ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.05.2024 Справа №905/601/24

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., за участі секретаря судового засідання Ісмаілової М.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Фізичної особи-підприємця Волкогон Світлани Сергіївни, м.Краматорськ, Донецька область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Реван", м.Харків

про стягнення 396273,00грн.

Представники сторін не з`явилися

Суть справи:

Позивачка, фізична особа-підприємець Волкогон Світлана Сергіївна, звернулася до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Реван" про стягнення 396273,00грн., в тому числі: інфляційних втрат в сумі 94788,57грн., 3% річних в сумі 33606,14грн. та пені в сумі 267878,29грн.

В обгрунтування позовних вимог позивачка посилається на положення статей 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, пункт 8.2. договору оренди та вказує, що нарахування відповідачу інфляційних втрат, 3% річних та пені обумовлено простроченням виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором оренди приміщень №281 від 28.12.2019 в частині оплати орендних платежів в сумі 675000,00грн., яка стягнута постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.01.2024 у справі №922/1191/23.

Ухвалою від 16.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 07.05.2024.

22.04.2024 через систему «Електронний суд» до суду від представника позивача надійшла заява, в якій повідомлено суд про відсутність заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання 07.05.2024 представник позивача не з`явився, про причини не явки суд не повідомив, проте враховуючи подану 22.04.2024 представником позивача заяву про відсутність заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також визначення в ухвалі суду від 16.04.2024 не обов`язковою явку представників сторін в судове засідання, суд не вбачає підстав для залишення позову без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст. 226 ГПК України.

Відповідач заперечень проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні та відзив на позовну заяву суду не надав, в судове засідання 07.05.2024 свого представника не направив.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 16.04.2024 була доставлена до електронного кабінету відповідача 16.04.2024, про що в матеріалах справи міститься відповідна довідка.

Відповідно до частини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною 9 статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частині 2 статті 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Суд врахував, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в судовому засіданні та наявність в матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

встановив:

28.12.2019 між фізичною особою-підприємцем Волкогон Світланою Сергіївною (орендодавець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Реван (орендар, відповідач у справі) укладений договір оренди приміщень №281 з додатковими угодами до нього №1 від 12.03.2020 та №2 від 01.06.2020 (далі договір), згідно з пунктом 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати за плату орендареві у строкове користування, а орендар зобов`язується прийняти у строкове користування частину нежитлового приміщення торгового комплексу по продажу продовольчих та будівельно-оздоблювальних матеріалів, літера А, що знаходиться за адресою: Донецька область, м.Краматорськ, вул.Ювілейна, буд.17 (надалі іменується Об`єкт, що орендується або Приміщення), та зобов`язується сплачувати орендодавцеві оренду плату.

Сторони визначили, що розмір орендної плати за об`єкт, що орендується, складає 75000,00грн., в місяць, ПДВ не передбачено. Розмір орендної плати за період перших трьох місяців оренди складає 10000,00грн., ПДВ не передбачено. Розмір орендної плати за останній місць становить 10000,00грн., ПДВ не передбачено. Орендна плата нараховується та сплачується з моменту передання об`єкта, що орендується від орендодавця до орендаря (пункт 4.1. в редакції додаткової угоди №2 від 01.06.2020 до договору).

Згідно з пунктом 4.2. договору орендна плата сплачується і нараховується в готівковому або безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця не пізніше 7 числа поточного місяця за поточний місяць з моменту передання об`єкту, що орендується орендарю.

Орендна плата за останній місяць оренди сплачується орендарем протягом 10 календарних днів, з моменту підписання цього договору. Орендна плата за перші три місяці оренди сплачується орендарем до 29 лютого 2020 року.

Орендодавцем були виставлені орендарю ТОВ Реван рахунки на оплату оренди за договором оренди приміщень №281 від 28.12.2019 на загальну суму 675000,00грн.

Факт наявності заборгованості за вказаним договором був предметом дослідження у судовій справі №922/1191/23.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.01.2024 у справі №922/1191/23 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Реван" на користь фізичної особи-підприємця Волкогон Світлани Сергіївни 916338,74грн, з яких: заборгованість з орендної плати за договором оренди приміщень №281 від 28.12.2019 у розмірі 675000,00грн. та заборгованість з компенсації експлуатаційних витрат у розмірі 241338,74грн.

22.02.2024 Господарським судом Донецької області на виконання постанови Східного апеляційного господарського суду видано відповідний наказ.

На виконання вказано судового рішення відповідачем сплачено заборгованість в сумі 916338,74грн., на підтвердження чого до матеріалів позовної заяви додана копія заключної виписки за період з 01.04.2024 по 09.04.2024.

Позивач посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати орендних платежів в сумі 675000,00грн., звернувся з позовом у даній справі про стягнення інфляційних втрат в сумі 94788,57грн., 3% річних в сумі 33606,14грн. та пені в сумі 267878,29грн.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам суд виходить з наступного:

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), вимоги якої кореспондуються зі статтею 193 Господарського кодексу України (далі за текстом ГК України), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутність таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, тобто її розмір та умови застосування визначаються виключно на їх власний розсуд.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом (частина 1 статті 598 ЦК України).

Також підстави припинення зобов`язання визначені статтями 599, 600, 601, 604-609 ЦК України.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, за змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Індекс інфляції та 3% річних від простроченої суми підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, постановою Східного апеляційного господарського суду, встановлено факт не виконання відповідачем зобов`язань з оплати орендних платежів за договором оренди приміщень №281 від 28.12.2019 у встановлений договором строк.

Вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили 22.01.2024, та станом на теперішній час є чинним, було встановлено, зокрема, факт не виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань з оплати орендних платежів в сумі 675000,00грн.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд зауважує, що за змістом наведеної норми преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Отже, наявність вказаного судового рішення впливає на обґрунтованість вимог позивача, а тому враховується при розгляді спірних позовних вимог у даній справі.

Згідно з наявною в матеріалах справи заключною випискою за період з 01.04.2024 по 09.04.2024 на виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 22.01.2024 у справі №922/1191/23 відповідачем 05.04.2024 було сплачено заборгованість в сумі 916338,74грн.

Отже, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати основного боргу не була своєчасно сплачена відповідачем, позивач набув права на нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Враховуючи визначену пунктом 4.2. договору дату настання строку виконання відповідачем зобов`язання з оплати орендних платежів за квітень-листопад 2022 року (не пізніше 7 числа поточного місяця за поточний місяць), відповідно початком перебігу строку прострочення цих зобов`язання та виникнення у позивача права здійснити нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені за таке прострочення є 8 число поточного місяця за поточний місяць.

Згідно з наданим позивачем в межах даної справи розрахунком вбачається, що позивачем нараховані 3% річних у загальному розмірі 33606,14грн.

Вказані нарахування проведені позивачем на суму 75000,00грн. по кожному зобов`язанню окремо, а саме:

- на суму боргу 75000,00грн. за період з 08.04.2022 до 31.12.2023,

- на суму боргу 75000,00грн. за період з 01.01.2024 до 04.04.2024,

- на суму боргу 75000,00грн. за період з 08.05.2022 до 31.12.2023,

- на суму боргу 75000,00грн. за період з 01.01.2024 до 04.04.2024,

- на суму боргу 75000,00грн. за період з 08.06.2022 до 31.12.2023,

- на суму боргу 75000,00грн. за період з 01.01.2024 до 04.04.2024,

- на суму боргу 75000,00грн. за період з 08.07.2022 до 31.12.2023,

- на суму боргу 75000,00грн. за період з 01.01.2024 до 04.04.2024,

- на суму боргу 75000,00грн. за період з 08.08.2022 до 31.12.2023,

- на суму боргу 75000,00грн. за період з 01.01.2024 до 04.04.2024,

- на суму боргу 75000,00грн. за період з 08.09.2022 до 31.12.2023,

- на суму боргу 75000,00грн. за період з 01.01.2024 до 04.04.2024,

- на суму боргу 75000,00грн. за період з 08.10.2022 до 31.12.2023,

- на суму боргу 75000,00грн. за період з 01.01.2024 до 04.04.2024,

- на суму боргу 75000,00грн. за період з 08.11.2022 до 31.12.2023,

- на суму боргу 75000,00грн. за період з 01.01.2024 до 04.04.2024,

- на суму боргу 75000,00грн. за період з 08.12.2022 до 31.12.2023,

- на суму боргу 75000,00грн. за період з 01.01.2024 до 04.04.2024.

За результатами перевірки розрахунку 3% річних, з урахуванням визначених позивачем - періодів, які існували в певний період часу, - сум, на які здійснюються відповідні нарахування по кожному зобов`язанню окремо, - оплати, проведеної відповідачем 05.04.2024, судом встановлено, що позивачем правильно визначені періоди таких нарахувань та загальний розмір 3% річних за розрахунком суду становить 40352,03грн., що є більше ніж заявлено позивачем.

Таким чином, враховуючи, що за змістом статті 237 ГПК України при ухвалені рішення суд не виходить за межі позовних вимог, вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню повністю в заявленій позивачем сумі 33606,14грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 у справі №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

За приписами частини 2 пункту 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань №14 від 17.12.2013 (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений відповідною Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума боргу яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладеній у Постанові від 07.08.2019 року у справі №905/1302/18.

Разом з цим, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Згідно з розрахунком інфляційних втрат позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення інфляційні втрати у загальному розмірі 94788,57грн. Вказані нарахування здійснено позивачем на суму боргу 75000,00грн. по кожному зобов`язанню окремо, а саме:

- на суму боргу 75000,00грн. за період квітень 2022 рік - лютий 2024 рік,

- на суму боргу 75000,00грн. за період травень 2022 рік - лютий 2024 рік,

- на суму боргу 75000,00грн. за період червень 2022 рік - лютий 2024 рік,

- на суму боргу 75000,00грн. за період липень 2022 рік - лютий 2024 рік,

- на суму боргу 75000,00грн. за період серпень 2022 рік - лютий 2024 рік,

- на суму боргу 75000,00грн. за період вересень 2022 рік - лютий 2024 рік,

- на суму боргу 75000,00грн. за період жовтень 2022 рік - лютий 2024 рік,

- на суму боргу 75000,00грн. за період листопад 2022 рік - лютий 2024 рік,

- на суму боргу 75000,00грн. за період грудень 2022 рік лютий 2024 рік.

Перевіривши проведений позивачем розрахунок інфляційних втрат, з урахуванням визначених позивачем - періодів, які існували в певний період часу, - сум, на які здійснюються відповідні нарахування по кожному зобов`язанню окремо, - оплати, проведеної відповідачем 05.04.2024, судом встановлено, що розмір інфляційних втрат становить 94788,57грн.

Таким чином вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю в сумі 94788,57грн.

Згідно з наданим позивачем в межах даної справи розрахунком вбачається, що позивачем нарахована пеня у загальному розмірі 267878,29грн.

Вказані нарахування проведені позивачем:

- на суму боргу 675000,00грн. за період 04.04.2023 27.07.2023,

- на суму боргу 675000,00грн. за період 28.07.2023-14.09.2023,

- на суму боргу 675000,00грн. за період 15.09.2023-26.10.2023,

- на суму боргу 675000,00грн. за період 27.10.2023-14.12.2023,

- на суму боргу 675000,00грн. за період 15.12.2023-31.12.2023,

- на суму боргу 675000,00грн. за період 01.01.2024-14.03.2024,

- на суму боргу 675000,00грн. за період 15.03.2024-04.04.2024.

Згідно із частиною четвертою статті 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з частиною шостою статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною 6 статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 22.11.2018 у справі № 903/962/17).

Також, Верховний Суд у постанові від 09.03.2021 у справі № 924/441/20 зазначив про те, що хоча законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання, але такий строк, з урахуванням положень ст.ст. 251, 252 ЦК України має бути визначений.

У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України. Аналогічний висновок, викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2018 у справі №917/2013/17.

Пунктом 8.2. договору оренди визначено, що орендар несе наступну відповідальність за цим договором: - у випадку прострочення по сплаті орендних платежів пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

Тобто, сторони у пункті 8.2 договору врегулювали відносини лише щодо розміру сплати пені за несвоєчасну оплату орендних платежів.

Отже, договір не містить умов нарахування пені більше 6 місяців. Пункт 8.2. договору не містить ні іншого строку, відмінного від встановленого частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, який є більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати.

Поряд з цим, відповідно до пункту 7 розділу ІХ «Прикінцеві положення» Господарського кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 №211 (зі змінами та доповненнями) та Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 №1236 (зі змінами та доповненнями) карантин встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 на всій території України.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 27.02.2024 у справі №911/858/22.

Судом встановлено, що розрахунки пені, за зобов`язаннями щодо оплати орендних платежів виконані позивачем на загальну суму заборгованості 675000,00грн. у кожний з періодів, а саме: 04.04.2023-27.07.2023, 28.07.2023-14.09.2023, 15.09.2023-26.10.2023, 27.10.2023-14.12.2023, 15.12.2023-31.12.2023, 01.01.2024-14.03.2024, 15.03.2024-04.04.2024.

Отже, при нарахуванні пені за період з 01.07.2023 по 27.07.2023, з 28.07.2023 по 14.09.2023, з 15.09.2023 по 26.10.2023, з 27.10.2023 по 14.12.2023, з 15.12.2023 по 31.12.2023, з 01.01.2024 по 14.03.2024, з 15.03.2024 по 04.04.2024, враховуючи той факт, що в період з 12.03.2020 до 30.06.2023 в країні діяв карантин, позивач порушив вимоги чинного законодавства щодо періоду нарахування пені після 30.06.2023.

Таким чином, за перерахунком суду з урахуванням того, що в період з 12.03.2020 до 30.06.2023 в країні діяв карантин, розмір пені розраховується за період (з урахуванням визначеного позивачем періоду початку таких нарахувань 04.04.2023) з 04.04.2023 по 30.06.2023 на суму 675000,00грн. і складає 81369,86грн.

Таким чином, до стягнення підлягає пеня в загальній сумі 81369,86грн. у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Розрахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені судом було здійснено за допомогою програмного забезпечення Ліга Закон.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи вищевикладене, надавши відповідну юридичну оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне:

Згідно зі статтею 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

В силу дії пункту 12 частини 3 статті 2 ГПК України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (а саме: - подання (заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи); зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

За положеннями частини 1 статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з: судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець передбачив попереднє подання стороною заяви, в якій вона має повідомити суд про намір надати у п`ятиденний термін після ухвалення рішення докази на підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на правову допомогу, та бажання їх стягнення.

Таким чином відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної письмової заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, або до винесення постанови, якщо справа розглядається в спрощеному порядку, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Вказана правова позиція узгоджується з правової позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі №927/26/18.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у позовній заяві зазначено орієнтовний розмір судових витрат, що складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 15000,00 грн., які позивач у прохальній частині позову просить стягнути з відповідача на його користь.

До позовної заяви додані копії документів: ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АН №1200274 від 04.07.2023, договір про надання правої допомоги укладений між ФОП Волкогон С.С. та адвокатом Макаровим А.А. від 17.02.2023 та додаток №3 від 08.04.2024 до договору від 17.02.2023 про надання правової допомоги.

Згідно з пунктом 1 договору адвокат приймає на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу, а клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар та оплатити фактичні видатки, пов`язані з виконанням доручення на умовах передбачених договором.

Відповідно до пункту 5 договору, участь адвоката як представника клієнта у кожній окремій судовій справі де він є стороною або учасником судового процесу, сторони оговорюють у додатках до цього договору, які є його невід`ємною частиною. За надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар, розмір якого, порядок сплати визначаються сторонами у відповідному додатку до цього договору.

У пункті 1 додатку №3 від 08.04.2024 до договору від 17.02.2023 про надання правової допомоги клієнт доручає, а адвокат приймає до виконання таке доручення з надання клієнту професійної правничої допомоги з питання надання правничої допомоги у якості представника клієнта у судовій справі в Господарському суді Харківської області з питання стягнення з ТОВ «Реван» заборгованості зі сплати орендної плати та заборгованості з компенсації експлуатаційних витрат за договором оренди приміщень №281 від 28.12.2019.

Згідно з пунктом 2 додатку для виконання доручення вказаного у пункті 1 цього додатку, адвокат здійснює:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, вивчення документів зі спірного питання та надання усної консультації (вартість послуги 1000,00грн.);

- підготовка та подання до суду процесуальних документів, складання тексту позовної заяви з обґрунтуванням правової позиції клієнта, підготовка розрахунку ціни позову, підготовка копій документів, подання позовної заяви (вартість послуги 4000,00грн.);

- представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції під час здійснення судочинства за поданим позовом про стягнення заборгованості з ТОВ «Реван» 3 процентів річних, інфляційних втрат та пені за прострочення виконання грошових зобов`язань за договором оренди приміщень №281 від 28.12.2019. Участь в судових засідань як в приміщенні суду так і із застосуванням електронних засобів комунікації в режимі відеоконференції (вартість послуги 10000,00грн.).

Пунктом 3 додатку №3 від 08.04.2024 клієнт погоджує перелік та вартість послуг у п.2 цього додатку.

При цьому, пунктом 4 додатку №3 від 08.04.2024 визначено, що розрахунки за послуги зазначені у п.2 цього додатку сторони здійснюють на підставі акту приймання-передачі наданих послуг.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Таким чином, пунктом 4 додатку №3 від 08.04.2024 визначено, що у позивача виникає обов`язок щодо оплати правничої допомоги лише після підписання між позивачем клієнтом та адвокатом акту приймання-передачі наданих послуг.

В матеріалах справи відсутні докази підписання між позивачем клієнтом та адвокатом акту приймання-передачі наданих послуг за послуги надані в межах даної справи.

Поряд з цим, як зазначено у пункті 2 додатку адвокат здійснює представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції під час здійснення судочинства за поданим позовом приймаючи участь в судових засіданнях як в приміщенні суду так і із застосуванням електронних засобів комунікації в режимі відеоконференції (вартість послуги 10000,00грн.). Однак представник позивача адвокат Макаров А.А. участь в судовому засіданні 07.05.2024, в якому суд перейшов до розгляду справи по суті, не приймав, заяв та клопотань про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, або про наявність підстав для відкладання розгляду справи представник позивача не подавав.

Відповідно до ухвали Господарського суду Донецької області від 16.04.2024 справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з зазначенням дати та часу судового засідання.

У заяві від 22.04.2024 представник позивача адвокат Макаров А.А. зазначив про те, що позивач не заперечує проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Отже, представник позивача був належним чином повідомлений про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та про дату і час судового засідання.

Згідно з частиною 1 статті 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі, крім випадків, передбачених статтею 252-1 цього Кодексу.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (частина 2 статті 252 ГПК України).

Частиною 1 статті 221 ГПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Разом з цим, частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи в порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Отже, з аналізу наведених правових норм вбачається, що таку процесуальну дію як подання доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат позивач мав право вчинити або до закінчення розгляду справи по суті, або протягом 5-ти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивачем та/або його представником на дату ухвалення рішення не було подано відповідної заяви в порядку визначеному частиною 8 статті 129 та статтею 221 ГПК України про те, що такі докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Суд звертає увагу позивача, що останній та/або його представник не був позбавлений можливості подати відповідну заяву до судового засідання, в якому було ухвалене рішення, оскільки суд перейшов до розгляду справи по суті 07.05.2024.

Крім того, суд звертає увагу, що пунктом 1 додатку №3 від 08.04.2024 до договору від 17.02.2023 про надання правової допомоги визначено, що клієнт доручає, а адвокат приймає до виконання таке доручення з надання клієнту професійної правничої допомоги у судовій справі в Господарському суді Харківської області.

При цьому, даний позов подано та розглядається Господарським судом Донецької області.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов до висновку, що вимога позивача про стягненню з відповідача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 15000,00грн. є не доведеною та не обґрунтованою, що має наслідком відмову в її задоволенні.

Розподіл судового збору:

При поданні позову позивачем згідно з платіжною інструкцією №1211-6958-178М-091М від 12.04.2024 сплачено судовий збір у сумі 5944,09грн.

В той же час, частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №916/228/22 зазначено про те, що особи, які після 04.10.2021 подають до суду документи в електронній формі з використанням системи «Електронний суд», мають правомірні очікування, що розмір судового збору, який підлягає сплаті ними, у такому разі буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта, що прямо передбачено в Законі України «Про судовий збір» (п. 8.23).

Відтак, враховуючи, що даний позов подано в електронній формі за допомогою системи «Електронний суд», то для визначення розміру судового збору підлягає застосуванню встановлений наведеною нормою коефіцієнт пониження, виходячи з якого розмір судового збору, який підлягає оплаті становить 4755,27грн. (5944,09грн * 0,8).

Таким чином, 1188,81грн. (5944,09грн. 4755,27грн.) судового збору сплачено позивачем надмірно.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Цією статтею унормовано підстави повернення судового збору, зокрема зазначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

На дату ухвалення рішення, таке клопотання в матеріалах справи відсутнє.

Відповідно до частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 73-79, 86, 91, 129, 165, 236-238, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця Волкогон Світлани Сергіївни до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Реван" про стягнення 396273,00грн., в тому числі: інфляційних втрат в сумі 94788,57грн., 3% річних в сумі 33606,14грн. та пені в сумі 267878,29грн., задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Реван" (61121, м.Харків, вул.Владислава Зубенка, 31-А, ) на користь фізичної особи-підприємця Волкогон Світлани Сергіївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3% річних у сумі 33606,14грн., інфляційні втрати у сумі 94788,57грн., пеню в сумі 81369,86грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3146,46грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

Рішення складено та підписано 07.05.2024.

Суддя М.О. Лейба