РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.04.2024Справа № 910/762/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Божка Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за первісним позовом Приватного акціонерного товариства "ЗАВОД СУПУТНИК"

до Фізичної особи-підприємця Понькіної Оксани Володимирівни

про стягнення 195393,72 грн,

за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Понькіної Оксани Володимирівни

до Приватного акціонерного товариства "ЗАВОД СУПУТНИК"

про визнання зобов`язання припиненими

представники сторін:

від ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК": Опалюк С.В.

від ФОП Понькіної О.В.: Король Д.В.

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог позивача за первісним позовом

Приватне акціонерне товариство "ЗАВОД СУПУТНИК"" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Понькіної Оксани Володимирівни про стягнення 195393,72 грн, з яких: заборгованість з орендної плати - 124800,00 грн, пеня - 26483,10 грн, 3% річних - 3086,35 грн, інфляційні втрати - 4740,25 грн, неустойка 36284,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням ФОП Понькіною Оксаною Володимирівною взятих на себе зобов`язань за договором оренди нежитлового приміщення № 758 від 30.10.2019.

Короткий зміст позовних вимог позивача за зустрічним позовом

ФОП Понькіною Оксаною Володимирівною заявлено зустрічний позов до Приватного акціонерного товариства "ЗАВОД СУПУТНИК" про визнання припиненими усі зобов`язання Фізичної особи-підприємця Понькіної Оксани Володимирівни перед Приватним акціонерним товариством "ЗАВОД СУПУТНИК" за договором оренди №758 від 30.10.2019, у зв`язку з припиненням дії договору.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що договір №758 від 30.10.2019 оренди нежитлового приміщення припинив свою дію 01.11.2021, а відтак припинилися зобов`язання орендаря перед орендодавцем за договором оренди.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/762/24, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

14.02.2024 через відділ діловодства суду від ФОП Понькіної Оксани Володимирівни надійшли відзив на позов та заява із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

14.02.2024 через систему "Електронний суд" ФОП Понькіною Оксаною Володимирівною подано зустрічний позов до Приватного акціонерного товариства "ЗАВОД СУПУТНИК" про визнання припиненими усі зобов`язання Фізичної особи-підприємця Понькіної Оксани Володимирівни перед Приватним акціонерним товариством "ЗАВОД СУПУТНИК" за договором оренди №758 від 30.10.2019, у зв`язку з припиненням дії договору.

19.02.2024 через систему "Електронний суд" від ФОП Понькіної Оксани Володимирівни надійшло клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2024 прийнято зустрічний позов ФОП Понькіної Оксани Володимирівни до Приватного акціонерного товариства "ЗАВОД СУПУТНИК" про визнання зобов`язання припиненими до розгляду; вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом; подальший розгляд справи № 910/762/24 постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі № 910/762/24 на 07.03.24.

20.02.2024 через відділ діловодства суду від ФОП Понькіної Оксани Володимирівни надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

26.02.2024 через систему "Електронний суд" від Приватного акціонерного товариства "ЗАВОД СУПУТНИК"" надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2024 заяву Фізичної особи-підприємця Понькіної Оксани Володимирівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено; постановлено здійснювати розгляд справи № 910/762/24 у судових засіданнях в режимі відеоконференції за участю представника Фізичної особи-підприємця Понькіної Оксани Володимирівни.

27.02.2024 через відділ діловодства суду від ФОП Понькіної Оксани Володимирівни надійшло клопотання про повернення відповіді на відзив ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК"" без розгляду.

29.02.2024 через систему "Електронний суд" від Фізичної особи-підприємця Понькіної Оксани Володимирівни надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Протокольною ухвалою від 07.03.2024, керуючись ч.8 ст.80 ГПК України, суд задовольнив клопотання ФОП Понькіної О.В. про поновлення строку на подання доказів та долучив до матеріалів справи докази подані разом з клопотанням від 20.02.2024.

У підготовчому засіданні 07.03.2024 суд, вирішуючи питання щодо прийняття до розгляду відповіді на відзив ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК"", дійшов висновку про таке.

Відповідно до частини 1 статті 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно із частиною 4 статті 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Отже, відповідно до вимог процесуального закону в господарському суді повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером.

Згідно із частини 2 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Відповідно до пункту 15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 №36, ордер повинен містити, зокрема, назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

У пункті 19 постанови Верховного Суду від 17.08.2020р. у справі № 911/2636/19 зазначено, що існує дві постанови, в яких Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що в разі надання адвокатом правової допомоги в суді в ордері має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема суду. При цьому, Велика Палата Верховного Суду не визнає ордер документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, якщо в графі "Назва органу, в якому надається правова допомога" зазначено, що адвокат надає правову допомогу: 1) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності і підпорядкування (справа № 990/847/18), 2) у всіх органах, установах, організаціях та підприємствах, а також судах у всіх без винятку справах (справа № 9901/939/18).

Відтак з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у вище згаданих постановах, в разі надання адвокатом правової допомоги в суді в ордері має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, суду.

Відповідь на відзив ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК"" підписана адвокатом Опалюком С.В.

На підтвердження повноважень адвоката на представництво в суді до відповіді на відзив додана копія ордеру від 24.02.2024 серії АН №1363758, виданого на підставі договору про надання правової допомоги 01.04.2019 №0104/19 з зазначенням в ордері у графі "Назва органу, в якому надається правова допомога" - "Судові органи".

Водночас, ордер не містить відомостей на підтвердження повноважень адвоката на представництво інтересів ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК"" у Господарському суді міста Києва, що не відповідає вимогам п. 15.4 Положення №36, а зазначення в ордері "Судові органи" не свідчить про дотримання вимог у частині зазначення такого обов`язкового реквізиту ордеру як назва органу, у якому надається правова допомога адвокатом.

За таких обставин, суд не може дійти обґрунтованого висновку про те, що відповідь на відзив підписана належно уповноваженою на це особою, оскільки ордер серії АН №1363758 не містить назви органу, у якому надається правова допомога адвокатом, у зв`язку з чим суд протокольною ухвалою від 07.03.2024 залишив без розгляду відповідь на відзив ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК"".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2024 клопотання ФОП Понькіної Оксани Володимирівни про витребування доказів задоволено; постановлено витребувати у Приватного акціонерного товариства "ЗАВОД СУПУТНИК: накази про призначення на посаду начальника відділу оренди Халла В.А., головного інженера Міхай О.М., начальника ЄМО Богачук В.М.; копії посадових інструкцій начальника відділу оренди Халла В.А., головного інженера Міхай О.М., начальника ЄМО Богачук В.М.; документи, які підтверджують права власності ФОП Понькіна О.В., на наступне майно: монітор View Sonic, принтер для стікерів, принтер HP Laser Jet m272nf, копір-принтер-сканер-факс, принтер лазерний, Windows Server Standart 2008 R2, сканер лазерний. підготовче засідання у справі №910/762/24 відкладено на 28.03.24.

13.03.2024 через систему "Електронний суд" від Фізичної особи-підприємця Понькіної Оксани Володимирівни надійшли додаткові пояснення по справі.

19.03.2024 через систему "Електронний суд" від Приватного акціонерного товариства "ЗАВОД СУПУТНИК"" надійшли: заява від 18.03.2024 про надання додаткових пояснень на пропозицію суду, в якій заявник також просив поновити строк на подання доказів; заява від 18.03.2024 про долучення доказів до матеріалів справи.

19.03.2024 через відділ діловодства суду від Фізичної особи-підприємця Понькіної Оксани Володимирівни надійшли заперечення проти заяви позивача про поновлення процесуального строку.

У зв`язку з перебуванням судді Турчина С.О. у відпустці, судове засідання, призначене до розгляду Господарським судом міста Києва на 28.03.2024, не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2024 призначено по справі №910/762/24 підготовче судове засідання на 11.04.2024.

26.03.2024 через засоби поштового зв`язку від Приватного акціонерного товариства "ЗАВОД СУПУТНИК" надійшов відзив на зустрічну позовну заяву від 22.03.2024.

01.04.2024 через систему "Електронний суд" від Фізичної особи-підприємця Понькіної Оксани Володимирівни надійшло клопотання про залишення відзиву на зустрічну позовну заяву без розгляду.

11.04.2024 через систему "Електронний суд" від Приватного акціонерного товариства "ЗАВОД СУПУТНИК" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення відзиву на зустрічний позов, в якому заявник також просив поновити строк на подання вказаних доказів.

Протокольною ухвалою від 11.04.2024 на підставі ст.80, 119 ГПК України поновлено ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" строк на подання доказів та долучено до матеріалів справи клопотання про долучення доказів направлення відзиву на зустрічний позов.

У підготовчому засіданні 11.04.2024 представник ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" заявив усне клопотання про продовження строку на подання відзиву на зустрічну позовну заяву. Представник ФОП Понькіної Оксани Володимирівни заперечив щодо задоволення клопотання позивача про продовження пропущеного строку для надання відзиву на зустрічну позовну заяву.

Ухвалою від 11.04.2024 Господарським судом міста Києва постановлено: відмовити у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "ЗАВОД СУПУТНИК" (заявлене у письмових поясненнях від 18.03.2024) про поновлення процесуального строку на подання доказів та відзиву; залишити без розгляду докази, додані до письмових пояснень від 18.03.2024; залишити без розгляду відзив Приватного акціонерного товариства "ЗАВОД СУПУТНИК" на зустрічну позовну заяву від 22.03.2024; закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 25.04.2024.

17.04.2024 через систему "Електронний суд" від ФОП Понькіної Оксани Володимирівни надійшла заява про розподіл судових витрат.

У судове засідання 25.04.2024 прибули представники ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" та ФОП Понькіної Оксани Володимирівни.

Представник ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" у судовому засіданні 25.04.2024 позовні вимоги за первісним підтримав, проти зустрічного позову заперечив. Також представник ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" повідомив, що докази на підтвердження судових витрат будуть подані у строки встановлені ч.8 ст.129 ГПК України.

Представник ФОП Понькіної Оксани Володимирівни у судовому засіданні 25.04.2024 заперечив проти первісного позову, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав та заявив клопотання про стягнення з ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" на користь ФОП Понькіної О.В. судових витрат, понесених останньою під час розгляду справи.

У судовому засіданні 25.04.2024 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача за первісним позовом

В обґрунтування позову ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" зазначає, що між сторонами укладений договір оренди нежитлового приміщення № 758 від 30.10.2019, відповідно до умов якого ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" (орендодавець) передано ФОП Понькіній Оксані Володимирівні (орендареві) у строкове платне користування нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Київ, 040820, вул. Межигірська, 82-А, корпус №3; загальна площа об`єкта оренди - 50 кв.м.

Позивач за первісним позовом зазначає, що строк дії договору було пролонговано до 01.11.2023, що встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 №910/6947/22. Також вказаним судом рішенням присуджено до стягнення з ФОП Понькіної Оксани Володимирівни заборгованість за договором оренди нежитлового приміщення № 758 від 30.10.2019, що виникла за період лютий - липень 2022 року.

Позивач вказує, що в порушення взятих на себе зобов`язань за договором оренди нежитлового приміщення № 758 від 30.10.2019 орендар не здійснив оплату оренди за період з серпня 2022 року по жовтень 2023 року, у зв`язку із чим у відповідача за первісним позовом виникла заборгованість у сумі 124800,00 грн.

У зв`язку із простроченням виконання відповідачем за первісним позовом зобов`язань з оплати, позивач нарахував пеню у сумі 26483,10 грн, 3% річних у сумі 3086,35 грн та інфляційні втрати у сумі 4740,25 грн.

Оскільки відповідач за первісним позовом не повернув орендоване майно, в той час, як договір оренди фактично припинено 01.11.2023, позивач на підставі ч.2 ст.785 ЦК України, нарахував неустойку за період з 01.11.2023 по 08.01.2024 в подвійному розмірі орендної плати в сумі 36284,02 грн.

Позиція відповідача за первісним позовом

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись, зокрема, на таке:

- договір №758 від 30.10.2019 припинив свою дію 01.11.2021; сторони не дійшли згоди щодо його істотних умов, а тому, договір оренди на новий строк не був укладений; пункт п.11.3. договору містить застереження про те, що плата за фактичне користування об`єктом оренди не свідчить про продовження (пролонгацію) дії договору оренди; додаткова угода №1 від 01.01.2022, якою внесені зміни щодо строку дії договору, не є нотаріально посвідченою.

Відтак, відповідач за зустрічним позовом стверджує про необґрунтованість тверджень позивача про те, що дія договору оренди була продовжена до 01.11.2023;

- сторони домовились, що обов`язок із складення акту здачі-приймання - покладається на позивача (орендодавця), а обов`язок із підписання такого акту не пізніше 10-ти денного строку - покладається на відповідача (орендаря); однак, після спливу строку, на який було укладено договір оренди, орендодавець не надав орендарю жодних актів здачі-приймання орендованого приміщення, а відповідач ніколи не відмовлявся від їх підписання;

- орендоване приміщення входить до складу приміщень, які у позивача орендувало також ТОВ "Ювелірний завод "Діамант-13", маючи окремий вхід, та за вказаний позивачем період нарахування орендної плати, відповідач не мав доступу до таких приміщень та можливість використовувати їх за призначенням, у зв`язку з відсутністю доступу до таких приміщень зі сторони позивача, що в свою чергу є підставою для звільнення відповідача від орендної плати за період з серпня 2022 року - жовтень 2023 року згідно із ст.762 ЦК України; з наданих представником позивача у судовому засіданні поясненнями по справі №910/10704/23 вбачається, що такі приміщення вже були наданні в оренду третім особам.

Відтак, нарахування орендної плати за період з серпня 2022 - жовтень 2023 з посиланням на умови договору оренди є необґрунтованим;

- повідомлення позивача від 10.01.2024 №03-01/24 про необхідність прибути для підписання акту приймання-передачі та акт огляду приміщення від 10.01.2024 відповідач не отримував, про існування такого повідомлення та акту відповідачу стало відомо лише з матеріалів цієї справи; акт огляду був складений без присутності відповідача та не уповноваженими особами та до вказаного акта безпідставно внесені відомості щодо наявності майна, яке належить відповідачу;

- оскільки відповідач не користувався орендованим майном після припинення його дії, відсутні підстави для стягнення з нього пені у розмірі подвійної суми орендної плати; також обставини вчинення орендарем дій з повернення орендованого майна та відсутність у нього умислу на ухилення від повернення об`єкта оренди унеможливлюють застосування орендодавцем до орендаря відповідальності у вигляді неустойки на підставі ч.2 ст.785 ЦК України;

- відповідач заперечує щодо нарахування орендної плати з врахуванням ПДВ, оскільки відповідач не є платником ПДВ, а позивачем не виписувались та не реєструвались податкові накладні на суми нарахованої орендної плати;

- нарахування штрафних санкцій здійснено після спливу строку дії договору, а також на суму орендної плати у розмірі 9600,00 грн, яка сторонами не погоджувалась.

Позиція позивача за зустрічним позовом

Позовні вимоги за зустрічним позовом мотивовані тим, що позивач посилається на те, що зобов`язання орендаря перед орендодавцем за договором оренди припинились. Обґрунтовуючи заявлений позов ФОП Понькіна Оксана Володимирівна зазначає, що договір №758 від 30.10.2019 припинив свою дію 01.11.2021 та сторони не укладали жодних документів про продовження строку дії договору. У свою чергу, орендар, керуючись пунктами 5.3.6., 9.2. договору повідомив орендодавця про припинення дії договору оренди. Разом із тим, після спливу терміну, на який було укладено договір оренди, орендодавець не надавав орендарю жодних актів здачі-приймання орендованого приміщення, а ФОП Понькіна Оксана Володимирівна не відмовлялась від їх підписання.

Позиція відповідача за зустрічним позовом

Відповідач проти зустрічного позову заперечує. Письмовий відзив на зустрічний позов поданий ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" з пропуском строку встановленого судом, суд ухвалою від 11.04.2024 залишив без розгляду.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Обставини встановлені судом за первісним позовом та за зустрічним позовом

30.10.2019 між Приватним акціонерним товариством "ЗАВОД СУПУТНИК" (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Понькіною Оксаною Володимирівною (орендар) укладений договір оренди нежитлового приміщення №758 (далі - договір) відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування, без права передання в суборенду та без права викупу, нежитлове приміщення (далі - об`єкт оренд) для використання його у якості офісу. (п.1.1. договору).

Під об`єктом оренди у цьому договору розуміється нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Київ, 040820, вул. Межигірська, 82-А, корпус №3. Загальна площа об`єкта оренди становить - 50 кв.м. (п.1.2. та п.1.3. договору).

Згідно із п.2.1. договору орендар вступає у строкове платне користування приміщенням у термін, указаний у договорі оренди, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі об`єкта оренди, який є невід`ємною частиною цього договору.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання сторонами договору та акту приймання-передачі приміщення і діє з 01.11.2019 по 01.11.2021 (п.3.1. договору).

У додатку №1 до договору сторонами погоджено розрахунок платежів оренди та комунальних послуг по підприємству з 01.11.2019, відповідно до якого загальна вартість орендної плати становить 8000 грн (строк оплати з 01 по 05 щомісяця).

У пункті 4.2. договору сторони погодили, що орендну плату орендар, незалежно від наслідків його господарської діяльності, здійснює в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця наперед, не пізніше 05 числа поточного місяця за місяць оренди, в якому здійснюється платіж. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Згідно із п.4.7. договору плата за оренду приміщення є фіксованим платежем, який повинен сплачуватися незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря.

Умовами пп.5.4.2. п.5.4. договору орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату, та інші платежі, передбачені цим договором.

Відповідно до пп.5.4.19. п.5.4. договору орендар зобов`язується після припинення договору повернути об`єкт оренди орендодавцю в належному стані, не гіршому ніж на момент підписання сторонами договору або компенсувати втрати у разі суттєвого погіршення приміщення.

Згідно із п.6.1. договору у випадку несвоєчасного внесення на рахунок орендодавця орендної плати, орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

Відповідно до п.9.1., 9.2. договору дострокове розірвання договору можливе в односторонньому порядку, якщо одна із сторін порушує умови, визначені цим договором і свої зобов`язання. Термін дії договору також може бути припинений по бажанню кожної із сторін. Єдиною вимогою дострокового розірвання договору є письмове повідомлення однієї із сторін не пізніше, чим за 30 днів до дати розірвання договору.

У пункті 11.1. договору сторонами погоджено, що повернення об`єкта оренди здійснюється у день закінчення строку дії договору, припинення договору або розірвання договору та оформлюється відповідним актом здачі-приймання, який складається орендодавцем та підписується сторонами.

Відповідно до п.11.3. договору у разі безпідставної відмови орендаря від звільнення орендованого приміщення або відмови без поважних причин у 10-денний строк з моменту припинення договору підписати складений орендодавцем акт здачі-приймання, вважається, що орендар фактично продовжує користуватися об`єктом оренди та зобов`язаний сплачувати орендодавцю оренду плату в подвійному розмірі у порядку і на умовах, визначених у розділі цього договору, включно до моменту фактичного звільнення приміщення або підписання акту здачі-приймання, та несе відповідальність відповідно до умов цього договору. Плата за фактичне орендне користування об`єктом оренди, в розумінні даного пункту, не свідчить про продовження (пролонгацію) строку дії договору.

Пунктом 11.4 договору передбачено, що у разі наявності заборгованості орендаря, зокрема, з орендної плати, компенсації комунальних послуг тощо, орендар зобов`язаний сплатити суму боргу до підписання сторонами акту здачі-приймання об`єкта оренди з урахуванням усіх поточних нарахувань та штрафних санкцій.

Пунктом 11.7. договору встановлено, що орендар зобов`язаний повернути Орендодавцю об`єкт оренди у справному стані.

Згідно із п.11.8. договору об`єкт оренди вважається повернутим орендодавцю з моменту фактичного повернення приміщення (об`єкта оренди) та підписання сторонами Акту здачі-приймання об`єкта оренди.

01.01.2022 сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору (далі - Додаткова угода), відповідно до якої сторонами внесені зміни до розрахунків платежів оренди та комунальних послуг по підприємству, а саме: на період з 01.01.2022 по 30.01.2022 загальна вартість плати за опалення становить 9000 грн.

01.11.2019 на виконання умов договору, ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" передав, а ФОП Понькіна Оксана Володимирівна прийняла з 01.11.2019 у тимчасове володіння і платне користування приміщення, що орендується, площею - 50 кв.м. під офіс, яке знаходиться за адресою: 04080, м. Київ, вул. Межигірська, буд. 82-А, корпус №3, про що сторонами складений та підписаний акт приймання-передачі від 01.11.2019.

Спір за первісним позовом виник у зв`язку із тим, що за доводами позивача за первісним позовом ФОП Понькіна Оксана Володимирівна в порушення зобов`язань за договором оренди нежитлового приміщення № 758 від 30.10.2019 не здійснила оплату оренди за період з серпня 2022 року по жовтень 2023 року, у зв`язку із чим у відповідача за первісним позовом виникла заборгованість у сумі 124800,00 грн.

Посилаючись на прострочення виконання відповідачем за первісним позовом зобов`язань з оплати, позивач нарахував пеню у сумі 26483,10 грн, 3% річних у сумі 3086,35 грн та інфляційні втрати у сумі 4740,25 грн.

Також на підставі ч.2 ст.785 ЦК України ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" нараховано неустойку за період з 01.11.2023 по 08.01.2024 в подвійному розмірі орендної плати в сумі 36284,02 грн, у зв`язку із неповерненням орендарем нежитлового приміщення після закінчення строку дії договору, а саме після 01.11.2023.

Водночас, ФОП Понькіною Оксаною Володимирівною заявлено зустрічний позов про визнання припиненими усіх зобов`язань ФОП Понькіної Оксани Володимирівни перед ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" за договором оренди №758 від 30.10.2019, у зв`язку з припиненням дії договору, посилаючись на те, що договір №758 від 30.10.2019 припинив свою дію 01.11.2021.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами ч.1 ст.283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно із ч.1, 2 ст.762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним виконанням ФОП Понькіною Оксаною Володимирівною (за твердженнями позивача за первісним позовом) взятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором оренди нежитлового приміщення №758 від 30.10.2019 в частині повної оплати орендної плати, внаслідок чого у відповідача за первісним позовом утворилася заборгованість у сумі 124800,00 грн за період з серпня 2022 року по жовтень 2023 року.

У свою чергу, ФОП Понькіна Оксана Володимирівна стверджує, що договір №758 від 30.10.2019 припинив свою дію 01.11.2021, а відтак, вважає, що відсутні підстави для сплати оренди за заявлений ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" період. У зв`язку з припиненням дії договору ФОП Понькіна Оксана Володимирівна зазначає, що зобов`язання ФОП Понькіної Оксани Володимирівни перед ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" за договором оренди №758 від 30.10.2019 є припиненими. З наведених підстав ФОП Понькіна Оксана Володимирівна заявила зустрічний позов про визнання припиненими усіх зобов`язань перед ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" за договором оренди №758 від 30.10.2019.

Суд зазначає, що за змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 76 ГПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, друга статті 86 ГПК України).

Матеріалами справи підтверджується факт передачі у листопаді 2019 року ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" ФОП Понькіна Оксаній Володимирівні орендованого майна - нежитлового приміщення, площею - 50 кв.м. під офіс, яке знаходиться за адресом: 04080, м. Київ, вул. Межигірська, буд. 82-А, корпус №3 згідно із підписаним сторонами актом приймання-передачі орендованого майна від 01.11.2019.

Сторонами у договорі погоджено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання сторонами договору та акту приймання-передачі приміщення і діє з 01.11.2019 по 01.11.2021 (п.3.1. договору).

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (частина 4 статті 291 ГК України).

Одночасно судом встановлено, що ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" звертався до суду про стягнення з ФОП Понькіної Оксани Володимирівни заборгованості за договором оренди №758 від 30.10.2019 за період з лютого 2022 року по липень 2022 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/6947/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2023, первісний позов ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" задоволено частково. Стягнуто з ФОП Понькіної Оксани Володимирівни на користь позивача 58 400,00 грн боргу з орендних платежів та нарахувань за опалення, 4291,18 грн пені, 494,20 грн 3% річних, 5277,52 грн інфляційних втрат, витрати зі сплати судового збору та 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині первісного позову відмовлено.

Постановою Верховного суду від 21 березня 2024 року у справі №910/6947/22 постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/6947/22 залишено без змін.

Судами у справі №910/6947/22 встановлено, що сторони договору оренди не заявляли про його припинення, акт здачі-приймання орендованого приміщення не підписували, після 01.11.2021 ФОП Понькіною Оксаною Володимирівною проведено обов`язкові платежі, які прийняті ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" без заперечень, до того ж 01.01.2022 сторони підписали додаткову угоду № 1 до договору оренди. За таких обставин, суди дійшли висновку, що договір оренди нежитлового приміщення №758 від 30.10.2019 є поновленим на строк, встановлений у ньому, тобто до 01.11.2023.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій бере участь особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16).

Також, суд враховує правову позицію висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17, постанові Верховного Суду від 29.04.2021 у справі №920/111/19, відповідно до якого преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

При цьому суд зазначає, що преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України" та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Суду у справах Христов проти України, no. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008).

Враховуючи наведене, встановлені судовими рішеннями у справі №910/6947/22 обставини, що договір оренди №758 від 30.10.2019 був поновлений на строк, встановлений у ньому, тобто до 01.11.2023, повторного доведення не потребують.

Крім того, судом враховано, що питання застосування, зокрема, положень ст.283, ч.4 ст.284, ст.291 ГК України, ст.763 ЦК України у тотожних правовідносинах було предметом розгляду Верховним Судом у постанові від 11.10.2023 у справі №910/10253/22 про стягнення на користь ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" боргу з орендної плати за період березень-вересень 2022 року за договором оренди, який було укладено до 01.01.2022, і п. 4.2 якого було передбачено умову продовження договору лише за письмовою згодою сторін.

Залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій у наведеній справі, Верховний Суд погодився із висновками про наявність у відповідача обов`язку сплатити борг з орендної плати (за встановлених обставин відсутності заперечень відповідача проти продовження строку дії договору оренди та не існування підписаного між сторонами акта, що свідчить про повернення орендованого майна орендодавцю, а також за наявності доказів на підтвердження здійснення відповідачем орендних платежів), і вказав, що ч. 1 ст. 763 ЦК України унормовано загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Виняток з наведеного правила передбачено ч.1 ст.764 ЦК України, відповідно до якої в разі, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічні за змістом положення містить ч.4 ст.284 ГК України, відповідно до якої строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Наведена норма визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому для такого автоматичного продовження договору оренди передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

Виходячи з встановлених судовими рішеннями у справі №910/6947/22 обставин щодо пролонгації дії договору, з огляду на умови укладеного сторонами договору та за відсутності в матеріалах справи акта про повернення орендованого майна, суд зазначає, що договір оренди №758 від 30.10.2019 був продовжений на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, тобто до 01.11.2023.

Відтак, не відповідають дійсним обставинам твердження ФОП Понькіної Оксани Володимирівни, що договір оренди №758 від 30.10.2019 припинив свою дію 01.11.2021, які покладені в основу заперечень проти первісного позову та є підставою зустрічних позовних вимог. Посилання ФОП Понькіної Оксани Володимирівни на п.11.3. договору, згідно із яким плата за фактичне орендне користування об`єктом оренди, в розумінні даного пункту, не свідчить про продовження (пролонгацію) строку дії договору, не спростовують факту пролонгації договору до 01.11.2023, оскільки продовження строку дії договору мало місце в силу приписів законодавства, а саме ч.1 ст.764 ЦК України та відповідні обставини були встановлені рішенням суду у справі №910/6947/22, яке набрало законної сили та відповідно до ст. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може бути поставлено під сумнів.

За встановлених вище обставин, суд відхиляє як безпідставні доводи ФОП Понькіної Оксани Володимирівни щодо припинення дії з 01.11.2021 договору оренди №758 від 30.10.2019.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Договір оренди діяв до 01.11.2023, то, відповідно до п. 4.1. договору оренди відповідач за первісним позовом зобов`язаний був сплачувати позивачу орендну плату в розмірі, передбаченому у додатках № 1, 2 до цього договору.

Отже, оскільки договір оренди №758 від 30.10.2019 був поновленим до 01.11.2023, докази повернення орендованого приміщення орендодавцю у матеріалах справи відсутні, суд дійшов висновку про наявність у ФОП Понькіної Оксани Володимирівни обов`язку сплатити орендну плату за договором за період з серпня 2022 року по жовтень 2023 року.

Згідно додатку № 1 до договору оренди № 758 від 30.10.2019 орендна плата, яку орендар має сплачувати орендодавцю становить 160 грн за 1 м2. Оскільки, розмір орендованого приміщення становить 50 м2, загальна сума оренди, яку ФОП Понькіна Оксана Володимирівна має сплачувати на користь ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" становить 8000 грн.

Згідно Додатку № 1 сторони погодили строк оплати орендних платежів з 01 по 05 число щомісяця на умовах передплати.

Суд перевірив розрахунок заборгованості з орендної плати та встановив, що розрахунок є правильним та відповідає умовам договору та нормам законодавства.

Неналежне виконання ФОП Понькіної Оксани Володимирівни зобов`язання зі сплати заборгованості за період з серпня 2022 року по жовтень 2023 року у розмірі 124800,00 грн підтверджується матеріалами справи.

При цьому доводи відповідач за первісним позовом щодо відсутності підстав для нарахування суми ПДВ на орендну плату за серпень-жовтень 2023 року суд відхиляє, оскільки 01.08.2023 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану" у зв`язку з чим поновлено реєстрацію ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" як платника ПДВ, що також підтверджується складеними та зареєстрованими позивачем за первісним позовом податковими накладними, наданими до заяви від 18.03.2024.

З приводу доводів відповідача за первісним позовом, що відповідач не мав доступу до орендованих приміщень та можливість використовувати їх за призначенням, що в свою чергу є підставою для звільнення відповідача від орендної плати за період з серпня 2022 року - жовтень 2023 року згідно із ст.762 ЦК України, суд зазначає таке.

Відповідно до частини четвертої статті 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Для застосування частини шостої статті 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном (орендної плати) визначальною умовою є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за це, мають бути доведені. Подібні правові висновки викладені у пункті 31.4 постанови Верховного Суду від 27.08.2019 у справі № 914/2264/17.

При цьому незалежними від волі орендаря обставинами є, зокрема, незаконне захоплення майна іншою особою, неповідомлення орендодавцем орендаря про права третіх осіб на майно (наприклад, право застави, при реалізації якого може накладатися арешт на майно, що унеможливлює доступ орендаря до нього), аварійний чи незадовільний технічний стан майна, правомірне зайняття приміщення третьою особою на підставі договору оренди, раніше укладеного з орендодавцем.

При настанні таких обставин вже після укладення договору оренди доказами на підтвердження неможливості використання майна можуть бути, зокрема, сертифікат торгово-промислової палати щодо форс-мажорних обставин, документально оформлені результати розгляду заяв та скарг до правоохоронних органів, акт державного виконавця про арешт майна та його передачу третій особі на відповідальне зберігання, судове рішення у справі за позовом про усунення перешкод у користуванні майном, висновок судової експертизи про аварійний стан об`єкта оренди, рішення компетентного державного органу про початок його реконструкції, реставрації чи капітального ремонту тощо. Висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 905/1601/17.

Однак, надавши оцінку наведеним відповідачем за первісним позовом доводам та наданим на їх підтвердження доказам, суд дійшов висновку, що відповідач не довів обставин, з якими закон та/або умови договору пов`язують звільнення орендаря від орендних платежів, в тому числі неможливості користування об`єктом оренди через обставини, за які він не відповідає.

Наданий відповідачем за первісним позовом відеозапис на підтвердження відсутності допуску до орендованого приміщення суд не приймає, оскільки всупереч приписів ст.96 Господарського процесуального кодексу України поданий відповідачем електронний доказ електронним цифровим підписом не засвідчений, а отже не може бути прийнятий судом якості належного та допустимого доказу по справі.

Акти про недопуск до приміщення від 24-25.10.2022, від 27.10.2022, від 01.08.2023, складені ТОВ "Ювелірний Завод "Діамант-13" також судом не приймаються як належні та допустимі докази, оскільки складені в односторонньому порядку особою, що не є учасником справи та не є стороною спірних правовідносин у розглядуваній справі.

Також суд відхиляє Акт про відмову в допуску до приміщень від 19.06.2023, оскільки останній складений в односторонньому порядку орендарем та як вбачається із наданих до відзиву документів, представниками ТОВ "Ювелірний Завод "Діамант-13", а обставини викладені в акті доказово не підтверджені.

Надані відповідачем за первісним позовом акти про відсутність доступу від 07.02.2024, від 13.02.2024, лист від 08.02.2024 складені вже після пред`явлення ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" позову та відповідно становлять предмет доказування у цьому спорі.

Посилання ФОП Понькіної Оксани Володимирівни на справу №910/10704/23 в підтвердження неможливості користуватися орендованим приміщенням, у зв`язку зі наданням його оренду третім особам, суд відхиляє, оскільки зі змісту рішення у справі №910/10704/23 за позовом Фізичної особи - підприємця Понькіної Оксани Володимирівни до Приватного акціонерного товариства "Завод Супутник", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювелірний Завод "Діамант-13", про витребування майна, вбачається, що судом не встановлені обставини щодо неможливості користуватися ФОП Понькіної Оксани Володимирівни спірним у справі №910/762/24 орендованим приміщенням, зокрема з підстав передачі його в оренду третім особам.

Доказів на підтвердження передання орендодавцем в користування третім особам об`єкта оренди, а саме: приміщення площею - 50 кв.м. під офіс, яке знаходиться за адресом: 04080, м. Київ, вул. Межигірська, буд. 82-А, корпус №3 відповідач за первісним позовом не надав. Надані до відзиву договір №701 від 16.01.2017, укладений з ТОВ "Ювелірний завод "Діамант-13", разом з додатковими угодами до нього, не підтверджують того, що орендовані зазначеною особою приміщення є тими самими приміщеннями, які орендує ФОП Понькіна О.В.

За наведеного вище, суд відхиляє доводи відповідача щодо неможливості користуватися орендованим майном та відсутності допуску до нього.

Доводи відповідача про необхідність нотаріального посвідчення додаткової угоди №1 від 01.01.2022 до договору в порядку ст. 793 ЦК України, суд також відхиляє, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.793 Цивільного кодексу України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню, крім договору, предметом якого є майно державної або комунальної власності, який підлягає нотаріальному посвідченню у разі, якщо він укладений за результатами електронного аукціону строком більше ніж на п`ять років.

Суд зазначає, що додатковою угодою №1 від 01.01.2022 до договору сторони не вносили жодних змін щодо строку його дії, а відтак підстави для нотаріального посвідчення спірної додаткової угоди №1 від 01.01.2022 відсутні.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи приписи ч.1 ст.14, ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість первісних позовних вимог про стягнення орендної плати за період з серпня 2022 року по жовтень 2023 року.

Суд зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (пункт 58 рішення Європейського суду з прав людини рішення у справі "Серявін та інші проти України").

Інші аргументи ФОП Понькіної О.В. та представлені останнім докази не спростовують висновків суду щодо наявності підстав для стягнення з ФОП Понькіна О.В. заборгованості за договором оренди у сумі 124800,00 грн. що виникла за період з серпня 2022 року по жовтень 2023 року.

Ураховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" в частині стягнення заборгованості у сумі 124800,00 грн.

Позивачем за первісним позовом заявлені також вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 26483,10 грн, нарахованої на підставі п.6.1. договору, та нарахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних у сумі 3086,35 грн та інфляційних втрат у сумі 4740,25 грн. нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних нараховані позивачем на заборгованість за період з серпня 2022 року по жовтень 2023 року.

Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом з ч.2 ст.217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені за прострочення виконання зобов`язання зі сплати орендної плати встановлена у п.6.1. договору.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунок пені та 3%річних судом встановлено, що позивачем допущено помилки щодо початку періодів нарахування, а саме не враховано приписи ч.5 ст.254 ЦК України, згідно із якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відтак, нарахування 3%річних слід здійснювати з 06.08.2022, з 06.09.2022, з 06.10.2022, з 08.11.2022, з 06.12.2022, з 06.01.2023, з 07.02.2023,з 07.03.2023, з 06.04.2023, з 06.05.2023, з 06.06.2023, з 06.07.2023, з 08.08.2023, з 06.09.2023, з 06.10.2023. Нарахування 3% річних здійснюється по 08.01.2024 (кінцева дата розрахунку визначено позивачем).

Нарахування пені, з урахуванням ч.6 ст.232 ГК України та у межах визначених позивачем періодів нарахування, слід здійснювати з 06.08.2022 по 05.02.2023, з 06.09.2022 по 06.03.2023, з 06.10.2022 по 05.04.2023, з 08.11.2022 по 06.05.2023, з 06.12.2022 по 05.06.2023, з 06.01.2023 по 05.07.2023, з 07.02.2023 по 06.08.2023, з 07.03.2023 по 06.09.2023, з 06.04.2023 по 05.10.2023, з 06.05.2023 по 05.11.2023, з 06.06.2023 по 05.12.2023, з 06.07.2023 по 05.01.2024, з 08.08.2023 по 08.01.2024, з 06.09.2023 по 08.01.2024, з 06.10.2023 по 08.01.2024.

За перерахунком суду сума пені становить 26342,92 грн, 3% річних - 3082,16 грн, а відтак позовні вимоги є частково обґрунтованими.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат (нарахованих за період з серпня 2022 року по листопад 2023 року) судом встановлено, що розрахунок є арифметично правильним, здійснений позивачем за первісним позовом відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 4740,25 грн, суд вважає обґрунтованими.

Щодо позовних вимог про стягнення неустойки на підставі ч.2 ст.785 ЦК України суд дійшов висновку про таке.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з вимогами ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Як встановлено судом вище, договір оренди є припиненим з 01.11.2023.

Як вже зазначалося, відповідно до умов пункту 11.1. договору сторонами погоджено, що повернення об`єкта оренди здійснюється у день закінчення строку дії договору, припинення договору або розірвання договору та оформлюється відповідним актом здачі-приймання, який складається орендодавцем та підписується сторонами.

Пунктом 11.8 договору передбачено, що об`єкт оренди вважається повернутим орендодавцю з моменту фактичного повернення приміщення (об`єкта оренди) та підписання сторонами Акту здачі-приймання об`єкта оренди.

Судом встановлено, що орендар вимоги пункту 11.1, 11.8. договору оренди не виконав, об`єкт оренди не повернув.

За змістом статей 610-612 ЦК України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Після припинення договору оренди користування майном стає неправомірним. Якщо орендар не повертає майно після закінчення строку договору оренди орендодавець вправі звернутися до суду з позовом про стягнення з орендаря неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (частина друга статті 785 ЦК України), в межах розгляду якого орендар вправі спростувати доводи щодо неповернення ним цього майна чи наявності вини у такому неповерненні.

Неустойка згідно із частиною другої статті 785 ЦК України розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди).

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України. При цьому для застосування відповідальності, передбаченої цією нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов`язку. Правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 914/4238/15, від 24.04.2018 у справі №910/14032/17 та від 09.09.2019 у справі № 910/16362/18, а також в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19.

У свою чергу, ФОП Понькіна Оксана Володимирівна не надала суду належних доказів на підтвердження відсутності у неї можливості передати орендодавцю майно, що було предметом оренди.

Також відповідач за первісним позовом не надав до суду доказів неможливості повернення по акту приймання-передавання орендованого майна, через будь-які дії та/або бездіяльність орендодавця позивача за первісним позовом або ж через будь-які форс-мажорні обставини.

Суд також вважає необґрунтованими посилання відповідача за первісним позовом на те, що після спливу терміну, на який було укладено договір оренди, орендодавець не надав орендарю жодних актів здачі-приймання орендованого приміщення, а відповідач ніколи не відмовлявся від їх підписання, оскільки відсутність складеного орендодавцем акту здачі-приймання орендованого приміщення не звільняє орендодавця від обов`язку, встановленого п.11.1., 11.7, 11.8. договору, ст.785 ЦК України, а саме: повернути об`єкт оренди після закінчення строку дії договору.

Обов`язок повернути об`єкт оренди як за умовами договору, так і за умовами діючого законодавства покладений саме на орендаря (відповідача за первісним позовом). Об`єкт оренди вважається повернутим з моменту фактичного повернення об`єкта оренди та підписання акту здачі-приймання об`єкта оренди. Однак, відповідачем не надано жодного доказу того, що він вчиняв будь-які дії стосовно виконання покладеного на нього законодавством обов`язку щодо повернення орендованого майна позивачу.

При цьому, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт неповернення відповідачем за первісним позовом об`єкту оренди орендодавцю. Акт повернення орендованого приміщення у матеріалах справи відсутній та такого акту відповідачем, як і інших доказів на підтвердження повернення орендованого приміщення, суду не надано.

Судом враховано, що 10.01.2024 комісією ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" був складений акт огляду приміщення, яке орендувалось відповідачем, та встановлено наявність в ньому майна, що свідчить про те, що ФОП Понькіна О.В. не звільнила орендоване приміщення.

Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача за первісним позовом, що ФОП Понькіна О.В. не отримувала повідомлення позивача від 10.01.2024 № 03-01/24, в якому ПрАТ "ЗАВОД СУПУТНИК" повідомляв відповідача про необхідність прибуття для підписання акту приймання-передачі та не отримував акт огляду приміщення від 10.01.2024, оскільки належні докази направлення такого листа (опис вкладення у цінний лист від 10.01.2024, фіскальний чек про оплату поштових послу, накладна №494) додані позивачем до позову, а отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

За встановлених вище обставин, відповідач за первісним позовом не підтвердив відсутності можливості у нього повернути орендодавцю з оренди майно, що було предметом оренди. Натомість невиконання орендарем обов`язку з повернення орендованого майна та наявність вини орендаря у невиконанні зазначеного обов`язку підтверджується встановленими вище обставинами та відповідачем за первісним позовом не спростована.

Таким чином, позивачем за первісним позовом правомірно здійснено нарахування на підставі ч.2 ст.785 ЦК України неустойки за період з 01.11.2023 по 08.01.2024. Розрахунок неустойки перевірений судом та є арифметично правильним. Отже, позовні вимоги в частині стягнення неустойки у сумі 36284,02 грн, суд вважає обґрунтованими.

Щодо зустрічних позовних вимог про Фізичної особи-підприємця Понькіної Оксани Володимирівни, то як вже встановлено судом вище, з огляду на встановлені судовими рішеннями у справі №910/6947/22 обставин щодо пролонгації дії договору, враховуючи умови укладеного сторонами договору та за відсутності в матеріалах справи акта про повернення орендованого майна, договір оренди №758 від 30.10.2019 був продовжений на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, тобто до 01.11.2023. Доказів дострокового розірвання сторонами договору, а також направлення орендарем повідомлення про дострокове розірвання договору і повернення майна позивач за зустрічним позовом суду не надав.

Отже, встановленими судом у цій справі обставинами спростовуються твердження позивача за зустрічним позовом щодо припинення договору 01.11.2021, що свідчить про необґрунтованість заявлених зустрічних позовних вимог.

Водночас, відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав і законних інтересів осіб. Такі права та законні інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити в рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Особливість спорів про захист інтересу у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань полягає в тому, що позивач просить суд підтвердити (визнати) існуючий стан прав і обов`язків у договірних відносинах з іншою стороною для правової визначеності сторін договору в цих відносинах, однакового розуміння ними своїх прав та обов`язків за цим договором.

Саме цим спори про захист інтересу у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань відрізняються від спорів про зміну, припинення правовідносин (наприклад, зміну, розірвання договору), коли договірні відносини між сторонами змінюються або припиняються внаслідок судового рішення.

Одним зі способів захисту, який передбачений частиною другою статті 16 ЦК України, є визнання права. Норми частини другої статті 20 ГК України визначають такі способи захисту, як визнання наявності або відсутності прав.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Отже, зобов`язання містить дві нерозривно поєднані складові - обов`язок боржника вчинити дію або утриматись від її вчинення та право кредитора вимагати виконання цього від боржника.

Виходячи з наведеного способами захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань можуть бути: 1) визнання права позивача; 2) визнання відсутнім (припиненим)обов`язку позивача; 3) визнання відсутнім (припиненим) права вимоги відповідача. Висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року у справі № 6-134цс12 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц.

Водночас застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Зокрема, неефективними є такі способи захисту права чи законного інтересу, як визнання права вимоги виконання зобов`язання від відповідача або визнання наявності договірного обов`язку відповідача, оскільки такі способи не ведуть до виконання боржником свого зобов`язання, у тому числі в примусовому порядку, та отримання кредитором належного на виконання зобов`язання. У цьому випадку в позивача виникне потреба повторного звернення до суду.

Також слід враховувати, що наведені вище способи захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань будуть належними лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. Зокрема, у таких випадках: кредитор у правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право в межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц).

У разі якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора або кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.10.2022 у справі №910/14224/20).

У справі, яка розглядається, позивач за зустрічним позовом обрав спосіб захисту у вигляді визнання судом припиненими всіх зобов`язань Фізичної особи-підприємця Понькіної Оксани Володимирівни перед Приватним акціонерним товариством "ЗАВОД СУПУТНИК" за договором оренди №758 від 30.10.2019, у зв`язку з припиненням дії договору.

Водночас, Приватним акціонерним товариством "ЗАВОД СУПУТНИК" заявлений позов до позивача за зустрічним позовом про стягнення заборгованості, а відтак ФОП Понькіна Оксана Володимирівна може захистити її право в межах судового розгляду про стягнення заборгованості за договором оренди (первісного позову). Більш того, під час розгляду справи №910/6947/22 ФОП Понькіна Оксана Володимирівна також заперечувала щодо продовження строку дії договору до 01.11.2023.

За таких обставин позивачу за зустрічним позовом доступні інші можливості захисту його прав, а тому заявлена позовна вимога за зустрічним позовом не відповідає належному способу захисту.

Зважаючи на викладене, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання припиненими усі зобов`язання Фізичної особи-підприємця Понькіної Оксани Володимирівни перед Приватним акціонерним товариством "ЗАВОД СУПУТНИК" за договором оренди №758 від 30.10.2019, у зв`язку з припиненням дії договору.

ВИСНОВКИ СУДУ.

З урахуванням встановлених обставин, відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову та стягнення з Фізичної особи-підприємця Понькіної Оксани Володимирівни на користь Приватного акціонерного товариства "ЗАВОД СУПУТНИК" заборгованості у сумі 124800,00 грн, інфляційних втрат у сумі 4740,25 грн, 3% річних у сумі 3082,16 грн, пені у сумі 26342,92 грн та неустойки у сумі 36284,02 грн. Водночас у зустрічному позові належить відмовити.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за первісним позовом покладається на відповідача (ФОП Понькіну Оксану Володимирівну) пропорційно розміру задоволених позовних вимог та за зустрічним позовом покладається на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Понькіної Оксани Володимирівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства "ЗАВОД СУПУТНИК" (04080, місто Київ, вулиця Межигірська, будинок 82-А, ідентифікаційний код 02970300) заборгованість у сумі 124800,00 грн, інфляційні втрати у сумі 4740,25 грн, 3% річних у сумі 3082,16 грн, пеню у сумі 26342,92 грн, неустойку у сумі 36284,02 грн, витрати на правову допомогу у сумі 24981,53 грн та судовий збір у сумі 3025,76 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині первісного позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 10.05.2024.

Суддя С. О. Турчин