Справа № 909/201/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.05.2024 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Михайлишина В. В., секретар судового засідання Безрука Н. К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Арбітражного керуючого Сидорака Олексія Олексійовича

( АДРЕСА_1 )

до відповідача: Головного управління Державної податкової служби

в Івано-Франківській області

(вул. Незалежності, буд. 20, м. Івано-Франківськ,

Івано-Франківська область, 76018)

про стягнення заборгованості (інфляційного збільшення) в сумі 47 859, 27 гривень,

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 ,

від відповідача: Гаврильця Олексія Богдановича,

В С Т А Н О В И В:

1. Під час судового розгляду справи здійснювалося фіксування судових засідань за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

2. Рішення у даній справі ухвалено у нарадчій кімнаті за результатами оцінки поданих доказів.

3. За результатами розгляду справи суд бере до уваги таке.

І. СУТЬ СПОРУ

4. У березні 2024 року до Господарського суду Івано-Франківської області звернувся арбітражний керуючий Сидорак Олексій Олексійович із позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про стягнення заборгованості в сумі 47 859, 27 гривень.

ІІ. ВИРІШЕННЯ ПРОЦЕСУАЛЬНИХ ПИТАНЬ ПІД ЧАС РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

5. 08.03.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи; розгляд справи по суті призначив на 03.04.2024; зобов`язав сторони подати заяви по суті спору, зокрема: відповідачу встановив 15 - ти денний строк з моменту вручення ухвали суду для подачі відзиву на позов.

6. 20.03.2024 за вх. № 4775/24 до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

7. 25.03.2024 за вх. № 5009/24 на електронну пошту суду від позивача надійшло повідомлення про неотримання позивачем від відповідача відзиву на позов.

8. 29.03.2024 за вх. № 5414/24 на електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

9. 03.04.2024 до канцелярії суду від позивача надійшов орієнтовний розрахунок суми судових витрат (вх. № 5731/24), письмові пояснення по справі (вх. № 5745/24) та клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 5746/24).

10. В судовому засіданні 03.04.2024 суд протокольними ухвалами повернув без розгляду повідомлення позивача про неотримання позивачем від відповідача відзиву на позов (вх. № 5009/24 від 25.03.2024) та клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (вх. № 5414/24 від 29.03.2024) у зв`язку з їх поданням без додержання вимог чинного законодавства. В тому ж судовому засіданні суд оголосив перерву в судовому засіданні до 09.05.2024.

11. 11.04.2024 за вх. № 6237/24 на електронну пошту суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позов.

12. 22.04.2024 за вх. № 6697/24 на електронну пошту суду від позивача надійшов уточнений розрахунок суми судових витрат.

13. 06.05.2024 за вх. № 7496/24 на електронну пошту суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

14. 08.05.2024 за вх. № 7662/24 на електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 12 660, 59 гривень.

15. 09.05.2024 за вх. № 7760/24 до канцелярії суду від позивача надійшов уточнений розрахунок суми судових витрат.

16. В судовому засіданні 09.05.2024 суд протокольними ухвалами повернув без розгляду відповідь на відзив на позов (вх. № 6237/24 від 11.04.2024), уточнений розрахунок суми судових витрат (вх. № 6697/24 від 22.04.2024), письмові пояснення по справі (вх. № 6697/24 від 06.05.2024) та клопотання позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 12 660, 59 гривень (вх. № 7662/24 від 08.05.2024) у зв`язку з їх поданням без додержання вимог чинного законодавства.

17. При цьому, повертаючи без розгляду протокольними ухвалами від 03.04.2024 повідомлення позивача про неотримання позивачем від відповідача відзиву на позов (вх. № 5009/24 від 25.03.2024) та клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (вх. № 5414/24 від 29.03.2024), а також повертаючи без розгляду протокольними ухвалами від 09.05.2024 відповідь на відзив на позов (вх. № 6237/24 від 11.04.2024), уточнений розрахунок суми судових витрат (вх. № 6697/24 від 22.04.2024), письмові пояснення по справі (вх. № 6697/24 від 06.05.2024) та клопотання позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 12 660, 59 гривень (вх. № 7662/24 від 08.05.2024), суд виходив з наступного.

18. Cуд зауважує на тому, що 18.10.2023 набрав чинності Закон України № 3200-IX від 29.06.2023 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами", яким, зокрема, внесено низку істотних змін до Господарського процесуального кодексу України.

19. Частиною 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку. Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

20. Згідно із частиною 8 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі. Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням власного електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом. Особливості використання електронного підпису в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, визначаються Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Якщо цим Кодексом встановлено вимогу зазначення у змісті процесуального документа відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету, особа, яка подає до суду відповідний процесуальний документ в електронній формі через електронний кабінет, звільняється від обов`язку зазначення відповідних відомостей.

21. Відповідно до абзаців 2 та 3 пункту 10 Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України 20.08.2019 № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17.10.2023 № 485), документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо), пов`язані з розглядом справ у суді, можуть подаватися до суду в електронній формі виключно з використанням підсистеми "Електронний суд", якщо інше не визначено процесуальним законодавством чи Положенням про порядок функціонування окремих підсистем ЄСІТС. Особам, які зареєстрували Електронний кабінет в ЄСІТС, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до Електронного кабінету таких осіб.

22. За правилами абзацу 1 пункту 111 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-2 (зі змінами), до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС особи, крім осіб, які зобов`язані зареєструвати свої електронні кабінети в ЄСІТС або мають зареєстровані Електронні кабінети в ЄСІТС, можуть подавати до суду документи в електронній формі з використанням адреси електронної пошти, з якої надійшли документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом. До початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС суд надсилає особам, окрім осіб, які зобов`язані зареєструвати свої Електронні кабінети в ЄСІТС або мають зареєстровані Електронні кабінети в ЄСІТС, документи у справах на адресу електронної пошти, з якої до суду надійшли документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом.

23. Частиною 3 статті 169 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

24. При формуванні засобами підсистеми ЄСІТС "Електронний суд" запиту на отримання інформації про наявність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС судом встановлено, що у арбітражного керуючого Сидорака Олексія Олексійовича (РНОКПП: НОМЕР_1 ) наявний зареєстрований електронний кабінет в ЄСІТС, а отже в силу вищенаведених положень законодавства останній має подавати до суду документи в електронній формі, пов`язані з розглядом справ у суді (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо), виключно з використанням підсистеми "Електронний суд".

25. Проте зазначені вище заяви та клопотання подані до суду позивачем шляхом його надсилання на адресу електронної пошти суду, а не з використанням підсистеми "Електронний суд", що є порушенням вищенаведених приписів законодавства.

26. Відповідно до частини 2 статті 170 Господарського процесуального кодексу України, письмова заява, клопотання чи заперечення підписується заявником або його представником.

27. Як зазначено вище, особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням власного електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом.

28. Тобто електронний підпис на адресованих суду процесуальних документах в електронній формі має накладатись саме у межах фунціоналу Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

29. За таких обставин суд прийшов до висновку, що повідомлення позивача про неотримання позивачем від відповідача відзиву на позов (вх. № 5009/24 від 25.03.2024), клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (вх. № 5414/24 від 29.03.2024), відповідь на відзив на позов (вх. № 6237/24 від 11.04.2024), уточнений розрахунок суми судових витрат (вх. № 6697/24 від 22.04.2024), письмові пояснення по справі (вх. № 6697/24 від 06.05.2024) та клопотання позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 12 660, 59 гривень (вх. № 7662/24 від 08.05.2024) не містять підпису у розумінні зазначених положень законодавства, що є порушенням частини 2 статті 170 Господарського процесуального кодексу України.

30. Відповідно до частини 4 статті 170 Господарського процесуального кодексу України, суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду. Суд повертає письмову заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду також у разі, якщо її подано особою, яка відповідно до частини 6 статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.

31. З огляду на викладене суд прийшов до висновку про необхідність повернення повідомлення позивача про неотримання позивачем від відповідача відзиву на позов (вх. № 5009/24 від 25.03.2024), клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (вх. № 5414/24 від 29.03.2024), відповідь на відзив на позов (вх. № 6237/24 від 11.04.2024), уточнений розрахунок суми судових витрат (вх. № 6697/24 від 22.04.2024), письмові пояснення по справі (вх. № 6697/24 від 06.05.2024) та клопотання позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 12 660, 59 гривень (вх. № 7662/24 від 08.05.2024) заявнику без розгляду.

32. Водночас суд зауважує, що означені заяви та клопотання позивача та додані до них документи були надіслані в електронній формі на електронну пошту Господарського суду Івано-Франківської області та були роздруковані судом, а тому останні у письмовому вигляді заявнику не повертаються.

33. За наслідком судового засідання 09.05.2024 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ СТОРІН

34. Позиція позивача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 31.05.2022 у справі № 909/1143/18 клопотання ліквідатора Сидорака О. О. № 112 від 10.05.2022, № 113 від 10.05.2022 задоволено частково. Затверджено нараховану грошову винагороду ліквідатора Спільного підприємства "Івано-Франківський центральний ринок Івано-Франківської облспоживспілки" Сидорака О. О. у розмірі 330 798, 00 гривень основної винагороди та 12 307, 50 гривень понесених витрат у ліквідаційній процедурі. В іншій частині клопотання ліквідатора Сидорака О. О. № 112 від 10.05.2022, № 113 від 10.05.2022 відмовлено. Визначено джерело виплати основної грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого Сидорака О. О. за виконання повноважень ліквідатора Спільного підприємства "Івано-Франківський центральний ринок Івано-Франківської облспоживспілки", м. Івано-Франківськ, - Головне управління ДПС у Івано-Франківській області. Стягнуто з ГУ ДПС в Івано-Франківській області на користь арбітражного керуючого Сидорака О. О. 330 798, 00 гривень основної винагороди та 12 307, 50 гривень понесених витрат у ліквідаційній процедурі. На виконання вказаної ухвали Господарським судом Івано-Франківської області було видано наказ.

35. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 01.09.2022 ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 31.05.2022 у справі № 909/1143/18 залишено без змін, апеляційну скаргу арбітражного керуючого Сидорака Олексія Олексійовича без задоволення.

36. Позивач неодноразово звертався до ГУ ДКС України в Івано-Франківській області та відповідача про стягнення на користь арбітражного керуючого Сидорака О. О. 330 798, 00 гривень основної винагороди та 12 307, 50 гривень понесених витрат у ліквідаційній процедурі, однак вказана ухвала суду від 31.05.2022 у справі № 909/1143/18 виконана тільки в серпні місяці 2023 року.

37. Відтак, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, у зв`язку з несвоєчасною виплатою відповідачем означеної заборгованості, позивачем заявлено до стягнення з Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області інфляційне збільшення в розмірі 47 859, 27 гривень.

38. Позиція відповідача. В поданому відзиві на позов відповідач зазначив, що позивач на підтвердження своїх доводів посилається на взаємовиключні положення статей 625 та 1192 Цивільного кодексу України, тобто не розмежував, на якій саме правовій підставі звернувся із позовною вимогою про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції, що свідчить про недоведеність особою позивача обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

39. Відповідач вказав, що з системного аналізу наведених норм Кодексу України з процедур банкрутства, а також зважаючи на правову природу правовідносин на підставі яких позивач сформулював позовні вимоги вбачається, що грошова винагорода арбітражного керуючого визначається в межах існуючих норм Кодексу України з процедур банкрутства і не містить посилання на наявність у відповідача обов`язку по сплаті інфляційних втрат, чи іншого виду виплат окрім тих, що передбачені Кодексу України з процедур банкрутства. Відтак, у задоволенні позовних вимог просить суд відмовити повністю.

IV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

40. У провадженні Господарського суду Івано-Франківської області перебувала справа № 909/1143/18 про банкрутство Спільного підприємства "Івано-Франківський центральний ринок Івано-Франківської облспоживспілки".

41. Так, 02.04.2019 суд відкрив провадження у справі № 909/1143/18 про банкрутство Спільного підприємства "Івано-Франківський центральний ринок Івано-Франківської облспоживспілки", визнав грошові вимоги Головного управління ДФС в Івано-Франківській області у розмірі 254 4337, 51 гривень, ввів процедуру розпорядження майном боржника строком на 115 календарних днів, призначив розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Сидорака О. О. та призначив попереднє засідання на 14.05.2019.

42. В подальшому постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 17.09.2019 припинено процедуру розпорядження майном боржника, визнано СП "Івано-Франківський центральний ринок Івано-Франківської облспоживспілки" банкрутом, відкрито його ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута - арбітражного керуючого Сидорака О. О.

43. Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 31.05.2022 у справі № 909/1143/18 клопотання ліквідатора Сидорака О. О. № 112 від 10.05.2022, № 113 від 10.05.2022 задоволено частково. Затверджено нараховану грошову винагороду ліквідатора Спільного підприємства "Івано-Франківський центральний ринок Івано-Франківської облспоживспілки" Сидорака О. О. за у розмірі 330 798, 00 гривень основної винагороди та 12 307, 50 гривень понесених витрат у ліквідаційній процедурі. В іншій частині клопотання ліквідатора Сидорака О. О. № 112 від 10.05.2022, № 113 від 10.05.2022 відмовлено. Визначено джерело виплати основної грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого Сидорака О. О. за виконання повноважень ліквідатора Спільного підприємства "Івано-Франківський центральний ринок Івано-Франківської облспоживспілки", м. Івано-Франківськ, - Головне управління ДПС у Івано-Франківській області. Стягнуто з ГУ ДПС в Івано-Франківській області на користь арбітражного керуючого Сидорака О. О. 330 798, 00 гривень основної винагороди та 12 307, 50 гривень понесених витрат у ліквідаційній процедурі. На виконання вказаної ухвали Господарським судом Івано-Франківської області було видано наказ.

44. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 01.09.2022 ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 31.05.2022 у справі № 909/1143/18 залишено без змін, апеляційну скаргу арбітражного керуючого Сидорака Олексія Олексійовича без задоволення.

45. Арбітражний керуючий Сидорак О. О. звернувся із заявою вих. № 138 від 31.10.2022 до ГУ ДКС України в Івано-Франківській області про стягнення на його користь основної грошової винагороди та відшкодування витрат за виконання повноважень ліквідатора СП "Івано-Франківський Центральний Ринок", до якої заявником додано оригінал ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 31.05.2022 у справі № 909/1143/18, оригінал наказу від 31.05.2022 та оригінал постанови Західного апеляційного господарського суду від 01.09.2022. Як зазначає позивач, означені документи направлені на адресу ГУ ДКС України в Івано-Франківській області рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

46. Згідно з долученим до матеріалів справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 510 означене відправлення вручено адресату - ГУ ДКС України в Івано-Франківській області 07.11.2022.

47. Як стверджує позивач, в подальшому він повторно звертався до ГУ ДКС України в Івано-Франківській області із заявою про стягнення на користь арбітражного керуючого Сидорака О. О. основної грошової винагороди та відшкодування витрат за виконання повноважень ліквідатора СП "Івано-Франківський Центральний Ринок", яку також було направлено на адресу ГУ ДКС України в Івано-Франківській області рекомендованим листом з повідомленням про вручення, та яку з слів позивача отримано адресатом 15.12.2022.

48. Докази звернення позивача з означеною заявою вих. № 143 від 12.12.2022 до ГУ ДКС України в Івано-Франківській області в матеріалах справи відсутні.

49. У позовній заяві арбітражний керуючий Сидорак О. О. зазначив, що 12.12.2022 він звернувся із заявою вих. № 144 до ГУ ДПС України в Івано-Франківській області, яку направлено адресату рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отриману ГУ ДПС України в Івано-Франківській області 15.12.2022.

50. Із наданої АТ КБ "Приватбанк" заключної виписки за період з 01.01.2023 по 31.08.2023 вбачається, що виплати основної грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого Сидорака О. О. за виконання повноважень ліквідатора Спільного підприємства "Івано-Франківський центральний ринок Івано-Франківської облспоживспілки" згідно наказу Господарського суду Івано-Франківської області від 31.05.2022 у справі № 909/1143/18 здійснювалися частинами в період з 24.05.2023 по 23.08.2023.

51. Відтак, зважаючи на порушення відповідачем строків виконання ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 31.05.2022 у справі № 909/1143/18 та виданого на її підставі наказу, позивачем, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України нараховано та заявлено до стягнення суму інфляційних втрат в розмірі 47 859, 27 гривень.

V. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

52. За частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

53. Згідно із частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

54. Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати від боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 Цивільного кодексу України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

55. Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 Цивільного кодексу України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

56. За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 Цивільного кодексу України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

57. Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

58. При цьому суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав Позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких Позивач звернувся до суду, суд визнає обраний Позивачем спосіб захисту неналежним.

59. Суд звертає увагу на те, що у процесуальному законодавстві діє принцип jura novit curia (суд знає закони), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

60. Обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу "jura novit curia".

61. Тобто, суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Аналогічну позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 662/397/15-ц від 08.06.2021.

62. Згідно зі статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

63. Відповідно до статті. 1291 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

64. Так, відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

65. Згідно із частиною 1 статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

66. Частинами 2, 4 статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачено, що стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

67. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 (далі - Порядок № 845).

68. Відповідно до пункту 2 Порядку № 845, безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

69. Згідно із пунктом 3 Порядку № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

70. Так, згідно з підпунктом 2 пункту 4 Порядку № 845, органи Казначейства вживають заходів до виконання виконавчих документів.

71. Частиною 1 статті 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачено, що у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

72. Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (частина 2 статті 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень").

73. Відповідно до положень пункту 50 Порядку № 845, компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів: казначейством, якщо боржником є державний орган; державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку. Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

74. У пункті 51 Порядку № 845 вказано, що у рішенні (постанові) про виплату компенсації зазначаються: назва і дата видачі виконавчого документа, найменування органу, що його видав; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), код згідно з ЄДРПОУ або податковий номер (для юридичних осіб), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) або серія і номер паспорта для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття такого номера, реквізити рахунків стягувача і боржника; дата надходження документів та відомостей, необхідних для перерахування коштів, дата закінчення встановленого законом строку для перерахування коштів, дата перерахування коштів стягувачу; строк прострочення платежу; реквізити рахунка, з якого здійснюється безспірне списання; спосіб перерахування коштів стягувачу; сума нарахованої компенсації. Рішення про виплату компенсації затверджується Головою Казначейства, а постанова - керівником органу державної виконавчої служби.

75. Окрім цього, суд враховує правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 420/2411/19, за якою у разі неналежного виконання (прострочення) державою підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням її грошового зобов`язання перед кредитором, до правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання застосовуються вимоги частини другої статті 625 Цивільного кодексу України. Закон № 4901-VI не обмежує поширення дії статті 625 Цивільного кодексу України на правовідносини щодо прострочення виконання державою-боржником її грошового зобов`язання, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) у грошовому еквіваленті судовим рішенням, зокрема не обмежує можливості стягнення інфляційних втрат, які є об`єктивним явищем і не залежать від волі кредитора чи боржника. Крім того, у статті 625 Цивільного кодексу України немає застережень про те, що її приписи застосовуються лише до тих відносин, які не врегульовані іншими нормативно-правовими актами.

76. Таким чином, суд зазначає, що за приписами частини 1 статті 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

77. Механізм реалізації такої вимоги Закону № 4901-VI визначений Порядком № 845, який в пункті 50 встановлює, зокрема, що компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів Казначейством, якщо боржником є державний орган, та виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких заяв стягувачів. Водночас, Порядок № 845 у пункті 51 встановлює вимоги до змісту рішення (постанови) про виплату компенсації.

78. З наведених вище положень та норм частини 1 статті 3 та статті 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" слідує, що відповідальним за виконання судових рішень, які гарантовані державою, а також виплати компенсації стягувачу, у разі неперерахування коштів за рішенням суду, є саме ДКСУ (Казначейство), яке є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Підставою для виплати стягувачу компенсації, передбаченої цим Законом, слугує порушення органом казначейства строків перерахування коштів на виконання рішення суду про стягнення коштів з органу державної влади. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 826/7444/16.

79. Системний аналіз вищенаведених нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, дають підстави для висновку, що якщо боржником є державний орган компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявою стягувача Державною казначейською службою України і виплачується на підставі рішення про виплату компенсації, яке затверджується Головою Державної казначейської служби України, а тому тільки у разі відмови нарахувати та виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання Державної казначейської служби України нарахувати та виплатити відповідну компенсацію.

80. Матеріали даної справи не містять доказів звернення позивача до органу Державної казначейської служби України із заявою про нарахування та виплату відповідної компенсації та доказів того, що останнє відмовило у її нарахуванні та виплаті.

81. З урахуванням правових норм статей 15, 16 Цивільного кодексу України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

82. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема містити повне найменування (юридичної особи) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них (п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України).

83. Частиною 1 статті 45 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

84. По суті відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до участі у справі внаслідок пред`явленої до нього позовної вимоги.

85. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, установлення належності відповідача/відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

86. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 910/7122/17.

87. Верховний Суд у постанові від 26.01.2022 у справі № 917/2041/20 відзначив, що поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у господарському (судовому) процесі": сторонами в господарському (судовому) процесі є такі її учасники: позивач і відповідач, особи, які вказані у статті 4 ГПК України (частина 1 статті 45 ГПК України); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17).

88. За змістом наведених норм сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги.

89. З огляду на зміст наведених норм захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси позивача саме від відповідача (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17).

90. Отже належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

91. Звідси належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи не визнаного матеріального правовідношення.

92. При цьому, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

93. Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 905/386/18 та від 13.10.2020 № 640/22013/18.

94. Заразом, позивачем при зверненні з даним позовом до суду визначено відповідачем Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, однак належним відповідачем у справі являється Головне управління Державної казначейської служби в Івано-Франківській області.

95. Суд також враховує той факт, що позивач під час розгляду справи в суді, не заявляв клопотання про заміну не належного відповідача або залучення співвідповідача.

96. Окрім того, судом взято до уваги те, що у цій справі арбітражний керуючий Сидорак Олексій Олексійович не звертався до Головного управління Державної казначейської служби в Івано-Франківській області із заявою про нарахування та виплату компенсації відповідно до Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Порядку № 845, а останнє не відмовляло позивачу у нарахуванні та виплаті відповідної компенсації, то право позивача ще не було порушено органом Державної казначейської служби і звернення його до суду з цим позовом є передчасним.

97. Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

98. Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

99. Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Висновок суду.

100. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Судові витрати.

101. Відповідно до приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи відмову в задоволенні позову, сплачений судовий збір за подання позовної заяви в сумі 3 028, 00 гривень та інші судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 73, 86, 123, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. У позові Арбітражного керуючого ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про стягнення заборгованості в сумі 47 859, 27 гривень відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Повний текст рішення складено - 14.05.2024.

Суддя В. В. Михайлишин