ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2024 р. Справа№ 910/17955/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Мальченко А.О.

Скрипки І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2024

у справі №910/17955/23 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина"

про стягнення 32 975,20 грн,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" (далі - відповідач) про стягнення 32 975,20 грн, у тому числі: 23100,00 грн відшкодування шкоди в порядку суброгації, 8 280,35 грн інфляційних втрат коштів та 1 594,85 грн 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.11.2020 відбулось залиття приміщення за адресою АДРЕСА_1 внаслідок технічної несправності каналізаційної системи за наслідками забиття загальнобудинкового лежака каналізації, чим було нанесено матеріальної шкоди майну у вказаній квартирі, власником якої є ОСОБА_1 . Між ОСОБА_1 та позивачем був укладений Договір добровільного комплексного страхування майна та відповідальності № MZ10-58407 від 28.11.2019, вказаний випадок був визнаний страховим та позивач сплатив страхове відшкодування в сумі 23100,00 грн. Відповідач, як керуюча компанія, яка надає послуги з управління будинком та є виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за вказаною адресою, є особою, винною в нанесенні матеріальної шкоди страхувальнику, у зв`язку з чим позивач в порядку суброгації просив суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування, а також нараховані у зв`язку з простроченням платежу інфляційні втрати коштів та 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15 січня 2024 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" страхове відшкодування у розмірі 23100,00 грн, 3% річних - 1594 грн 85 коп., інфляційні втрати коштів - 8280 грн 35 коп. та судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які доводять справжню причину затоплення згаданої квартири, оскільки доданий до матеріалів справи Акт від 30.12.2020 не відповідає вимогам, встановленим чинним законодавством і його датовано місяцем пізніше ймовірного підтопленням квартири та не доводить протиправності поведінки позивача; також за наявною у відповідача інформацією 28.11.200 не було зафіксовано викликів за вказаною адресою; ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором; у відповідача на балансі ніколи не обліковувався зазначений будинок, а послуги з управлення та утримання вказаного будинку відповідач надавав виключно на підставі укладених договорів із співвласниками цього будинку; відповідач, як обслуговуюча організація, жодним чином не може вплинути на порушення споживачами вимог по утриманню внутрішніх мереж в їх житлових приміщеннях та обладнання, їх засмічення, захаращення будівельними відходами тощо, внаслідок чого можуть виникати аварійні ситуації у будинку; п. 7.5 договору №269 від 29.078.2019, укладеного між відповідачем та ОСОБА_1 , передбачено, що споживач несе відповідальність за завдані збитки перед управителем, власниками (користувачами) інших нежитлових приміщень, квартир в розмірі та порядку, визначеному за погодженням сторін за відповідним рішенням суду; п.4.8 положення до правил користування житловими приміщеннями (додаток №1 до вказаного договору) заборонено викидати або зливати в каналізацію будівельні відходи; таким чином, відповідачем здійснювалися всі необхідні та можливі заходи для підтримання внутрішньо будинкових мереж зазначеного будинку у робочому стані та недопущення аварійних ситуацій.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 24 березня 2024 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

21.03.2024 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що відповідач надає послуги з управління та є виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, в тому числі й будинку за адресою АДРЕСА_1 , підтоплення квартири АДРЕСА_1 у якому сталось внаслідок протиправної бездіяльності відповідача; причина залиття підтверджується Актом від 30.12.2020 комісії співробітників відповідача за зверненням власника від 28.11.2020; акт був створений та підписаний комісією співробітників відповідача, він має всі необхідні відомості про подію, тому є належним і допустимим доказом і вказаним актом не встановлено вину власника квартири в її залитті; відповідач посилається на договір №269 і положення (додаток 1 до договору), однак не надав їх ні суду першої інстанції, ні позивачу, тому вони не можуть братися судом до уваги; інформація про пошкодження об`єкта страхування детально описана в акті огляду; твердження відповідача про те, що акт від 30.12.2020 не повинен братись до уваги, оскільки складений через місяць після події і що аварійного виклику 28.11.2020 зафіксовано не було, суперечать фактичним обставинам, оскільки у самому акті зазначено, що він складений за зверненням власника 28.11.2020; на дату складання акту не міг вплинути ні власник квартири, ні позивач, а датуючи акт місяцем пізніше апелянт намагався уникнути відповідальності за свої дії чи бездіяльність; внаслідок протиправної бездіяльності відповідача сталося залиття квартири.

Частиною 2 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2024, у зв`язку із перебуванням судді Агрикової О.В. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Козир Т.П., суддів Мальченко А.О., Скрипки І.М.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 28.11.2019 між позивачем - Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС", як Страховиком, та ОСОБА_1 , як Страхувальник, було укладено Договір добровільного комплексного страхування майна та відповідальності №MZ10-58407, предметом якого є страхування квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно розділу 5 вказаного Договору страховим випадком є, у тому числі, дія води - протікання будь-якої рідини внаслідок аварії систем водопроводу, опалення, каналізації, пожежогасіння.

Право власності ОСОБА_1 набуто на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 30.09.2020 року, укладеного між ТОВ "Крістал Ессет менеджмент", який діє за рахунок і в інтересах активів пайового венчурного інвестиційного фонду "Інтергалбудінвест" та ОСОБА_1

28.11.2020 сталося залиття квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

30.11.2020 ОСОБА_1 подав позивачу Заяву про настання події з застрахованим майном, в якій вказав, що 28.11.2020 сталось залиття кімнат фекальними водами через забиття каналізаційного стоку.

02.12.2020 Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" в особі Омельченка О.Б. в присутності страхувальника ОСОБА_1 складено акт огляду квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зафіксоване пошкодження майна водою внаслідок аварії систем каналізації. Додатком до акту є фотографії пошкодження майна.

Згідно з Актом про обстеження квартири від 30.12.2020, складеного комісією співробітників ТОВ "Інвестбудгаличина" - менеджер управитель ОСОБА_2., майстер ОСОБА_3 , сл.сантехніка ОСОБА_4 ,в присутності власника приміщення, виявлено, що за наслідками забиття загальнобудинкового лежака каналізації будівельного сміття, паперу та поліетиленових пакетів, розташованого в підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_1 відбулося підтоплення квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з висновком про розмір матеріального збитку №1-00/966-1 від 13.01.2021, складеного фізичною особою - підприємцем Ільченко Д.В. (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №284/19 від 09.04.2019), розмір матеріального збитку квартири за адресою: АДРЕСА_1 складає 23100 грн.

Відповідно до Страхового акту №0031/49/521 від 16.01.2021 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 23100,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №153315 від 18.01.2021 із зазначенням призначення платежу: "страхове відшкодування по дог.№MZ10-58407 від 28.11.2019".

29.06.2021 позивач надіслав на адресу відповідача досудову претензію №02301/5221 від 11.05.2021 з вимогою здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 23100,00 грн протягом одного місяця з дня отримання вимоги.

Досудова претензія була отримана відповідачем 30.06.2021, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення, однак залишена без відповіді та реагування.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача в порядку суброгації 23100,00 грн відшкодування шкоди в порядку суброгації, 8 280,35 грн інфляційних втрат коштів та 1594,85 грн 3% річних за період з 30.07.2021 по 16.11.2023, посилаючись на те, що відповідач, як керуюча компанія, яка надає послуги з управління будинком та виконавець послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за вказаною адресою, є особою, винною в нанесенні матеріальної шкоди страхувальнику.

Справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, ухвалою суду від 29.11.2023 було зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому.

Вказану ухвалу відповідач отримав 01.12.2023, що підтверджується довідкою про доставку документу до його електронного кабінету, отже мав подати відзив на позовну заяву до 15.12.2023, однак подав відзив лише 12.01.2024, з пропуском вказаного строку та після початку розгляду справи по суті, тому суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв вказаний відзив та здійснював розгляд справи за наявними матеріалами.

За наслідком розгляду спору по суті суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з частини 2 статті 512 та статті 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, виплата страхового відшкодування в загальній сумі 23 100,00 грн була здійснена позивачем у зв`язку зі страховою подією та у відповідності до умов Договору добровільного комплексного страхування майна та відповідальності № MZ10-58407 від 28.11.2019.

Отже, факт виплати страховиком страхового відшкодування обумовив перехід до нього від страхувальника відповідних прав у порядку суброгації до особи, відповідальної за завдані збитки, в межах понесених ним витрат на виплату страхового відшкодування.

Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке існувало на момент заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, та зміна в ньому кредитора.

Під час суброгації нового зобов`язання не виникає, первісні правовідносини залишаються незмінними. Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином позивач у даній справі витупає на правах потерпілого ( ОСОБА_1 ), а тому до нього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

У пункті 8 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 3 статті 22 ЦК України визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Крім того, за загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, яка не відповідає вимогам закону, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У правовідносинах, що розглядаються, шкода - це фактично міра відповідальності;

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки особи, яка заподіяла шкоду.

г) вина завдавача шкоди, але за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону, обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність сукупності всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки тієї особи, яка заподіяла шкоду.

За таких обставин саме на позивача покладається обов`язок довести обґрунтованість своїх вимог, а саме, наявність шкоди, протиправність поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, і для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених ознак складу цивільного правопорушення, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Частина 2 статті 1166 ЦК України встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Щодо першої складової - протиправності поведінки (бездіяльності) відповідача, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальними послугами є результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг та незаконного проникнення в належне йому житло (інший об`єкт нерухомого майна).

Згідно з пунктом 1.3 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерство з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190, виробник обслуговує вуличні, квартальні та дворові мережі водопостачання та водовідведення, споруди і обладнання, а також технологічні прилади й пристрої на них, які перебувають у нього на балансі або на які є відповідний договір на обслуговування із споживачем.

Відповідно до пункту 14.1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, вуличні, квартальні, дворові, будинкові мережі, споруди і обладнання систем водопостачання та водовідведення обслуговуються та реконструюються тим підприємством, у якого ці об`єкти перебувають на балансі.

Пунктом 15.2 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України передбачено, що виробники та споживачі зобов`язані забезпечити охорону і цілісність систем централізованого питного водопостачання та водовідведення, які перебувають у них на балансі (трубопроводи, споруди, засоби обліку, люки, колодязі, гідранти тощо), не допускати їх пошкодження, затоплення й розморожування, очищати від льоду та снігу ляди колодязів, стежити за цілісністю встановлених пломб, забезпечувати відведення поверхневих вод від колодязів.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 (далі - Правила), утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

За умовами пункту 2 Правил технічне обслуговування жилих будинків - це комплекс робіт, спрямованих на підтримку справності елементів будівель чи заданих параметрів та режимів робот технічного обладнання. Система технічного обслуговування жилих будинків повинна забезпечувати безпечне та безперебійне функціонування будинків, інженерних мереж та обладнання протягом установленого терміну служби будинку. Технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо.

Відповідно до пункту 2.3.6 Правил, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4 до Правил).

У додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.

В акті мають бути зазначені такі відомості:1) дата складання акту (число, місяць, рік); 2) прізвища, ініціали та посади членів комісії; 3) прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; 4) прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири,, з вини якого сталося залиття; 4) адреса квартири, поверх, форма власності; 5) характер залиття та його причини; 6) завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених унаслідок залиття речей та їхня орієнтовна вартість); 7) висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Таким чином, складаючи акт про залиття, комісія повинна не тільки забезпечити присутність осіб, визначених у зазначених Правилах, але і вказати всю вищевказану необхідну інформацію.

Разом з цим, Верховний Суд у постанові від 22.02.2023 року у справі №263/14437/19 вказав, що зазначені Правила не передбачають можливість встановлення вказаних обставин залиття виключно актом, складеним за формою Додатку 4, а в пункті 2.3.6. Правил передбачено лише можливість складення такого акту у разі залиття, аварії квартир.

Матеріалами справи підтверджується, що комісією у складі працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина", в присутності власника квартири, було складено Акт від 30.12.2020, яким виявлено, що за наслідками забиття загальнобудинкового лежака каналізації будівельного сміття, паперу та поліетиленових пакетів, розташованого в підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_1 .

Вказаний Акт складено за зверненням власника від 28.11.2020 і ним не встановлено вини власника у забитті каналізації.

Твердження відповідача про те, що вказаний Акт не відповідає вимогам, встановленим Правилами і його датовано місяцем пізніше ймовірного підтопленням квартири, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки вказаний акт складався саме працівниками відповідача, отже всі недоліки вказаного акту покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги вказаний акт в якості належного та допустимого доказу відповідно до вимог чинного законодавства України на підтвердження визначення причин залиття квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає, у тому числі, забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо.

Статтею 6 вказаного Закону передбачено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

В свою чергу, відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку, регулюються нормами Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Так, відповідно до частини 1 статті 9 вказаного Закону управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" зазначено, що управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Таким чином, з наведених положень закону вбачається, що управителем є особа, яка надає житлово-комунальні послуги з управління багатоквартирним будинком та зобов`язана забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку, у тому числі, забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України від 25.04.2005 року №60, виконавцем послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків може бути визначений суб`єкт господарювання, з яким досягнуто згоди про надання таких послуг та який відповідає вимогам пункту 1.3 Порядку (провадить господарську діяльність з надання послуг з управління будинком).

Згідно визначень, які містяться у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року №76, виконавець послуг - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (далі - управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Отже, експлуатуюча будинок організація (управитель будинку) - є організація, яка утримує на балансі відповідне майно, веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом, тобто є виконавцем житлово-комунальних послуг з управління, утримання будинку та прибудинкової території.

За таких обставин, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач - ТОВ "Інвестбудгаличина" є експлуатуючою організацією та виконавцем послуг з управління та утримання будинку АДРЕСА_1 та прибудинкової території, тобто здійснює функції управителя багатоквартирним будинком, розташованим за адресою АДРЕСА_1 , та надає житлово-комунальні послуги з управління ним.

Крім того, відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року №927/11207, вказаний акт складений комісією співробітників саме ТОВ "Інвестбудгаличина" (менеджером управителем, майстром, слюсарем-сантехніком), яке згідно з вимогами закону та виходячи з фактичного виконання функцій управителя багатоквартирним будинком несе обов`язок щодо проведення періодичного комплексного обстеження її цілісності та ремонту у разі такої необхідності.

Згідно з положеннями статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а також на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг та незаконного проникнення в належне йому житло (інший об`єкт нерухомого майна).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що залиття квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , сталося внаслідок забиття загальнобудинкового лежака каналізації будівельного сміття, паперу та поліетиленових пакетів, розташованого в підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_1 та перебуває на обслуговуванні ТОВ "Інвестбудгаличина", яке згідно з вимогами чинного законодавства та виходячи з фактичного виконання функцій управителя багатоквартирним будинком несе обов`язок щодо проведення періодичного комплексного обстеження цілісності каналізації та ремонту у разі такої необхідності.

За таких обставин, є юридичного правильний висновок суду першої інстанції про те, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, що полягала у незабезпеченні належного стану внутрішньобудинкових систем каналізації у будинку, технічне обслуговування яких було покладено на відповідача, сталося залиття квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Щодо другої складової - наявності шкоди та її розміру, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з висновком про розмір матеріального збитку №1-00/966-1 від 13.01.2021, складеного фізичною особою - підприємцем Ільченко Д.В., розмір матеріального збитку квартири за адресою: АДРЕСА_1 складає 23100,00 грн.

Вказаний висновок про розмір матеріального збитку відповідає вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та Національному стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна та майнових прав" та Національному стандарту №2 "Оцінка нерухомого майна".

Відповідно до Страхового акту №0031/49/521 від 16.01.2021 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 в розмірі 23100 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №153315 від 18.01.2021 із зазначенням призначення платежу: "страхове відшкодування по дог. №MZ10-58407 від 28.11.2019".

При визначенні розміру заподіяної шкоди у даному випадку суд першої інстанції обґрунтовано виходив із розміру матеріального збитку, визначеного висновком про розмір матеріального збитку №1-00/966-1 від 13.01.2021.

Отже, позивачем належними доказами доведено як наявність завданої шкоди, так і її розмір.

Щодо третьої складової - причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, то між протиправною бездіяльністю відповідача та завданою шкодою існує прямий причинний зв`язок, оскільки у разі належного виконання відповідачем своїх обов`язків щодо забезпечення належного стану внутрішньобудинкових систем каналізації у будинку, технічне обслуговування яких було покладено на відповідача застрахованому позивачем майну не була б завдана шкода його залиттям.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зазначений стандарт доказування "вірогідності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідачем не надано суду у встановленому поряду жодних доказів, які б спростовували доводи позивача або доводили б відсутність вини відповідача у завданні шкоди застрахованому позивачем майну, а позивачем, у свою чергу, надано достатньо доказів, які підтверджують його вимоги.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних за загальний період прострочення з 30.07.2021 по 16.11.2023 у розмірі 1594,85 грн та інфляційні втрати коштів у розмірі 8280,35 грн за період серпня 2021 року по жовтень 2023 року.

Пунктом 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди в порядку суброгації, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов`язанням.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року у справі №910/22034/15.

Матеріалами справи підтверджується, що 29.06.2021 позивач надіслав на адресу відповідача заяву №02301/5221 з вимогою здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 23100,00 грн протягом одного місяця з дня отримання вимоги. Вказана заява отримана відповідачем 30.06.2021, отже, відповідач мав сплатити вказані кошти у строк до 29.07.2021, а з 30.07.2021 виконання зобов`язання є простроченим.

Перевіривши розрахунки інфляційних втрат коштів та процентів річних, які наведені у позовній заяві, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вони зроблені арифметично та методологічно вірно, а тому ці позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи встановлені фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведено повний склад цивільного правопорушення, а відповідачем не доведено відсутності його вини, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача в порядку суброгації 23100,00 грн шкоди, 8 280,35 грн інфляційних втрат коштів та 1 594,85 грн 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив наявні у матеріалах справи докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15 січня 2024 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.05.2024.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді А.О. Мальченко

І.М. Скрипка