УХВАЛА

м. Київ

06.05.2024Справа № 910/5493/24

Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову (до пред`явлення позову)

Особи, які отримають статус учасника справи:

відповідач 1: ОСОБА_2

відповідач 2: Миронівська міська рада

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

03.05.2024 до Господарського суду міста Києва від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить суд:

1) до набрання законної сили судовим рішенням у господарській справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Миронівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Миронівської міської ради заборонити державним кадастровим реєстраторам, іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії, здійснювати в Державному кадастровому реєстрі, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційні дії щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0031 площею 5,2004 га, у тому числі щодо поділу, розділу, об`єднання земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0031 площею 5,2004 га, реєстрації проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною цільового призначення із земель сільськогосподарського призначення, площею 5,2004 га, кадастровий номер :02:004:0031 площею 5,2004 га, з (код КВЦПЗ 01.02) для ведення фермерського господарства, на (код КВЦПЗ 01.01) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за межами с. Коритище, (колишньої Коритищенської сільської ради) Полівського старостинського округу №13 Миронівської міської територіальної громади Обухівського району Київської області, та технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0031 площею 5,2004 га, що розташована за межами с. Коритище, (колишньої Коритищенської сільської ради) Полівського старостинського округу № 13 Миронівської міської територіальної громади Обухівського району Київської області.»

2) вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Миронівській міській раді вчиняти дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0031 площею 5,2004 га, з (код КВЦПЗ 01.02) для ведення фермерського господарства, на (код КВЦПЗ 01.01) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за межами с. Коритище, (колишньої Коритищенської сільської ради) Полівського старостинського округу №13 Миронівської міської територіальної громади Обухівського району Київської області, а саме - надавати дозволи на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості) , проектів землеустрою та іншої землевпорядної документації, передавати в оренду, передавати в постійне користування, передавати у власність та інше - до виконання рішення суду.

Обгрунтовуючи подану до суду заяву, заявник вказує на те, що на підставі наказу ГУ Держземагенства у Київській області №10-5823/15-14-сг від 22.09.2014 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_1. на території Коритищенської сільської ради, Миронівського району, Київської області та надано в оренду позивачу земельну ділянку, загальною площею 5,2004 га (кадастровий номер :02:004:0031) для ведення фермерського господарства, строком на 35 років, розташовану на території Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області

У зв`язку з тим, що договір оренди так і не було укладено у ОСОБА_1 виникла необхідність звернутись до Миронівської ОТГ з клопотанням про укладення договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0031.

У відповідь на адвокатський запит листом Миронівська міська рада від 22.03.2024 №02-37/1692 повідомило, що відповідно до частини другої статті 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами земельних торгів. Договори оренди земельних ділянок міська рада укладає лише на підставі відповідного рішення, яке приймається на пленарному засіданні ради.

На 65 сесії Миронівської міської ради, яка відбулася 07.03.2024, рішення щодо укладення договору оренди відносно земельних ділянок за кадастровими номерами :02:004:0030, :03:003:0010, :03:003:0011, :02:003:0012, :03:001:0005, :02:008:0002, :02:009:0003, :02:004:003 не прийняте на підставі ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в зв`язку з не набранням більшості голосів. До Миронівської міської ради від 12.02.2024 надійшли звернення громадян, за якими відповідно до рішень суду визнано право на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві імені Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області. Відповідно до схеми, що входить до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) в межах Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області земельні ділянки накладаються на земельні ділянки за кадастровими номерами :02:004:0030, :03:003:0010, :03:003:0011, :02:003:0012, :03:001:0005, :02:008:0002, :02:009:0003, :02:004:0031.

На 65 сесії Миронівської міської ради, яка відбулася 07.03.2024, були прийняті рішення про надання дозволу на поділ земельних за кадастровими номерами :02:004:0030, :03:003:0010, :03:003:0011, :02:003:0012, :03:001:0005, :02:008:0002, :02:009:0003, :02:004:0031.

Втім, як вказує заявник, після прийняття відповідачем 2 заяви позивача про укладення договору оренди земельної ділянки органом місцевого самоврядування не було прийнято жодного рішення. Тобто, відмова в укладені договору оренди повинна була бути у формі рішення, прийнятого на пленарному засіданні сесії, а лист вих № 22.03.2024 р. №02-37/1692 не є рішенням органу місцевого самоврядування і не свідчить про розгляд заяви по суті.

З огляду на зазначене, як вказує заявник, він має намір звернутися з відповідним адміністративним позовом.

Рішенням Миронівської міської ради шістдесят п`ятої сесії восьмого скликання від 07 березня 2024 року № 5098-65-VIII «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_2 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для виділення земельної частки (пай)», вирішено: 1. Надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною цільового призначення із земель сільськогосподарського призначення, площею 5,2004 га, кадастровий номер :02:004:0031 з (код КВЦПЗ 01.02) для ведення фермерського господарства, на (код КВЦПЗ 01.01) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за межами с. Коритище, (колишньої Коритищенської сільської ради) Полівського старостинського округу № 13 Миронівської міської територіальної громади Обухівського району Київської області 2. Розроблений проект землеустрою подати на затвердження на сесії Миронівської міської ради. 3. Надати дозвіл гр. ОСОБА_2 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної площею 5,2004 га, кадастровий номер :02:004:0031, що розташована за межами с. Коритище, (колишньої Коритищенської сільської ради) Полівського старостинського округу № 13 Миронівської міської територіальної громади Обухівського району Київської області.

Заявник вважає вказане рішення протиправним і таким, що підлягає скасування з огляду на наступне.

Як вказує заявник, насправді ОСОБА_2 звернулася тільки 05 березня 2024 року, а не 12.02.2024 року, як це зазначено у відповіді від 22.03.2024 р. № 02-37/1692, з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміною цільового призначення та поділу щодо земельної ділянки кадастровий номер № :02:004:0031 площею 5,2004 га, яка розташована за межами с. Коритище, (колишньої Коритищенської сільської ради) Полівського старостинського округу № 13 Миронівської міської територіальної громади Обухівського району Київської області.

Підставою для такого звернення стало рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду України від 14.09.2016 р. у справі № 371/383/16-ц, яким визнано право на земельну частку (пай) в розмірі 4,76 умовних кадастрових га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колективної власності колишнього АТ «Коритищанське» села Коритище Миронівського району Київської області.

Тобто, як вказує заявник, встановлено тільки право на отримання земельного паю в порядку спадкування за законом, проте не встановлено, жодним документом, що земельна ділянка кадастровий номер №:02:004:0031 площею 5,2004 га є тим самим земельним паєм, який закріплений за ОСОБА_2 за результатами жеребкування. У зв`язку з чим заявник має намір подати клопотання про проведення судової земельно-технічної експертизи.

Крім того, як вказує заявник, ОСОБА_2 , вже реалізувала своє право як особи власники земельних часток (паїв) із земель колективної власності колишнього АТ «Коритищанське» села Коритище Миронівського району Київської області та їй виділили земельні ділянки у натурі (на місцевості), остання отримала державний акт на право власності на земельну ділянку і оформила право приватної власності на землю.

Тобто, за твердженням заявника, рішення Миронівської міської ради шістдесят п`ятої сесії восьмого скликання від 07 березня 2024 року № 5098-65-VІІІ є незаконним і таким, що порушує його права як орендаря, та має бути скасованим.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Згідно з ч. 4 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

У ч. 1 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Суд зазначає, що право особи на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду, в тому числі додержання правил юрисдикції у господарських судах.

Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів.

Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності, оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої.

Виключна підсудність - це правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що певні категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. Правило про виключну підсудність застосовується судом у будь-якому випадку за наявності визначених законом умов, не залежить від волі сторін, а також наявності чи відсутності обґрунтувань учасників справи щодо її застосування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.08.2019 у справі №916/142/19.

У постанові Верховного Суду від 17.10.2019 у справі №905/1732/18 викладено правову позицію про те, що до позовів про права на нерухоме майно відносяться позови щодо захисту речових прав на нерухоме майно, зокрема: віндикаційний - про витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 Цивільного кодексу України); негаторний - про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 Цивільного кодексу України); про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності (ст.392 Цивільного кодексу України) тощо.

У постанові Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №760/6693/17-ц судом зазначено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

Згідно з положеннями статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 Цивільного кодексу України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм Верховний Суду у постанові від 19.06.2019 у справі №760/6693/17-ц висловив правову позицію, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною умов договору, об`єктом якого є нерухоме майно, вимог іпотекодержателя.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №638/1988/17, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 у справі №910/10647/18 дійшла висновку, що у частині третій статті 16 Господарського процесуального кодексу України в попередній редакції йшлося про виключну підсудність господарським судам справ у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном.

Натомість у частині третій статті 30 Господарського процесуального кодексу України в чинній редакції йдеться про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, тобто, перелік спорів цієї категорії розширено.

Отже, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі №911/2390/18 зазначила, що за визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука «з приводу» означає «у зв`язку з чим-небудь», тому словосполучення «з приводу нерухомого майна» треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майном або певними діями, пов`язаними з цим майном.

Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного Господарського процесуального кодексу України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі №911/2390/18 дійшла висновку, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 Господарського процесуального кодексу України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

З урахуванням викладеного, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається (до подання позовної заяви) за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, тоді як спір у даній справі виник з приводу нерухомого майна (земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0031, площею 5,2004 га, що розташована за межами с. Коритище (колишньої Коритищенської сільської ради) Полівського старостинського округу № 13 Миронівської міської територіальної громади Обухівського району Київської області, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову повинна бути подана до Господарського суду Київської області.

Згідно з ч. 1 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У ч. 2 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У ч. 3 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Зважаючи на те, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову повинна бути подана до Господарського суду Київської області (за місцем знаходження нерухомого майна), суд дійшов висновку передати матеріали заяви про забезпечення позову у справі №910/5493/24 до Господарського суду Київської області.

При цьому, судом встановлено, що ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 03.04.2024 у справі №371/455/24, як набрала законної сили 03.04.2024, було відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі (про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування) з тих підстав, що розгляд такої справи відноситься до компетенції господарського суду та проводиться в порядку господарського, а не цивільного судочинства.

Керуючись статтями 31, 138, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову (до подання позовної заяви) у справі №910/5493/24 передати на розгляд до Господарського суду Київської області.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Суддя О.М. Спичак