ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" травня 2024 р. Cправа № 902/267/24

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Глобі А.С.,

За участю представників:

прокурор Міняйло І.М., службове посвідчення №072234 від 01.03.2023;

позивача не з`явився;

відповідача Обертюх Т.С., довіреність №759 від 18.12.2023;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Керівника Гайсинської окружної прокуратури (вул. Волонтерів, 15а, м. Гайсин, Вінницька обл., 23700) в інтересах держави в особі

Гайсинської міської ради (вул. 1Травня, 7, м. Гайсин, Вінницька обл., 23700)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" (вул. Пирогова, 131, м. Вінниця, 21037)

про: визнання додаткових угод недійсними та повернення безпідставно сплачених коштів в сумі 29 259,85 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Керівника Гайсинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Гайсинської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" з позовними вимогами про визнання недійсними додаткових угод №4 від 24.08.2023 та №5 від 06.12.2023 до договору про постачання електричної енергії споживачу №ГА-130500 від 02.01.2023 та стягнення безпідставно надмірно сплачених бюджетних коштів в сумі 29 259,85 грн.

Ухвалою суду від 11.03.2024 відкрито провадження у справі № 902/267/24 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 08.04.2024.

20.03.2024 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні.

25.03.2024 до суду від Керівника Гайсинської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив, а 29.03.2024 пояснення щодо обрахунку періоду поставки електричної енергії.

02.04.2024 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив.

На визначену судом дату в судове засідання 08.04.2024 з`явився прокурор та представник відповідача.

За наслідками судового засідання, суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 01.05.2024 о 10:00 год.

Враховуючи неявку у судове засідання позивача, суд ухвалою від 08.04.2024 повідомив останнього про дату, час та місце наступного судового засідання у порядку визначеному ст. 120, 121 ГПК України.

19.04.2024 до суду від прокуратури надійшли заперечення.

На визначену судом дату в судове засідання 01.05.2024 з`явились прокурор та представник відповідача, позивач правом участі свого представника в судовому засіданні не скористався про розгляд справи повідомлений належним чином що стверджується наявними в справі доказами.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13,74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання позивача.

В судовому засіданні прокурор підтримала позовні вимоги в повному обсязі, та просила їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечила та просила відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 01.05.2024 судом проголошено вступну і резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши прокурора та представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Обставини встановлені судом.

Гайсинською міською радою 07.12.2022 оприлюднено оголошення про відкриті торги за ДК 021:2015:09310000-5 «Електрична енергія» («Єдиний закупівельний словник»).

Очікувана вартість закупівлі 585 658,00 гривень.

Запланований обсяг електричної енергії складав 117130 кВт/год.

Учасниками вказаних відкритих торгів зареєстровано 3 суб`єкта господарської діяльності:

- Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» з ціновою пропозицією 524 742,40 грн з ПДВ;

- Приватне підприємство «Енерготрансзахід» з ціновою пропозицією 536 154,99 грн з ПДВ;

- Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» з ціновою пропозицією 553 010,55 грн з ПДВ.

За результатом розгляду тендерних пропозицій, згідно з протоколом розкриття тендерних пропозиції/пропозицій UА-2022-12-07-002110-а від 16.12.2022 визначено переможцем Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» з найменшою остаточною ціновою пропозицією 524 742,40 грн з ПДВ.

У подальшому між Гайсинською міською радою (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» (відповідач) укладено договір № ГА-130500 від 02.01.2023 про постачання електричної енергії на суму 524 742,40 грн. з ПДВ (далі - Договір).

Предметом вказаного договору є: електрична енергія за «ДК 021:2015 «Єдиний закупівельний словник» - 09310000-5 електрична енергія (Електрична енергія)» за ціною (згідно комерційної пропозиції до договору) 4,48 грн. з ПДВ за 1 кВт/год, обсяг електричної енергії: 117130 кВт/год, загальною вартістю 524 742,40 гривень.

Відповідно до п. 2.1 та п. 2.4 Договору Постачальник продає електричну енергію (ДК 021:2015 - 09310000-5 електрична енергія) в кількості 117 130 кВт/год, Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Постачальник за цим Договором не має права вимагати від Споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього Договору. Постачальник зобов`язується поставити Споживачу електричну енергію в строк з 01.01.2023 по 31.12.2023 (п. 3.3. та п. 3.4. Договору).

Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з умовами пункту 5.2 цього Договору. У разі надання у встановленому порядку Постачальником Споживачу повідомлення про зміни умов цього Договору (утому числі зміну ціни), що викликані змінами регульованих складових ціни (тарифу на послуги з передачі та/або розподілу електричної енергії) та/або змінами в нормативно-правових актах щодо формування цієї ціни або умов постачання електричної енергії, цей Договір вважається зміненим (в тому числі ціни за одиницю 1 кВт./год) з дати вказаній сторонами у додатковій угоді зміни його умов: 1) розірваним (без штрафних санкцій) за ініціативою Споживача - у разі надання Постачальнику письмової заяви Споживача про незгоду/неприйняття змін: 2) зміненим на запропонованих Постачальником умовах - якщо Споживач не надав Постачальнику письмову заяву про незгоду/неприйняття змін (п. 5.1. Договору).

Ціна за 1 кВт./год складає 4,48 гри з ПДВ. Вартість Договору складає 524 742,40 гри. з ПДВ (п. 5.3. Договору).

Інформація про діючу ціну електричної енергії має бути розміщена на офіційному вебсайті Постачальника не пізніше ніж за 20 днів до початку її застосування із зазначенням порядку її формування (п. 5.4. Договору).

Відповідно до п.13.1 Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє в частині здійснення розрахунків між Сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії з 01.01.2023 по 31.01.2023 включно.

Пунктом 13.6 договору визначено, що постачальник має повідомити про зміну будь-яких умов Договору Споживача не пізніше, ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право Споживача розірвати Договір. Постачальник зобов`язаний повідомити Споживача в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про право припинити дію договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації Постачальнику, якщо Споживач не приймає нові умови.

Відповідно до підпункту 2 пункту 13.12 Договору, істотні умови даного Договору, в тому числі ціна за одиницю товару, можуть змінюватися, шляхом укладення відповідної додаткової угоди до даного Договору у випадку погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.

У подальшому між позивачем та відповідачем укладено ряд додаткових угод, якими зменшено обсяги електричної енергії з урахуванням збільшення її ціни, при незмінній ціні договору, а саме:

- додаткова угода № 1 від 22.02.2023, на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію з 4,48 грн за кВт/год до 4,521567 грн за 1 кВт/год. Обсяг електричної енергії за договором, установлений в розмірі 117130 кВт/год, зменшено до 116053 кВт/год. Вказану додаткову угоду укладено на підставі постанови НКРЕКП від 21.12.2022 № 1788 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії «НЕК «УКРЕНЕРГО» та постанови НКРЕКП від 21.12.2022 № 1794 «Про встановлення тарифу на послуги з розподілу електричної енергії АТ «ВІННИЦЯОБЛЕНЕРГО» із застосуванням стимулюючого регулювання»;

- додаткова угода № 2 від 13.03.2023, на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію з 4,521567 грн за кВт/год до 4,581532 грн за 1 кВт/год. Обсяг електричної енергії зменшено до 114534 кВт/год. Вказану додаткову угоду укладено на підставі постанови НКРЕКП від 21.12.2022 № 1788 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії «НЕК «УКРЕНЕРГО» та постанови НКРЕКП від 21.12.2022 № 1794 «Про встановлення тарифу на послуги з розподілу електричної енергії АТ «ВІННИЦЯОБЛЕНЕРГО» із застосуванням стимулюючого регулювання»;

- додаткова угода № 3 від 31.07.2023, на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію з 4,581532 грн за кВт/год до 4,647352 грн за 1 кВт/год. Обсяг електричної енергії за договором установлено в розмірі 113005 кВт/год. Вказану додаткову угоду укладено на підставі постанови НКРЕКП від 21.12.2022 № 1788 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії «НЕК «УКРЕНЕРГО» та постанови НКРЕКП від 23.05.2023 № 910 про внесення змін до постанови НКРЕКП від 21.12.2022 № 1794 «Про встановлення тарифу на послуги з розподілу електричної енергії АТ «ВІННИЦЯОБЛЕНЕРГО» із застосуванням стимулюючого регулювання»;

-додаткова угода № 4 від 24.08.2023, на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію з 4,647352 грн за кВт/год до 5,673212 грн за 1 кВт/год. Ціна на товар за додатковою угодою № 4 збільшена на 22,07 % відповідно до ціни, установленій у попередній додатковій угоді. Згідно умов вказаної додаткової угоди підставою підвищення ціни є збільшення ціни на електричну енергію;

-додаткова угода № 5 від 06.12.2023, на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію з 5,673212 грн за кВт/год до 6,039262 грн за 1 кВт/год. Ціна на товар за додатковою угодою збільшена на 6,45 % відповідно до ціни, установленій у попередній додатковій угоді. Згідно умов вказаної додаткової угоди підставою підвищення ціни є збільшення ціни на електричну енергію.

Прокурор в позовній заяві зазначає, що Гайсинською окружною прокуратурою в ході вивчення стану законності у сфері публічних закупівель товарів, робіт та послуг виявлено факт порушення інтересів держави внаслідок незаконного підвищення ціни товару, визначеної в договорі про закупівлю. Між позивачем і відповідачем у зв`язку зі зміною тарифів на послуги з передачі та розподілу електричної енергії укладались 3 додаткові угоди, остання з яких № 3 від 31.07.2023, на підставі якої ціну на електричну енергію з 4,581532 грн за кВт/год збільшено до 4,647352 грн за 1 кВт/год. Обсяг електричної енергії за договором установлено в розмірі 113005 кВт/год.

Підставою укладення додаткової угоди № 4 від 24.08.2023 до Договору став лист ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» від 15.08.2023 № 1.05-4538 «Щодо збільшення ціни на електричну енергію у липні 2023 року», який надіслано позивачу з порушенням п. 13.6. Договору, з пропозицією укласти додаткову угоду у зв`язку із змінами ціни за одиницю товару, в межах 23,50 % в липні 2023 року в порівнянні з червнем 2023 року. Додатком до даного листа долучено експертний висновок Вінницької торгово-промислової палати № В-259 від 10.08.2023, де зазначено, що згідно з інформацією з офіційного сайту ДП «Оператор ринку», середньозважені ціни електроенергії на майданчику РДН (ринок «на добу наперед») у торговій зоні ОЕС України за липень 2023 року відносно червня 2023 року зросли на 23,50%, тобто охоплено період до укладання додаткової угоди № 3 від 31.07.2023 та не охоплено період між датою укладення додаткової угоди № 3 - 31.07.2023 до дати наступної додаткової угоди № 4 - 24.08.2023.

Підставою укладення додаткової угоди № 5 від 06.12.2023 до Договору стала усна пропозиція укласти додаткову угоду у зв`язку із змінами ціни за одиницю товару. В обґрунтуванні додаткової угоди № 5 від 06.12.2023 зазначено, що необхідність її укладення виникла у зв`язку із коливанням ціни електричної енергії на ринку в бік збільшення, що підтверджується експертним висновком Вінницької торгово-промислової палати № В-419 від 01.12.2023. Додатком до даного листа долучено експертний висновок Вінницької торгово-промислової палати № В-419 від 01.12.2023, де зазначено, що згідно з інформацією з офіційного сайту ДП «Оператор ринку», середньозважені ціни електроенергії на майданчику РДН (ринок «на добу наперед») у торговій зоні ОЕС України за листопад 2023 року відносно жовтня 2023 року зросли на 7,19%.

На переконання прокурора, надані відповідачем документи не можуть виступати в якості належного і беззаперечного підтвердження коливання ціни на електроенергію на ринку та не можуть бути розцінені як достатнє обґрунтування необхідності внесення змін до Договору в частині збільшення вартості ціни. За умовами додаткових угод № 4 від 24.08.2023 та №5 від 06.12.2023 вирішено підвищити ціну за попередній період, тобто з 01.08.2023, та з 01.12.2023 проте п. 3 угод визначено, що вона вступає в дію моменту її підписання сторонами, що взагалі неможливо, у разі безперервного постачання електричної енергії та її фактичного отримання на момент укладення угоди. Вказаними додатковими угодами № 4 від 24.08.2023 та №5 від 06.12.2023 збільшено ціну на одиницю товару на 22.07% та на 6,45% у порівнянні з попередньою додатковою угодою. Отже, укладаючи додаткові угоди № 4 від 24.08.2023 та №5 від 06.12.2023, сторони порушили п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки не підтвердили коливання такої ціни на ринку.

Крім того, прокурор зазначає, що експертні висновки Вінницької торгово- промислової палати, які стали підставами для збільшення ціни на електричну енергію згідно з умовами додаткових угод № 4 та № 5, не підтверджують коливання ціни на електричну енергію на ринку, а відображають інформацію станом на певні дати та/або періоди. Тобто, в даному випадку констатовано ціни на електричну енергію на певні дати та/або періоди без відображення будь-якого коливання. Надані постачальником експертні висновки не встановлюють наявності факту коливання ціни на електричну енергію у відповідні проміжки часу та надана інформація має лише довідковий характер.

Ураховуючи викладене, за твердженнями прокурора, вказані додаткові угоди мають бути визнані недійсними на підставі ст. 203, 215 ЦК України.

Крім вимоги про визнання додаткових угод №4 та №5 недійсними прокурор просить стягнути з відповідача надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 29 259,85 грн, в обґрунтування чого зазначає наступне.

Згідно актів приймання-передачі за Договором № ГА-130500 від 02.01.2023 за період вересня 2023 року грудня 2023 року Гайсинська міська рада фактично отримала 23616 кВт/год електричної енергії, сплативши 139011,74 грн.

Ціна за Договором за 1 кВт/год електричної енергії, до моменту безпідставного укладення додаткових угод №4, №5 і збільшення ціни за одиницю товару, становила 4,647352 грн, а тому ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» виконало свої зобов`язання за даним Договором лише на суму 275 201, 88 грн (23616 кВт/год * 4,647352 грн = 275 201, 88 грн).

Таким чином, за Договором № ГА-130500 від 02.01.2023 Гайсинська міська рада не отримала електричної енергії на суму 29 259,85 грн (304461,73 грн - 275 201, 88 грн = 29 259, 85 грн), що підлягають стягненню з відповідача на підставі ч. 1 ст. 670 ЦК України.

З огляду на викладене прокурор звернувся до суду з позовом про визнання Додаткових угод №4 та №5 недійсними та стягнення з ТОВ «Енера Вінниця» на користь Гайсинської міської ради надмірно сплачених коштів у сумі 29 259,85 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, зокрема, про відсутні підстави для здійснення прокурором самостійного представництва інтересів держави у цій справі, оскільки прокурор звернувся в інтересах особи, яка не має статусу позивача у справах щодо оскарження процедур закупівлі, проведених відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі". Крім того, відповідно до пп. 3.1.1 Правил ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 р. № 308 (далі - Правила РДН/ВДР), Оператор ринку щоденно організовує та проводить торги на ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку в електронній формі за допомогою програмного забезпечення у порядку, передбаченому Правилами РДН/ВДР. Оприлюднення результатів торгів на ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку відповідно до Закону та Правил РДН/ВДР, забезпечує ДП «Оператор ринку» на своєму вебсайті. Коливання ціни на ринку відбувається постійно (погодинно, щодобово), тому Товариство при здійсненні діяльності з постачання електричної енергії, має право укласти додаткові угоди на збільшення, або зменшення ціни товару.

В зв`язку із коливанням ціни електричної енергії на ринку, керуючись ст. 651 Цивільного кодексу України, ст. 188 Господарського кодексу України, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» Товариством було запропоновано споживачу підписати додаткові угоди в частині збільшення тарифу на постачання електричної енергії, що передбачено Договором.

З огляду на викладене, за твердженнями відповідача в задоволенні позову слід відмовити, оскільки прокурор не довів існування обставин порушення вимог чинного законодавства, обґрунтованості заявленої до стягнення суми та, відповідно, наявність достатніх правових підстав та повноважень для звернення до суду з даним позовом.

У відповіді на відзив прокурор, спростовує твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, зокрема зазначає, що у позовній заяві належним чином та в достатньому обсязі обґрунтовані підстави представництва інтересів держави в суді в особі Гайсинської міської ради з посиланням на норми Конституції України, Закону України «Про прокуратуру», ГПК України, правових висновків Конституційного та Верховного судів, Європейського суду з прав людини. Доводи відповідача, про відсутність у прокурора обґрунтованих підстав для представництва інтересів держави в суді та не доведення обставин, які дозволяють прокурору звернутися до суду в особі органу до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, - є такими, що не відповідають дійсним обставинам та наявним матеріалам справи.

Також, на думку прокурора, є необґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності порушення вимог Закону України «Про публічні закупівлі» під час укладення додаткових угод №4 та №5 до договору постачання електричної енергії споживачу, оскільки внесення змін до договору про закупівлю є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди (отримання пропозиції про її укладення). Укладенню додаткової угоди № 4 від 24.08.2023 передував лист відповідача від 15.08.2023 № 1.05-4538 в якому зазначено про зростання цін електричної енергії на ринку України та необхідність приведення цін до ринкової. При укладенні додаткових угод №4 та №5 сторонами враховано експертні висновки Вінницької Торгово-промислової палати № В-259 від 10.08.2023 та № В-419 від 01.12.2023 проте, зазначені висновки не містять інформацію про динаміку цін на вказаний товар, оскільки не містять інформації про рівень цін за попередні періоди (дні, місяці, роки). Крім того, ці висновки носять довідково-інформаційний характер, не враховують умов договору, термінів доставки та оплати. Вищевикладене свідчить про те, що внесення змін до Договору від 02.01.2023 здійснено непропорційно, без документального підтвердження коливання ціни на товар, а отже із порушенням вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Враховуючи вищевикладене, на переконання прокурора, наявні фактичні обставини, з якими закон пов`язує визнання Додаткових угод № 4 від 24.08.2023 та №5 від 06.12.2023 недійсними на момент їх укладення, оскільки спірні додаткові угоди суперечить п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», принципам максимальної економії, ефективності та пропорційності закупівель, встановлених ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі», а відтак наявні підстав для визнання їх недійсними відповідно до ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач спростовує твердження прокурора щодо не правомірності застосування експертних висновків Вінницької Торгово-промислової палати, оскільки право торгово-промислових палат на проведення експертизи і контролю якості, кількості, комплектності товарів (у т.ч. імпортних) та визначення їх вартості прямо передбачено ст.11 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні» № 671/97-ВР від 02.12.1997, а експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України і можуть використовуватись для підтвердження коливання ціни на ринку. З огляду на це, на переконання відповідача прокурор не довів, чому експертні висновки торгово-промислової палати не можуть виступати в якості належного підтвердження коливання ціни електричної енергії на ринку.

В письмових поясненнях прокурор зазначає, що розрахунок періодів поставки електричної енергії обраховано наступним чином. Згідно актів приймання-передачі за Договором № ГА-130500 від 02.01.2023 за період січня 2023 року - грудня 2023 року Гайсинська міська рада фактично отримала 59979 кВт/год електричної енергії, сплативши 304461.73 грн. Згідно актів приймання-передачі за Договором № ГА-130500 від 02.01.2023 за період серпня 2023 року - грудня 2023 року Гайсинська міська рада фактично отримала 23616 кВт/год електричної енергії, сплативши 139011.74 грн. ТОВ «Енера Вінниця» отримано безпідставно сплачених коштів в сумі 29259,85 грн, оскільки ціна за Договором за 1 кВт/год електричної енергії, до моменту безпідставного укладення додаткових угод №№ 4, 5 і збільшення ціни за одиницю товару, становила 4,647352 грн, а тому ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» виконало свої зобов`язання за даним Договором лише на суму 275 201, 88 грн (23616 кВт/год * 4,647352 грн = 275 201, 88 грн). Таким чином, за Договором № ГА-130500 від 02.01.2023 Гайсинська міська рада не отримала електричної енергії на суму 29 259, 85 грн, які підлягають стягненню з відповідача (304461,73 грн - 275 201, 88 грн = 29 259, 85 грн).

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд виходить з наступного.

Щодо звернення прокурора в інтересах Гайсинської міської ради суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановленому законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Стаття 53 Господарського процесуального Кодексу України (далі - ГПК України) передбачає право прокурора звертатися до господарського суду з позовною заявою в інтересах держави. Прокурор, звертаючись до суду, у позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Конституційний суд України у рішенні від 08.04.1999 у справі №3-рн/99 зазначив, що із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовують в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначають орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Як зазначено Конституційним Судом України в рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004, види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними.

Для розуміння поняття "охоронюваний законом інтерес" важливо врахувати й те, що конфлікт інтересів притаманний не тільки правовим і не правовим інтересам, а й конгломерату власне законних, охоронюваних законом і правом інтересів.

Поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Статтею 1, ч.2 ст.5 Конституції України встановлено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи N 806/1000/11).

У справах за позовами прокурорів, заявлених в інтересах держави в особі уповноважених органів, позивачами є відповідні уповноважені органи, а прокурор у таких справах здійснює представництво їх інтересів в суді. Статус позивача прокурор набуває лише у випадках, коли звертається з позовом в інтересах держави у разі відсутності уповноваженого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду (постанова ВСУ від 21.02.18 у справі №553/3280/16-а).

Прокурор набуває право на реалізацію своїх функцій, визначених законом, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захист або здійснює його неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захист або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Статтею 143 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності, затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання, затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання, встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону, утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, установи, організації.

Згідно з частиною першою статті 61 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої цієї ж статті самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.

Відповідно до підпункту 2 пункту «а» частини першої статті 27 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських, селищних та сільських рад належать повноваження щодо забезпечення збалансованого економічного та соціального розвитку відповідної території, ефективного використання природних, трудових і фінансових ресурсів.

З урахуванням викладеного та приймаючи до уваги, що закупівля UА-2022-12-07-002110-а здійснена за рахунок коштів міського бюджету, саме на Гайсинську міську раду покладаються функції внутрішнього контролю за повнотою надходжень і витрачанням бюджетних коштів, в тому числі при проведенні публічних закупівель.

Отже, Гайсинська міська рада є особою, уповноваженою державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, оскільки саме Гайсинська міська рада є стороною укладеного договору та є розпорядником бюджетних коштів і на її користь підлягають стягненню кошти за неналежне виконання умов Договору.

В порушення вказаних вимог законодавства, Гайсинська міська рада не забезпечела належного виконання функцій щодо ефективного використання коштів місцевого бюджету та допустила пасивність у захисті порушених інтересів територіальної громади, яка полягає у невжитті заходів щодо повернення зайво сплачених коштів.

Враховуючи вищезазначене, Гайсинською окружною прокуратурою, до звернення до суду з позовом, спрямовувався лист на адресу Гайсинської міської ради від 09.02.2024 № 02.51-724вих-24 з повідомленням про виявлені порушення та з`ясування, чи вживалися заходи щодо визнання додаткових угод недійсними та повернення грошових коштів.

Листом від 16.02.2024 № 022-08/022-17-343 Гайсинська міська рада повідомила, що претензійно-позовна робота не проводилась. Намірів щодо вжиття заходів до усунення порушень не висловлено.

Отже, не дивлячись на наявність повноважень, наділених законодавцем з метою захисту інтересів держави, обізнаність про виявлені порушення законодавства та безпідставне витрачання бюджетних коштів міською радою, не вжито заходів для усунення порушень законодавства та інтересів держави при укладанні договору постачання електричної енергії, а також повернення надміру сплачених коштів до бюджету.

Тому, звернення прокуратури до суду в інтересах Гайсинської міської ради є обґрунтованим, приймаючи до уваги, що спірні правовідносини виникли у 2023 році, однак, заходів для усунення порушень та фактичного стягнення надмірно сплачених коштів уповноваженим органом не вжито, хоча достеменно відомо про дані обставини.

Жодним законодавчим актом прокурора не зобов`язано в позовній заяві зазначати причини бездіяльності позивача (позивачів).

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 04.04.2019 у справі № 924/349/18, від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 згідно з якими прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Неефективне та нераціональне використання бюджетних коштів підриває засади бюджетного процесу, призводить до порушення економічних інтересів держави, необхідність захисту яких покладено на органи прокуратури (ч. 3 ст. 131-1 Конституції України).

У разі встановлення порушення вимог законодавства та факту бездіяльності органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах, у прокурора виникає не лише право, а й обов`язок захистити такі інтереси, що у даному випадку і зроблено шляхом звернення до суду з позовом.

На переконання суду звернення прокурора до суду в даному випадку є забезпечення захисту порушених інтересів держави та здійснено в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Щодо тверджень відповідача про незалучення в якості позивача органу державного фінансового контролю, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Замовники здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад у порядку, визначеному Законом України «Про публічні закупівлі» з урахуванням Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 року №1178.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України «Про публічні закупівлі», проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про публічні закупівлі» моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладання договору про закупівлю та його дії.

Таким чином, в органу державного фінансового контролю відсутні повноваження щодо моніторингу вказаної закупівлі.

Отже, Гайсинською окружною прокуратурою належним чином обґрунтовано підстави для звернення до суду з позовною заявою прокурором та достатньо обґрунтовано в інтересах якого органу необхідно звертатись до суду.

З огляду на викладене, твердження відповідача про відсутність у прокурора достатніх правових підстав та повноважень для звернення до суду з даним позовом спростовується викладеним вище.

Щодо суті позовних вимог суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст.185 Господарського кодексу України до укладення господарських договорів на біржах, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних бірж, ярмарків та публічних торгів.

У цій справі сторони уклали договір за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі", який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Положеннями статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія, ефективність та пропорційність та пропорційність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників та рівне ставлення до них; об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Вказаний Закон передбачає, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 41 Закону).

За загальним правилом договір визнається недійсним з моменту його укладення (ч.1 ст.236 Цивільного кодексу України). Тому до спірних правовідносин щодо підстав недійсності додаткової угоди до договору застосовується та редакція Закону "Про публічні закупівлі", яка була чинною на момент укладення такої угоди. Тобто застосуванню підлягає Закону "Про публічні закупівлі" в редакції Закону №114-ІХ (з відповідними змінами).

Відповідно до ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії;

3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;

6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.

У зв`язку з необхідністю забезпечення потреб оборони під час дії правового режиму воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях можуть бути змінені істотні умови договору про закупівлю (після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі) замовником за яким є суб`єкт, визначений у частині першій статті 2 Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", а саме: обсяг закупівлі, сума договору, строк дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг.

У абзаці 2 ч.3 ст.6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Отже, Закон України "Про публічні закупівлі" встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме за п.2 ч.5 наведеної норми - у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, що надає сторонам право змінювати умови договору щодо збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку.

Пунктом 13.6 договору визначено, що постачальник має повідомити про зміну будь-яких умов Договору Споживача не пізніше, ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право Споживача розірвати Договір. Постачальник зобов`язаний повідомити Споживача в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про право припинити дію договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації Постачальнику, якщо Споживач не приймає нові умови.

Відповідно до підпункту 2 пункту 13.12 Договору, істотні умови даного Договору, в тому числі ціна за одиницю товару, можуть змінюватися, шляхом укладення відповідної додаткової угоди до даного Договору у випадку погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.

Таким чином, відповідач повинен довести належними доказами наявність підстав для внесення змін до договору в частині збільшення ціни товару та для застосування п.2 ч.5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 924/1240/18 з подібних правовідносин вказав, що у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (п. 8.10 постанови).

Суд встановив, що станом на момент підписання договору сторони погодили всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог ч.3 ст.180 Господарського кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі".

Як встановлено судом та не заперечується прокурором підставами внесення змін до договору додатковими угодами №1, №2 та №3 були постанови НКРЕКП від 21.12.2022 № 1788 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії «НЕК «УКРЕНЕРГО» та постанови НКРЕКП від 21.12.2022 № 1794 «Про встановлення тарифу на послуги з розподілу електричної енергії АТ «ВІННИЦЯОБЛЕНЕРГО» із застосуванням стимулюючого регулювання».

Разом з тим, необхідність укладення оспорюваних додаткових угод №4 та №5 до договору обґрунтована відповідачем коливанням ціни на ринку електричної енергії. Укладенню додаткової угоди № 4 від 24.08.2023 передував лист відповідача від 15.08.2023 № 1.05-4538 в якому зазначено про зростання цін електричної енергії на ринку України та необхідність приведення цін до ринкової. При укладенні додаткових угод №4 та №5 сторонами враховано експертні висновки Вінницької Торгово-промислової палати № В-259 від 10.08.2023 та № В-419 від 01.12.2023 проте, зазначені висновки не містять інформацію про динаміку цін на вказаний товар, оскільки не містять інформації про рівень цін за попередні періоди (дні, місяці, роки).

Суд зазначає, що у вказаних експертних висновках інформація про динаміку ціни електричної енергії відсутня, оскільки не має інформації про рівень цін за попередні періоди (місяці, роки), а лише зазначено середньозважені ціни за період липень 2023 (в цілому) - червень 2023 (в цілому) (висновок від 10.08.2023 № В-259) та за листопад 2023 (в цілому) - жовтень 2023 (в цілому) (висновок від 01.12.2023 № В-419). Крім того, ці висновки носять довідково-інформаційний характер, не враховує умов договору, термінів поставки та оплати.

Відповідач не надав суду жодного доказу щодо розміру ринкової ціни електричної енергії на дату укладення додаткових угод №4 та №5 в порівнянні з попередніми додатковими угодами, що нівелює його посилання на значне збільшення такої ціни.

Отже, вищевказані документи не містять відомостей щодо динаміки ціни на предмет закупівлі, у ньому відсутній аналіз вартості електричної енергії на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами дати укладання договору та додаткових угод №1-№3, чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електричної енергії на ринку, у зв`язку з чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Таким чином, необхідність внесення зазначеної зміни ціни не можна вважати обґрунтованою та такою, що підтверджена документально.

Суд також зазначає, що укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар за відсутності підстав для цього, визначених Законом, тим самим спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору.

Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 3 Закону України "Про публічні закупівлі".

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.02.2020 у справі № 913/166/19.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма (ч.4 ст.36 Закону "Про публічні закупівлі") застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 04.08.2021 у справі № 912/994/20 з подібних правовідносин виклав правову позицію про те, що перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення шляхом так званого "каскадного" укладення додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця (п. 57 постанови).

Також суд звертає увагу на те, що оспорюваними додатковими угодами загальне збільшення ціни за одиницю електричної енергії склало з 4,647352 грн за 1 кВт/год з ПДВ (вартість визначена додатковою угодою №3) до 6,039262 грн за 1 кВт/год з ПДВ, що становить 29,5 % від ціни визначеної додатковою угодою №3.

Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22 (до якої зупинявся розгляд даної справи) дійшла висновку, що відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що при укладенні між Гайсинською міською радою та ТОВ «Енера Вінниця» додаткових угод № 4 від 24.08.2023 та № 5 від 06.12.2023 до договору №ГА-130500 від 02.01.2023, сторони не дотримали вимоги п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки безпідставно змінили істотні умови договору, при укладенні додаткових угод №4 та №5 сторонами договору належним чином не обґрунтовано та документально не підтверджено коливання ціни електричної енергії в період виконання умов договору та ціна за одиницю товару була збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору з урахуванням змін внесених додатковою угодою №3 від 31.07.2023. Сторонами договору не підтверджено належними доказами коливання ціни електричної енергії і під час розгляду цієї справи.

Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів. Частина 2 ст.20 Господарського кодексу України серед способів захисту визначає визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

За приписами ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У той же час, ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього кодексу.

Враховуючи те, що додаткові угоди № 4 від 24.08.2023 та № 5 від 06.12.2023 до договору №ГА-130500 від 02.01.2023 укладені з порушенням вимог п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання вказаних додаткових угод недійсними на підставі ч. 1 ст. 203, ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України.

(Висновок про визнання додаткових угод недійсними, щодо необґрунтованого збільшення ціни в період виконання умов договору про публічні закупівлі, викладено в постанові Великої Палати Верховного суду від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22).

Що стосується позовної вимоги в частині стягнення з відповідача надмірно сплачених за Договором №ГА-130500 від 02.01.2023 грошових коштів у розмірі 29 259,85 грн, внаслідок укладення додаткових угод № 4 від 24.08.2023 та № 5 від 06.12.2023 до договору, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 Цивільного кодексу України).

Враховуючи відповідні приписи законодавства, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення з відповідача всього, що було отримано за додатковими угодами, які були визнані судом недійсними, а при проведенні відповідних розрахунків повинні братися ціни, встановлені сторонами в основному договорі з урахуванням додаткової угоди №3 від 31.07.2023.

Як вже було встановлено судом, додатковою угодою № 3 від 31.07.2023 підвищено ціну на електричну енергію з 4,581532 грн за кВт/год до 4,647352 грн за 1 кВт/год. Обсяг електричної енергії за договором установлено в розмірі 113005 кВт/год.

Судом встановлено, що позивачем за період з серпня 2023 року по грудень 2023 року включно фактично спожито 23616 кВт/год електричної енергії. Факт споживання електричної енергії позивачем у вказаній кількості підтверджується Актами приймання-передачі електричної енергії наявними в матеріалах справи (а.с. 82-94).

Позивач на виконання умов договору та додаткових угод до нього здійснив оплату за фактично спожиту електричну енергію за період з серпня 2023 року по грудень 2023 року включно в розмірі 139 011,74 грн, даний факт підтверджується наявними в справі доказами (а.с. 81, 84, 87, 90, 93).

Суд перевіривши розрахунок надмірно сплаченої відповідачу суми за договором №ГА-130500 від 02.01.2023, внаслідок зміни цін на підставі додаткових угод № 4 від 24.08.2023 та № 5 від 06.12.2023, що були визнані судом недійсними, встановив, що надмірно сплачено бюджетних коштів на користь відповідача в розмірі 29 259,85 грн, а саме: за спожиту електричну енергію в розмірі за 23 616 кВт/год позивач мав би сплатити 109 751,86 грн (23 616 кВт/год (спожита кількість за період з серпня 2023 року по грудень 2023 року включно) * 4,647352 грн (ціна визначена за 1 кВт/год за додатковою угодою №3), однак фактично сплатив 139 011,74 грн, що на 29 259,88 грн (139 011,74 грн - 109 751,86 грн) більше ніж визначено сторонами в договорі з урахуванням додаткової угоди №3 від 31.07.2023 без врахування додаткових угод № 4 від 24.08.2023 та № 5 від 06.12.2023.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача надмірно сплачених за договором №ГА-130500 від 02.01.2023 грошових коштів у розмірі 29 259,85 грн заявлені прокурором в межах суми визначеної судом, та є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на викладене позовні вимоги прокурора є підставні, ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах, нормах законодавства та підлягають до задоволення.

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України"" (Заява N 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Окрім того, господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів наведених прокурором в обґрунтування заявлених позовних вимог, а також заперечень відповідача, оскільки їх оцінка не може мати наслідком спростування висновків, до яких дійшов господарський суд під час вирішення даного спору.

Згідно із ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст.ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідач не спростував доводів позовної заяви, а суд не виявив на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 10, 11, 13-15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 104, 123, 129, 185, 232, 233, 236-238, 240-242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1 Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсними додаткові угоди № 4 від 24.08.2023 та № 5 від 06.12.2023 до Договору №ГА-130500 про постачання електричної енергії споживачу від 02.01.2023, укладених між Гайсинською міською радою (вул. 1Травня, 7, м. Гайсин, Вінницька обл., 23700, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" (вул. Пирогова, 131, м. Вінниця, 21037, ).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" (вул. Пирогова, 131, м. Вінниця, 21037, ) на користь Гайсинської міської ради (вул. 1Травня, 7, м. Гайсин, Вінницька обл., 23700, ) безпідставно надмірно сплачених коштів в сумі 29 259,85 грн.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" (вул. Пирогова, 131, м. Вінниця, 21037, ) на користь Вінницької обласної прокуратури (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050, ) витрати зі сплати судового збору в сумі 9 084,00 грн.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

6. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам в зареєстровані електронні кабінети в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд».

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 13 травня 2024 р.

Суддя Ігор МАСЛІЙ

віддрук. прим.:

1 - до справи