УХВАЛА

09 травня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/7972/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О. М. - головуючого, Кролевець О.А., Мамалуя О.О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Сітайло Л.Г., Шапрана В.В., Полякова Б.М.,

від 18.03.2024 (повний текст підписано 01.04.2024)

у справі за позовом: 1) ОСОБА_1 ;

2) ОСОБА_2 ;

3) ОСОБА_3 ;

до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

про стягнення 828 325,46 грн,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення 302 924,78 грн, 242 339,82 грн та 283 060,86 грн відповідно, частини чистого прибутку за 2020 рік, з урахуванням нарахованих трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/7972/23: позов задоволено; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь ОСОБА_1 частину чистого прибутку за 2020 рік у розмірі 216 106,22 грн, три проценти річних у розмірі 11 346,00 грн, втрати від інфляції в розмірі 75 472,56 грн, з утриманням установлених законодавством податків та зборів, а також 4 543,88 грн судового збору; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь ОСОБА_2 частину чистого прибутку за 2020 рік у розмірі 172 884,98 грн, три проценти річних у розмірі 9 076,80 грн, втрати від інфляції в розмірі 60 378,04 грн, з утриманням установлених законодавством податків та зборів, а також 3 635,10 грн судового збору; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь ОСОБА_3 частину чистого прибутку за 2020 рік у розмірі 201 935,32 грн, три проценти річних у розмірі 10 602,00 грн, втрати від інфляції в розмірі 70 523,54 грн, з утриманням установлених законодавством податків та зборів, а також 4 245,92 грн судового збору.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 18.12.2023 у справі №910/7972/23: частково задоволено заяву представника позивачів Бєлкіна Леоніда Михайловича про ухвалення додаткового рішення; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь ОСОБА_1 7 314,15 грн витрат на правничу допомогу; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь ОСОБА_2 5 851,32 грн витрат на правничу допомогу; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь ОСОБА_3 6 834,53 грн витрат на правничу допомогу; у задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2024:

- рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/7972/23 у частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 частини чистого прибутку за 2020 рік у загальному розмірі 40 571,63 грн, інфляційних втрат в загальному розмірі 35 982,64 грн та трьох процентів річних у загальному розмірі 6 190,98 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог;

- резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/7972/23 вирішено викласти у наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5; ідентифікаційний код 00135390) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) частину чистого прибутку за 2020 рік у розмірі 199 897 (сто дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто сім) грн 90 коп, три проценти річних в розмірі 9 020 (дев`ять тисяч двадцять) грн 05 коп, втрати від інфляції в розмірі 61 888 (шістдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят вісім) грн 98 коп, а також 4 062 (чотири тисячі шістдесят дві) грн 10 коп судового збору. В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5, ідентифікаційний код 00135390) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) частину чистого прибутку за 2020 рік у розмірі 161 647 (сто шістдесят одна тисяча шістсот сорок сім) грн 46 коп, три проценти річних в розмірі 7 294 (сім тисяч двісті дев`яносто чотири) грн 06 коп, втрати від інфляції в розмірі 50 046 (п`ятдесят тисяч сорок шість) грн 53 коп, а також 3 284 (три тисячі двісті вісімдесят чотири) грн 82 коп судового збору. В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5, ідентифікаційний код 00135390) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) частину чистого прибутку за 2020 рік у розмірі 188 809 (сто вісімдесят вісім тисяч вісімсот дев`ять) грн 53 коп, три проценти річних в розмірі 8 519 (вісім тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) грн 71 коп, втрати від інфляції в розмірі 58 455 (п`ятдесят вісім тисяч чотириста п`ятдесят п`ять) грн 99 коп, а також 3 836 (три тисячі вісімсот тридцять шість) грн 78 коп судового збору. В решті позовних вимог відмовити.".

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" 722, 65 грн судового збору за подання апеляційної скарги;

- стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" 525, 46 грн судового збору за подання апеляційної скарги;

- стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" 613, 70 грн судового збору за подання апеляційної скарги;

- додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2023 у справі №910/7972/23 в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 1 997,89 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви представника позивачів Бєлкіна Леоніда Михайловича про ухвалення додаткового рішення;

- резолютивну частину додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2023 у справі №910/7972/23 викладено у наступній редакції:

"Заяву представника позивачів Бєлкіна Леоніда Михайловича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5; ідентифікаційний код 00135390) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 6 538 (шість тисяч п`ятсот тридцять вісім) грн 66 коп витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5, ідентифікаційний код 00135390) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 5 287 (п`ять тисяч двісті вісімдесят сім) грн 49 коп витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5, ідентифікаційний код 00135390) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) 6 175 (шість тисяч сто сімдесят п`ять) грн 96 коп витрат на правничу допомогу.

У задоволенні іншої частини заяви відмовити.".

ОСОБА_1 08.04.2024 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2024 у справі № 910/7972/23.

Склад колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду визначено протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2024 (Баранець О.М. - головуючий суддя, судді Кролевець О.А., Мамалуй О.О.).

Перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, зважаючи на таке.

Частиною другою статті 6 та частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Позовна заява у цій справі подана у 2023 році.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року встановлений у розмірі 2 684 грн.

Предметом позову у цій справі є стягнення 828 325,46 грн частини чистого прибутку за 2020 рік, з урахуванням нарахованих трьох процентів річних та інфляційних втрат, що становить менше п?ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 (1 342 000 грн), тому в розумінні ГПК України судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пп. "а-г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

ОСОБА_1 підставою касаційного оскарження вищезазначеного судового рішення зазначає пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України та підпункт а) пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Зокрема скаржник вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки на думку скаржника Північний апеляційний господарський суд не врахував висновків Верховного Суду стосовно правової позиції, що суд визначає суму яку належить стягнути з юридичної особи на користь фізичної особи, без утримання податку й інших обов`язкових платежів. Також скаржник вказує, що при прийнятті оскаржуваної постанови в частині часткового задоволення апеляційної скарги апеляційний господарський суд порушив статтю 6 Конституції України, статті 164, 168 Податкового кодексу України щодо відсутності повноважень виконувати роль податкового агента, а також порушив частину дев`яту статті 129 Господарського процесуального кодексу України щодо не покладення на відповідача судових витрат у зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача.

Посилання скаржника на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, не є доводами, які у розумінні підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини 3 статті 287 цього Кодексу, підтверджують наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.

Водночас, Суд зазначає, що у поданій касаційній скарзі скаржник хоча й зазначив підпункт "а" підпункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, проте не навів належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпункту "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Верховний Суд зазначає, що тягар доказування наявності випадків передбачених підпунктами "а" - "г" пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України покладається на скаржника.

Використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Верховний Суд звертається до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 07.12.2018 у справі №922/6554/15, що виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

Якісні показники характеризуються відсутністю сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема, невизначеністю на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватись як виключна правова проблема, відсутністю національних процесуальних механізмів вирішення виключної правової проблеми іншими способами ніж із використанням повноважень Великої Палати Верховного Суду тощо.

Такі критерії, серед іншого, можливо використовувати для визначення чи має справа фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, адже останнє є оціночним поняттям.

Аргументи та доводи, викладені у касаційній скарзі, не відповідають вказаним вище критеріям, адже вони не містять жодних доказів якісного виміру щодо наявності питання фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Разом з тим скаржник не наводить обґрунтувань, які дозволяють дійти висновку, що при перегляді оскаржуваного судового рішення у даній справі має бути усунута невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися, що питання має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або існує необхідність вирішити питання застосування аналогії закону чи права; існує необхідність забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.

Колегія суддів відзначає, що незгода із рішенням суду попередньої інстанції не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/процесуального права при ухваленні такого судового рішення, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача є звичайним передбачуваним процесом.

Таким чином, подана касаційна скарга не містить обґрунтувань, які можуть бути визнані такими, що підпадають під пункт 2 частини третьої статті 287 ГПК України, і, які надають повноваження Верховному Суду переглянути, як "суду права", дану категорію справ.

Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію та врахував межі, порядок, повноваження судів щодо розгляду справи.

За змістом статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Відповідно до частини першої статті 46 цього Кодексу сторони користуються рівними процесуальними правами.

На підставі наведеного надання стороні будь-яких переваг, зважаючи на сферу її діяльності, правовий статус, предмет спірних відносин, призведе до порушення одної з основних засад господарського судочинства - рівності учасників судового процесу перед законом і судом.

З огляду на відсутність належного обґрунтування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2024 у справі № 910/7972/23 на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 163, 234, 235, 287, 293 ГПК, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2024 у справі № 910/7972/23.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді О. Кролевець

О. Мамалуй