ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2024р. Справа № 904/422/24

За позовом: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Карат Плюс», с. Саксаганське

До: Товариства з обмеженою відповідальністю «Верхівцевський олійноекстракційний завод», м. Верхівцеве

Про: стягнення 55 210,34грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

СТОВ «Карат Плюс» (позивач) звернувся з позовом до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ «Верхівцевський олійноекстраційний завод» (відповідач) про стягнення 55 210,34грн. за договорами поставки №23-201-D від 18.04.23р. та № 23-213-D від 26.04.23р. (в т.ч. 29 215,94грн. - пеня та 1 836,67грн. - 3% річних за договором поставки №23-201-D від 18.04.23р. та 22 728,87грн.- пеня та 1 428,86грн. - 3% річних за договором поставки № 23-213-D від 26.04.23р.). Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача 25 000,00грн. - витрат на правничу допомогу.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.24р. відкрито провадження у справі №904/422/24, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

ТОВ «Верхівцевський олійноекстраційний завод» (відповідач) у відзиві на позовну заяву вказано про те, що надані позивачем докази в підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу не містять актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), детального опису робіт (наданих послуг), що виконані адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у стягненні заявлених відповідачем витрат в повному обсязі, оскільки розмір гонорару, визначеного стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, на складність справи, витрачений адвокатом час.

СТОВ «Карат Плюс» (позивач) у відповідь на відзив вказано , що за умовами договору про надання юридичних послуг розмір гонорару є фіксованим та не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого часу виконавцем, а отже є визначеним в розумінні ч.3 ст. 126 ГПК України, тому не потребує надання детального опису робіт, які виконаних адвокатом. Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи додаткові докази: рахунок-фактуру №00034 від 22.11.23 на підставі якого СТОВ «Карат Плюс» здійснено оплату юридичних послуг; звіт про виконання робіт від 22.02.24.Таким чином, відповідачем не доведено неспівмірність понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ «Солома» ( найменування змінено на ТОВ «Верхівцевський олійноекстракційний завод» , покупець) та CТОВ «Карат Плюс» (продавець) укладено договори поставки №23-201-D від 18.04.23р. та №23-213-D від 26.04.23р.

Відповідно до умов договору поставки №23-201-D від 18.04.23р. продавець зобов`язується передати у власність покупця насіння соняшнику врожаю 2022р. українського походження, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар (п.1.1) Товар повинен відповідати усім в сукупності наступним вимогам (базові показники): натура не менше 380,0грам, вологість не більше 8,00%, сміттєва домішка не більше 3,00%, олійність не менше 46%, інші показники якості товару згідно ДСТУ 4694:2006 Соняшник. Олійна сировина. Технічні умови «Національний стандарт України, Соняшник»(п.2.1) Якість товару, що поставляється, не повинна перевищувати наступні обмежувальні показники: вологість не більше 8,5%, сміттєва домішка не більше 5,0%, кислотне число не більше 3 мг КОН, зараженість шкідниками не допускається, олійність на менше 44%.(п.2.2)

За умовами договору №23-201-D від 18.04.23р. загальна кількість товару, що поставляється , складає 100 метричних тон (тн) +/- 10% (п.3.1) Ціна товару складає 12 982,46грн. за 1т, ПДВ 1 817,54грн. за 1т, разом з ПДВ 14 800,00грн. за 1 тн. (п.3.2) Загальна сума договору із застосуванням базової ціни товару є орієнтовною та складає 1 480 000,00грн. +/- 10%(п.3.4) Строк (термін) доставки товару до 06.04.23р. включно (п.4.2)

За умовами договору №23-213-D від 26.04.23р. загальна кількість товару, що поставляється , складає 67 метричних тон (тн) +/- 10%(п.3.1) Ціна товару (базова ціна) складає 13 421,05грн. за 1т, ПДВ 1 878,95грн. за 1т, разом з ПДВ 15 300,00 грн. за 1 тн.(п.3.2) Загальна сума договору із застосуванням базової ціни товару є орієнтовною та складає 1 025 100,00грн. +/- 10%(п.3.4) Строк (термін) доставки товару до 28.04.23р. включно (п.4.2)

Продавець зобов`язаний забезпечити доставку товару найнятим ним перевізником або власними силами до складу покупця за адресою: вул. Нова, 50-а, м. Верхівцево, Верхньодніпровський район, Дніпропетровська область, 51660 (п.4.1) Строк (термін) оплати товару: покупець робить попередню оплату товару у розмірі 86% вартості товару протягом 3 банківських днів з моменту підписання продавцем договору на товар, на підставі рахунку продавця; 14% вартості товару протягом 3 банківських днів з моменту реєстрації податкової накладної на товар та надання продавцем покупцеві всіх документів згідно пунктів 1.3, 1.4 цього договору(п.5.2) Остаточна ціна товару, визначена згідно з цим розділом, вноситься до видаткової накладної, яка є підставою для здійснення розрахунку за проданий товар(п.5.5) Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2023, але у будь-якому разі до повного виконання зобов`язань за цим договором (п.8.1)

На виконання умов договору №23-201-D від 18.04.23р. позивачем виставлено рахунок на оплату товару №18 від 18.04.23 на загальну суму 1 570 000,02грн., а відповідачем фактично сплачено суму 1 377 193,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №5527 від 20.04.23р. Також позивачем здійснено поставку товару загальною кількістю 99,171 т на загальну суму 1 550 419,55грн. з ПДВ, що підтверджується наступними видатковими накладними: № 41 від 22.04.2023 на суму 117 341,80 грн (з ПДВ); № 42 від 22.04.2023 на суму 180 747,81 грн (з ПДВ); № 43 від 23.04.2023 на суму 262 872,77 грн (з ПДВ); № 44 від 24.04.2023 на суму 521 349,91грн (з ПДВ); № 45 від 24.04.2023 на суму 189 871,75 грн (з ПДВ); № 46 від 25.04.2023 на суму 278 235,40грн (з ПДВ). Як зазначає позивач, відповідачем в порушення умовами п.5.2 договору в погоджені строки не виконані зобов`язання щодо оплати поставленого товару на суму 173 226,44грн.. Фактично оплату за товар здійснено 15.09.23р., що підтверджується платіжним дорученням №43 від 15.09.23 на суму 173 226,44грн.

На виконання умов договору №23-213-D від 26.04.23р. позивачем виставлено рахунок на оплату товару №19 від 26.04.23р. на загальну суму 1 025 099,80грн., а відповідачем фактично сплачено суму 899 210,35грн., що підтверджується платіжним дорученням №5603 від 26.04.23р. Також позивачем здійснено поставку товару загальною кількістю 67,58т на загальну суму 1 033 973,79грн. з ПДВ, що підтверджується наступними видатковими накладними: №48 від 27.04.2023 на суму 470 245,41грн (з ПДВ); №49 від 28.04.2023 на суму 460 055,61грн (з ПДВ); №50 від 29.04.2023 на суму 103 672,77грн (з ПДВ).

Як зазначає позивач, відповідачем в порушення умовами п.5.2 договору в погоджені строки не виконані зобов`язання щодо оплати поставленого товару на суму 173 226,44грн. Фактично оплату за товар здійснено 15.09.23р., що підтверджується платіжним дорученням №42 від 15.09.23р. на суму 134 763,44грн.

Відповідно до вимог ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначає позивач, податкові накладні на товар за договором №23-213-D від 26.04.23р. зареєстровані позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних 27.04.23р. - №6 від 20.04.23р. на суму 1 377 193,00грн. та 03.05.23р. - №7 від 25.04.23р. на суму 173 266,44грн.

Податкові накладні на товар за договором №23-201-D від 18.04.23р. зареєстровані позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних 03.05.23р. - №8 від 26.04.23р. на суму 899 210,35грн. ; 03.05.23р. - №9 від 28.04.23 на суму 31 090,67грн., 03.05.23р. - №10 від 20.04.23р. на суму 103 672,77грн.

За умовами договору (п.5.2) остаточна оплата поставленого товару здійснюється протягом 3 банківських днів з моменту реєстрації податкової накладної на товар та подання продавцем всіх документів згідно п.1.3., п.1.4 цього договору, тобто останнім днем виконання зобов`язання з оплати є 08.05.23р.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 15.09.23р. внесені оплати (14% вартості товару) за отриманий товар в розмірі 173 266,44грн. та 134 763,44грн., що підтверджується банківською випискою (а.с.48-49).

Таким чином, відповідачем здійснені оплати товару з порушенням строку встановленого умовами п.5.2 договорів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляд обов`язку сплатити неустойку.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. За своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф).

Згідно з п.6.2 договорів у разі прострочення оплати товару покупець виплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення, від суми прострочення заборгованості за кожний день прострочення.

Позивачем надано розрахунок пені за період з 09.05.23р. по 14.09.23р. за договором №23-201-D від 18.04.23р. у розмірі 29 215,94грн. та за договором №23-213-D від 26.04.23р. у розмірі 22 728,87грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем надано розрахунок 3% річних за період з 09.05.23р. по 14.09.23р. за договором №23-201-D від 18.04.23р. у розмірі 1 836,67грн. та за договором №23-213-D від 26.04.23р. у розмірі 1 428,86грн. Судом здійснено перевірку наданих позивачем розрахунків та встановлено, що розрахунки позивачем здійснено арифметично правильно. Враховуючи вищевикладене , позовні вимоги про стягнення 55 210,34 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо заявлених позивача витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 25 000,00грн., суд зазначає наступне.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

В обґрунтування суми понесення витрат на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн., позивачем подано до матеріалів справи договір №02-11 про надання юридичних послуг від 22.11.23р., укладений між ТОВ «Юридична компанія «АМІ Консалтинг» та СТОВ «Карат Плюс», додаткову угоду №1 від 22.11.23р. до вказаного договору, договір про надання правничої допомоги та представництва від 28.12.23р., звіт №1 про виконані роботи від 22.02.24, рахунок-фактура №00034 від 22.11.2023 у розмірі 15 000,00грн., платіжну інструкцію №792 від 06.12.23р. на суму 15 000,00 грн., свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю №4032 від 27.05.22р. видане Приліпко І.Л., ордер серії ВІ №1190606 від 30.01.23р.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У відповідності до частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу адвоката, витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідачем надано заперечення щодо заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу. За змістом яких відповідач вказав, що розмір гонорару, визначеного стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

За встановлених обставин, суд оцінивши витрати позивача з урахуванням складності цієї справи, а також час, який міг витратити адвокат на вивчення договору та підготовку позовної заяви як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, дійшов до висновку , що заявлена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00грн., а також гонорар успіху у розмірі 10 000,00грн. є завищеними, не відповідає принципу співмірності та розумності, є неспіврозмірною з часом, витраченим на їх надання.

Суд зазначає, що позовна заява не є складною та такою, що потребує великих зусиль та часу, практика по справах цієї категорії є сталою, до стягнення заявлена сума не потребує значних зусиль та часу як при підготуванні документів для подачі їх до суду, так і розрахунку заявлених вимог.

Враховуючи викладене, суд частково задовольняє заяву позивача зі стягненням з відповідача 5 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Щодо судових витрат у вигляді гонорару успіху в розмірі 10 000,00грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та статті 28 Правил адвокатської етики гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Отже ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару.

Суд зазначає, що «гонорар успіху», погоджений сторонами у п. 3 додаткової угоди до договору, є складовою частиною гонорару адвоката, погодженого у п. 2 договору. Зазначене узгоджується і з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у пункті 5.46. постанови від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, відповідно до якого відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою (прим.: гонорар успіху), є складовою частиною гонорару адвоката.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, статті 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18).

З огляду на викладене, враховуючи закріплену законом презумпцію правомірності правочину, Верховний Суд зазначає про те, що договір про надання юридичних послуг від 22.11.2023, який недійсним повністю чи частково в судовому порядку не визнавався, сторонами не розривався та не змінювався, є дійсним та є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до вимог чинного законодавства адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Зважаючи на викладене, суд частково задовольняє заяву позивача про зі стягненням з відповідача гонорару успіху в розмірі 5 000,00грн.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 231, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Верхівцевський олійноекстракційний завод» (51660, Дніпропетровська область, Кам`янський район, м. Верхівцеве, вул. Нова, буд. 50-А, ) на користь позивача - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Карат Плюс» (52323, Дніпропетровська область, Криничанський район, с. Саксаганське, вул. Центральна, буд. 19, ): 51 944,81 грн. пені, 3 265,53грн. 3% річних , 3 028,00грн. - витрат на сплату судового збору та 10 000,00 грн. адвокатських витрат . Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України рішення складено та підписано без його проголошення 09.05.24р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Васильєв О.Ю.