про визнання ним позову на етапі розгляду справи судом першої інстанції, оскільки таке визнання позову жодним чином не вплинуло на обов`язок доказування, який належно виконав Позивач в межах цієї справи.

Як вже вказано в даній постанові, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 18 січня 2024 року клопотання Відповідача про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу - задоволено. За клопотанням Відповідача та з ініціативи суду закрито провадження у справі № 918/1170/23 в частині стягнення 818 698 грн 80 коп основного боргу за Договором поставки №53-122-01-23-13207 від 10 квітня 2023 року. Відтак, предметом позовних вимог по справі№918/1170/23 стало стягнення з Відповідача на користь Позивача 23 910 грн 99 коп. (з яких: 9 088 грн 28 коп. річних та 14 822 грн 71 коп. інфляційних втрат).

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України: у суду апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Згідно частини 2 статті 270 ГПК України: розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 3 статті 270 ГПК України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

В силу дії частини 10 статті 270 ГПК України: апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини 13 статті 8 ГПК України: розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Разом з тим, суд констатує, що види справ, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження визначені в частині 4 статті 247 ГПК України.

Суд констатує, що дана справа № 918/1170/23 не підпадає під дані винятки.

Водночас, суд констатує, що згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", з 1 січня 2023 року встановлено прожитковий мінімуму на одну працездатну особу в розмірі 2682 грн. Відтак, максимальна ціна позову, що підлягає під дію частини 10 статті 270 ГПК України складає 268400 грн 00 коп. (що є більшою сумою, ніж сума позовних вимог в даній справі).

З огляду на вищевказане, колегія апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи на предмет їх підставності та предметності в розрізі вимог частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила рішення здійснювати розгляд даної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно, ухвалою суду від 15 березня 2024 року повідомлено сторін про те, що розгляд справи №918/1170/23 проводитися в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена до 14 травня 2024 року включно. Відтак, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу Відповідача слід задоволити частково, а рішення суду першої інстанції змінити в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу, шляхом викладення пунктів 2 та 3 резолютивної частини ріщення в редакції, зазаначеній в резолютивній частині даної постанови.

При цьому Північно-західний апеляційний господарський суд виходив з наступного.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в сукупності з вищенаведеною нормативно-правовою базою Законодавства України, колегія суду досліджує доводи та заперечення Відповідача, наведені в апеляційній скарзі, які зводяться до того, що судом першої інстанції безпідставно розподілено кошти на правничу допомогу адвоката в сумі 29 584 грн 53 коп., котра покладено на Відповідача, колегія суддів зауважує наступне.

Частиною 1 статті 25 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що апеляційні господарські суди переглядають в апеляційному порядку судові рішення місцевих господарських судів, які знаходяться у межах відповідного апеляційного округу (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного господарського суду).

Колегія суддів констатує, що статтею 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що: суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням меж розгляду справи судом апеляційної інстанції, визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд здійснює перегляд справи за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Даний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду і у постанові від 16 листопада 2022 року по справі 922/1964/21

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року в справі № 904/4507/18.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Разом з тим чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначає, що разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частини п`ята та шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначає, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок наведно і в додатковій ухвалі Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 року у справі № 927/237/20.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі № 918/1170/23 від Позивача надійшли наступні докази: договір про надання правової допомоги від 13 листопада 2023 року; рахунок №INV-001050 від 18 грудня 2023 року; платіжна інструкція №602 від 17 січня 2024; проміжний звіт про надану правову допомогу Адвокатським бюро "Миколи Бляшина" Позивачу по справі №918/1170/23 станом на 18 січня 2024 року.

Із викладеного вбачається, що Позивачем надано усю сукупність документів, якими стверджується, що Адвокатським бюро "Миколи Бляшина" Позивачу надана правова правнича допомога у справі № 918/1170/23.

У Договорі про надання правової допомоги від 13 листопада 2023 року міститься посилання, що надання правової допомоги полягає в представництві інтересів клієнта з питань, що пов`язані зі спором Позивача за Договором поставки № 53-122-01-23-13207 від 10 квітня 2023 року.

В матеріалах справи міститься ордер на надання правничої допомоги серії ВК № 1110851, виданий 17 листопада 2023 року адвокатським бюро "Миколи Бляшина" на представлення інтересів Позивача адвокатом Перепечай Катериною Віталіївною.

Окрім того, вбачається, що адвокат Перепечай Катерина Віталіївна була присутня у 3-х судових засіданнях: 19 грудня 2023 року, 11 січня 2024 року, 1 лютого 2024 року.

23 січня 2024 року судове засідання по справі № 918/1170/23, не відбулося у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги у Рівненській області.

Як встановлено колегією суду, Адвокатським бюро та Позивачем, керуючись принципом вільного волевиявлення щодо укладення договору про надання правової допомоги, погодили між собою відповідно розмір та вартість такої допомоги у сумі 38 000 грн у суді першої інстанції, при цьому Адвокатським бюро "Миколи Бляшина" складено Проміжний звіт про надану правову допомогу Товариству з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Рівне" по справі №918/1170/23 станом на 18 січня 2024 року.

З даного Проміжного звіту вбачається, що загальний обсяг часу, витраченого станом на 18 січня 2024 року на надання правової допомоги Позивачу в справі №918/1170/23 складає 9 годин 05 хвилин.

Орієнтовний обсяг на надання правової допомоги Позивачу в справі №918/1170/23 під час розгляду справи судом першої інстанції після дати складання цього проміжного звіту включає в себе Представництво інтересів клієнта під час розгляду справи по суті.

Із Проміжного звіту встановлено, що Адвокатським бюро "Миколи Бляшина" надано для Позивача професійну правову допомогу, а саме:

· аналіз наданих Позивачем документів на предмет можливості підготовки позову. Підготовлено позовну заяву, яку узгоджено із Позивачем. Підготовлено таблицю розрахунку заборгованості, відсотків річних та інфляційних втрат, додатки, надано замовнику реквізити для сплати судового збору, забезпечено направлення позову з використанням ЄСІТС на адресу відповідача та на адресу суду;

· отримано відзив Відповідача, проаналізовано доводи відзиву та долучені документи;

· отримано від клієнта додаткові докази погашення заборгованості, підготовлено розрахунки відсотків річних та інфляційних втрат та підготовлено та подано відповідь на відзив та заяву про зміну розміру позовних вимог, надіслано її з використанням ЄСІТС на адресу відповідача та на адресу суду;

· отримано заперечення Відповідача, проаналізовано доводи;

· підготовлено та подано заяву про усунення недоліків заяви про збільшення розміру позовних вимог;

· забезпечено представництво інтересів клієнта під час підготовчого судового засідання та розгляду справи по суті;

· отримано від клієнта додаткові докази, підготовлено клопотання про долучення доказів погашення основної заборгованості у справі, надіслано її з використанням ЄСІТС на адресу Відповідача та на адресу суду;

· підготовлено заяву про заміну Відповідача правонаступником, надіслано її з використанням ЄСІТС на адресу Відповідача та на адресу суду;

· підготовлено заяву про ухвалення додаткового рішення для відшкодування витрат Позивача на професійну правничу допомогу з додатками.

Водночас, як вже вказано вище в даній постанові, в матеріалах справи наявні заперечення Відповідача проти стягнення заявленої суми витрат на оплату послуг Адвокатського об`єднання позивача в розмірі 38 071 грн 60 коп.. В обґрунтування заперечень та обгрунтувань апеляційної скарги Відповідач вказує, що вважає зазначений Позивачем розмір витрат на правничу допомогу в загальній сумі 38 000 грн завищеним, необґрунтованим, неспівмірним із складністю справи, виходячи з того, що справа № 918/1170/23 не є складною, оскільки стягнення заборгованості за поставлену продукцію при наявності документів, які підтверджують факт поставки такої продукції, не потребує опрацювання значного масиву документації чи здійснення додаткових розрахунків тощо. У даному випадку на переконання апелянта поставка товару за договором підтверджується однією видатковою накладною від 19 травня 2023 року № 210, а за фактом проходження вхідного контролю складений один ярлик від 29 травня 2023 року № 1-1-62, а отже відсутня велика кількість документів, які необхідно опрацювати для того, щоб довести факт поставки товару. Стосовно розрахунку інфляційних втрат та річних, то такий розрахунок також, за доводами Відповідача, є не складним та затратним у контексті часу, особливо зважаючи на наявність великої кількості електронних сервісів, які в автоматичному режимі здійснюють такі розрахунки за заданими параметрами. Апелянт такаж вказує, що написання позовної заяви про стягнення боргу не потребує якихось додаткових експертиз, додаткового аналізу судової практики та не створює складності при формуванні правової позиції, оскільки судова практика у цих справах є сталою.

Досліджуючи доводи сторін, апеляційний господарський суд наголошує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні "Лавентс проти Латвії" (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.

Дослідивши подані Позивачем докази на підтвердження судових витрат на стягнення правничої допомоги, колегія судді зауважує, що після відкриття провадження у справі № 918/1170/23 Позивачем та Відповідачем додано докази оплати основного боргу на загальну суму 818 698 грн 80 коп. за Договором поставки №53-122-01-23-13207 від 10 квітня 2023 року.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що в даній справі № 918/1170/23 погашена основна заборгованість по Договору у розмірі 818 698 грн 80 коп., між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань стосовно даної заборгованості, то місцевий господарський суд ухвалою від 18 січня 2024 року закрив провадження у справі № 918/1170/23 в частині стягнення 818 698 грн 80 коп. основного боргу за ініціативи суду та за заявою Відповідача.

Відповідно, вказана справа стала малозначною виходячи з суми позову. Водночас колегія суду звертає увагу, що Відповідач погасив заборгованість у повному обсязі до закінчення розгляду справи по суті, що є важливим для врахування при прийнятті рішення щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу, адже з урахуванням вказаного Позивач просить стягнути з Відповідача витрати, що перевищують суму позовних вимог, за котрими суд першої інстанції виніс оскаржуване рішення.

Колегія суду наголошує, що з урахуванням ухвали Господарського суду Рівненської області від 11 січня 2024 року про прийняття заяви про збільшення позовних вимог та ухвали Господарського суду Рівненської області від 18 січня 2024 року про закриття провадження у справі в частині основного боргу, предметом позовних вимог є стягнення з Відповідача на користь Позивача 9 088 грн 28 коп. 3 % річних та 14 822 грн 71 коп. інфляційних втрат, в той же час предметом розгляду на дослідження судом першої інстанції було правильність та підставність нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Дане свідчить про те, що справа № 918/1170/23 не є малозначною, а отже не є складною. Окрім того, дослідивши докази, долучені до матеріалів справи, вбачається, що у даному випадку поставка товару за договором підтверджується однією видатковою накладною від 19 травня 2023 року за № 210, а за фактом проходження вхідного контролю був складений один ярлик від 29 травня 2023 року № 1-1-62, тобто відсутня велика кількість документів, які необхідно опрацювати для того, щоб довести факт поставки товару. Стосовно ж розрахунку інфляційних втрат та річних, то такий розрахунок не лише є не складним по своїй суті але й здійснений невірно самим Позивачем з огляду на що судом першої інстанції частково задоволено позом щодо стягнення інфляційних.

З огляду на вищеописане (в контексті того, що сума остаточних позовних вимог є меншою суми витрат на правничу допомогу, яку просить стягнути Позивач) колегія суддів виснує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Аналогічна за змістом позиція викладена і Верховним Судом і у постанові від 30 січня 2023 року у справі №910/7032/17.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального та процесуального права.

Отже виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти та складність даної справи, зважаючи на погашення основної заборгованості після відкриття провадження по даній справі, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог (12241 грн 68 коп.) суд апеляційної інстанції доходить висновку про стягнення з Позивача на користь Відповідача 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. В задоволенні решти судових витрат на правничу допомогу апеляційний господарський суд відмовляє.

Відтак приймаючи таке рішення Північно-західний апеляційний господарський суд змінює рішення суду першої інстанції в частині покладення на Позивача витрат на професійну правничу допомогу, приймаючи в цій частині нове рішення, яким стягує з Позивача на користь Відповідача 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Відповідно приймаючи таке рішення апеляційний господарський суд частково задоволює апеляційну скаргу Відповідача змінюючи судове рішення в частині розподілу судових витрат, понесених на правничу допомогу, шляхом викладення пунктів 2 та 3 резолютивної частини рішення в редакції резолютивної частини даної постанови.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станія" на рішення Господарського суду Рівненської області від 1 лютого 2024 року в справі №918/1170/23 - задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 1 лютого 2024 року в справі №918/1170/23 змінити в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу, прийнявши в цій частині нове рішення, яким викласти пункти 2 та 3 резолютивної частині рішення в наступній редакції:

"2. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ) в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (34400, Рівненська обл., м. Вараш; Код ЄДРПОУ відокремленого підрозділу: 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Рівне" (33001, м. Рівне, вул. Петра Могили, буд.57, ; ел. пошта ) 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн 40 коп. - інфляційні втрати, 9 088 (дев`ять тисяч вісімдесят вісім) грн 28 коп.- 3 % річних, 146 (сто сорок шість) грн 90 коп. судового збору та 6000 грн витрат на професійну (правничу) допомогу.

3. В решті позовних вимог про стягнення 11 669 грн 31 коп. інфляційних втрат та вимог про відшкодування витрат на професійну (правничу) допомогу у розмірі 32071 грн 06 коп. - відмовити."

3. В решті рішення Господарського суду Рівненської області від 1 лютого 2024 року в справі №918/1170/23 залишити без змін.

4. Господарському суду Рівненської області видати відповідні накази.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

6. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

7. Справу №918/1170/23 повернути Господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Філіпова Т.Л.