ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2024 р. Справа№ 910/18230/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Скрипки І.М.

Мальченко А.О.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2024

у справі №910/18230/23 (суддя Пукас А.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Дім "Євротрубпласт"

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про стягнення 78 070, 89 грн,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Дім "Євротрубпласт" (далі - позивач) звернулась у Господарський суд міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - відповідач) та просило стягнути 78 070,89 грн, у тому числі 67 207,80 грн основного боргу за поставлений товар та 10 863,09 грн неустойки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не оплатив товар, поставлений позивачем відповідачу по Договору поставки №1580/24/16-22 від 16.12.2022.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив відмовити в задоволенні позовних вимог та зменшити розмір штрафних санкцій до 1000,00 грн, посилаючись на те, що військова агресія російської федерації проти України є форс-мажорними обставинами; відповідач є монополістом з послуг водопостачання та водовідведення в м.Києві та Київській області і його основним завданням, як оператора критичної інфраструктури, є вжиття заходів, які потребують значних фінансових втрат, спрямованих на стабільне функціонування об`єктів критичної інфраструктури; невнесення споживачами міста Києва за надані послуги, а також запровадження воєнного стану й ведення бойових дій, зокрема й на території міста Києва, спричинило неможливість своєчасних розрахунків з контрагентами; відповідач по мірі своїх фінансових можливостей виконує свої зобов`язання за договором і не ухилявся від такого виконання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01 лютого 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Дім "Євротрубпласт" основний борг - 67 207 грн 80 коп, пеню - 10 863 грн 09 коп та судовий збір - 2 684 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що рішення прийняте судом без належної оцінки всіх обставин справи, оскільки військова агресія російської федерації проти України є форс-мажорними обставинами; відповідач є монополістом з послуг водопостачання та водовідведення м.Києві та Київській області і його основним завданням, як оператора критичної інфраструктури є вжиття заходів, які потребують значних фінансових втрат, спрямованих на стабільне функціонування об`єктів критичної інфраструктури; невнесення споживачами міста Києва за надані послуги, а також запровадження воєнного стану й ведення бойових дій, зокрема й на території міста Києва, спричинило неможливість своєчасних розрахунків з контрагентами; відповідач по мірі своїх фінансових можливостей виконує свої зобов`язання за договором і не ухилявся від такого виконання; наведені відповідачем обставини обумовлюють необхідність зменшення заявленого позивачем розміру неустойки до 1000 грн; пеня повинна нараховуватись по кожній накладній окремо і згідно арифметично правильного розрахунку розмір штрафних санкцій складатиме 8148,21 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 25 березня 2024 року, відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи з викликом учасників справи, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

Позивач отримав ухвалу суду 08.03.2024, що підтверджується довідкою від 11.03.2024 про доставку електронного документа в його електронний кабінет, однак не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

22.04.2024 від відповідача надійшла заява про надання часу для укладення сторонами мирової угоди.

Частиною 2 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2024, у зв`язку із перебуванням судді Агрикової О.В. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Козир Т.П., суддів Мальченко А.О., Скрипки І.М.

Станом на час прийняття даної постанови сторони не подали суду на затвердження мирову угоду, тому апеляційна скарга підлягає розгляду по суті.

При цьому, згідно ст. 330 ГПК України сторони не позбавлені права укласти мирову угоду в процесі виконання рішення.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 16.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Дім "Євротрубпласт", як постачальником, та Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал", як покупцем, був укладений Договір поставки №1580/24/16-22 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупцю труби та фітинги (далі - Товар) за найменуванням, в асортиментів та за цінами, що вказуються в Специфікації, що є невід`ємною частиною даного Договору, згідно заявок Покупця в письмовому або електронному вигляді, а Покупець зобов`язується прийняти Товар і оплатити його вартість на умовах Договору.

Ціна Договору згідно пункту 2.1 становить 1 331 644,13 грн (з ПДВ).

Номенклатура та ціна Товару визначаються у Специфікації, яка є додатком до цього Договору, підписується уповноваженими представниками обох сторін (пункту 2.2 Договору).

Згідно пункту 2.7 Договору Постачальник виставляє Покупцю рахунки на оплату Товару в національній валюті України. Сторони підтверджують, що розрахунки, передбачені даним Договором проводяться Покупцем на підставі отриманих від Постачальника рахунків.

Пунктом 5.1 Договору визначено, що розрахунки за кожну партію товару здійснюються на підставі рахунку Постачальника, який виписується у відповідності до заявки Покупця та Специфікації. Покупець здійснює оплату Товару шляхом 30 календарних днів з моменту отримання Товару від Постачальника шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Відповідно до пункту 7.3 Договору Покупець у випадку порушення виконання умов пункту 5.1 Договору, Покупець сплачує пеню Постачальнику в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період за який нараховується пеня від суми заборгованості, за кожний день прострочення оплати.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє по 31.05.2023 (пункт 11.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 28.12.2022).

Сторонами підписано Специфікацію до Договору (Додаток № 1) із зазначенням найменування товару на суму 1 331 644, 13 грн (з ПДВ).

На виконання умов Договору Позивачем здійснено Відповідачу поставку товару за Договором на суму 67 207, 80 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними:

- №ЕТП КВ 2612/003 від 26.12.2022 на суму 12 027, 24 грн (з ПДВ) товар отримано представником відповідача за довіреністю № 3Д00501 від 22.12.2022;

- №ЕТП КВ 2501/002 від 25.01.2023 на суму 12 027, 24 грн (з ПДВ) товар отримано представником відповідача за довіреністю № 3Д00019 від 12.01.2023;

- №ЕТПТД_2402/012 від 24.02.2023 на суму 24 603, 02 грн (з ПДВ) товар отримано представником відповідача за довіреністю № 3Д00080 від 22.02.2023;

- №ЕТПТД_2402/003 від 24.02.2023 на суму 18 550, 30 грн (з ПДВ) товар отримано представником відповідача за довіреністю № 3Д00074 від 15.02.2023.

Вказані видаткові накладні підписані представниками обох сторін без зауважень та претензій, що відповідно свідчить про здійснення позивачем поставки товару належним чином та прийняття такого товару відповідачем.

Однак, в порушення умов Договору відповідач отриманий товар не оплатив, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із даним позовом та просив суд стягнути з відповідача 67 207,80 грн основного боргу та 10 863,09 грн неустойки.

Відповідач, не спростовуючи факт поставки товару, наявності і розміру заборгованості, просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що військова агресія російської федерації проти України є форс-мажорними обставинами; відповідач є монополістом з послуг водопостачання та водовідведення м.Києві та Київській області і його основним завданням, як оператора критичної інфраструктури є вжиття заходів, які потребують значних фінансових втрат, спрямованих на стабільне функціонування об`єктів критичної інфраструктури; невнесення споживачами міста Києва за надані послуги, а також запровадження воєнного стану й ведення бойових дій, зокрема й на території міста Києва, спричинило неможливість своєчасних розрахунків з контрагентами; відповідач по мірі своїх фінансових можливостей виконує свої зобов`язання за договором і не ухилявся від такого виконання, а також заявив клопотання про зменшення неустойки до 1000,00 грн.

За результатами розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі Договору поставки №1580/24/16-22 від 16.12.2022, який за правовою природою є господарським договором поставки.

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, був обов`язковим для сторін.

Статтею 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується з положеннями статті 712 ЦК України, встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Наявними у матеріалах справи видатковими накладними та довіреностями підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 67 207,80 грн і відповідач цей факт не заперечує.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 693 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.1 Договору визначено, що розрахунки за кожну партію товару здійснюються на підставі рахунку Постачальника, який виписується у відповідності до заявки Покупця та Специфікації. Покупець здійснює оплату Товару шляхом 30 календарних днів з моменту отримання Товару від Постачальника шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

У матеріалах справи відсутні рахунки, які виставлялись позивачем відповідачу, однак, як вірно зазначив суд першої інстанції, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору, а не на підставі рахунку (правова позиція є сталою, сформована у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18).

Таким чином, враховуючи наведені умови Договору, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач повинен був оплатити одержаний товар у наступні строки: до 25.01.2023 (включно) за видатковою накладною від 26.12.2022 на суму 12027,24 грн; до 24.02.2023 (включно) за видатковою накладною від 25.01.2023 на суму 12027,24 грн та до 26.03.2023 (включно) за видатковими накладними від 24.02.2023 на суму 24603,02 грн та 18550,30 грн.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу приписів статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Однак, в порушення умов договору та норм чинного цивільного законодавства, відповідач не оплатив отриманий товар і заборгованість відповідача перед позивачем на час подання позову становила 67 207,80 грн, що підтверджується обґрунтованим розрахунком позивача та не спростовано відповідачем, отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У сфері господарювання, згідно з частини 2 статті 217 та частини 1 статті 230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п. 7 розділу ІХ "Прикінцеві положення" ГК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідно до пункту 7.3 Договору Покупець у випадку порушення виконання умов пункту 5.1 Договору, Покупець сплачує пеню Постачальнику в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період за який нараховується пеня від суми заборгованості, за кожний день прострочення оплати.

Позивачем нараховані та заявлені до стягнення 10 863,09 грн неустойки (пені). З додатних до позовної заяви розрахунків вбачається, що пеня позивачем розраховувалась наростаючим підсумком наступним чином: на суму 12027,24 грн за період з 26.01.2023 по 24.02.2023 (30 днів), що становить 247,14 грн; на суму 24054,48 грн за період з 25.02.2023 по 26.03.2023 (30 днів), що становить 494,27 грн та на суму 67207,80 грн за період з 27.03.2023 по 22.11.2023 (241 день), що становить 10121,68 грн.

Відповідач у апеляційній скарзі навів свій контррозрахунок та вважає, що всього пеня підлягає нарахуванню в сумі 8148,21 грн (1491,07 грн по поставці 26.12.2021 р., 1463,37 грн по поставці 25.01.2023 р. та 5193,77 грн по поставці 24.02.2023). Проте, у розрахунку пені відповідач застосував одинарну облікову ставку НБУ, що не відповідає п.7.3 Договору, яким передбачено застосування подвійної облікової ставки НБУ.

Перевіривши розрахунок позивача і контррозрахунок відповідача, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розрахунок позивача зроблений арифметично та методологічно невірно, без врахування наведених положень ст.232 ГК України та п.7.3 Договору.

Так, по накладній від 26.12.2022 на суму 12027,24 грн пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період прострочення з 26.01.2023 по 26.07.2023 (182 дні) має становити 2998,57 грн; по накладній від 25.01.2023 на суму 12027,24 грн пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період прострочення з 25.02.2023 по 25.08.2023 (182 дні) має становити 2941,24 грн; по двох накладних від 24.02.2023 на загальну суму 43153,32 грн пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період прострочення з 27.03.2023 по 24.09.2023 (182 дні) має становити 10292,95 грн.

Таким чином, за розрахунком, зробленим апеляційним господарським судом, всього пеня має становити 16 232,76 грн, що перевищує заявлену позивачем до стягнення суму пені в розмірі 10 863,08 грн.

Оскільки суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Щодо посилань відповідача, як на підставу звільнення його від відповідальності за неналежне виконання умов договору, на наявність форс-мажорної обставини то апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Пунктом 8.3 Договору передбачено, що сторона, яка потрапила під дію обставин непереборної сили, повинна повідомити іншу сторону про їх настання, вплив на виконання зобов`язань за договором та припинення їх дії протягом 10-ти днів з дати настання кожної події. Настання та припинення дії обставин непереборної сили підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати України або документом іншого компетентного органу.

Матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем позивача про настання форс-мажорних обставин в порядку, встановленому договором.

Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований "Всім кого це стосується", на який посилається відповідач, Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Статуту ТПП України, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Разом з цим, незважаючи на те, що такий загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин стосується невизначеного кола осіб, це не означає, що такий лист звільняє від цивільно-правової відповідальності сторону договору. Зокрема, у будь-якому разі стороні необхідно буде довести, що зобов`язання невиконане саме у зв`язку з воєнними діями.

13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

Таким чином, загальний лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вищенаведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі №922/2475/21.

Однак, договір між сторонами був укладений 16.12.2022, тобто майже через 10 місяців після введення воєнного стану, тому відповідачем не доведено, що зобов`язання за договором невиконані саме у зв`язку з воєнними діями.

Відповідачем також не надано відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), отриманого в порядку, встановленому Регламентом ТПП України, який би підтверджував вплив вказаних обставин на неможливість виконання ним умов договору.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Так, статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і частиною 3 статті 551 ГК України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

Вказані правила частини 3 статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

При цьому чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), тобто, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначає про те, що матеріали справи не містять доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем умов Договору, а відповідач є об`єктом критичної інфраструктури і дебіторська заборгованість споживачів за послуги становить більше 1,53 млрд.грн.

Однак, за приписами частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Заявляючи клопотання про зменшення штрафних санкцій, відповідач не навів фактичних обставин невиконання поставки в обумовлений сторонами строк, не зазначив причин такого прострочення, а також не довів відсутності своєї вини у простроченні та невідповідності розміру стягуваної неустойки наслідкам порушення зобов`язання.

При цьому, відповідач вказує у відзиві на позовну заяву та у апеляційній скарзі, що по мірі своїх фінансових можливостей виконує свої зобов`язання за договором і не ухилявся від такого виконання, однак вказані доводи не підтверджені жодними доказами і суперечать діям відповідача, який, не заперечуючи розмір і наявність основного боргу, просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені.

Апеляційним господарським судом при розгляді даної справи враховані правові позиції Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 щодо зменшення судом розміру неустойки.

Таким чином, доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування чи зміни рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 01 лютого 2024 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.05.2024.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді І.М. Скрипка

А.О. Мальченко