ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2024 р. Справа№ 910/16930/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Мальченко А.О.

Скрипки І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2024

у справі №910/16930/23 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Департаменту патрульної поліції

до фізичної особи-підприємця Мельніченка Івана Юрійовича

про стягнення 33579,00 грн,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року Департамент патрульної поліції (далі - позивач) звернувся у Господарський суд міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Мельніченка Івана Юрійовича (далі - відповідач) про стягнення 33 579,00 грн штрафних санкцій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач на 41 день прострочив виконання робіт за договором №196 від 19.04.2023 про надання послуг з проведення поточного ремонту адміністративної будівлі літ."А-3" управління патрульної поліції у Львівській області.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач отримав грошову компенсацію за порушення умов Договору, якою є 29 894,39 грн за банківською гарантією №1022/23-ГВ, наданою АТ "Банк інвестицій та заощаджень" на виконання умов тендерної документації. Також відповідач заявив клопотання про зменшення розміру пені, оскільки відповідно до акту виконаних будівельних робіт КБ-2В від 26.07.2023 прибуток відповідача складає 9718,18 грн, а роботи проводились у приміщеннях, де постійно перебували працівники поліції, час від часу доводилось зволікати з гучними роботами і чекати на можливість продовження, крім того, під час повітряних тривог роботи не проводились.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця Мельніченка Івана Юрійовича на користь Департаменту патрульної поліції 16789,50 грн пені, 2684,00 грн судового збору.

Відмовлено в іншій частині позову.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині зменшення розміру штрафних санкцій та прийняти нове рішення, яким в цій частині задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача 33579,00 грн штрафних санкцій.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи та невірно застосовані норми матеріального права, оскільки відповідно до відкритих даних з сайту alerts.in.ua у період з 19.04.2023 по 15.06.2023 загальна тривалість повітряних тривог у робочий час (09:00-18:00) становила 169 хвилин, такий незначний проміжок часу, протягом якого роботи не проводились, жодним чином не міг суттєво вплинути на строки та обсяги виконання робіт за договором та прострочити його виконання на 41 день, тому висновки суду про те, що оголошення повітряних тривог створило істотну перешкоду для своєчасного та належного виконання робіт є необґрунтованими та недоведеними обставинами; відповідач, який є господарюючим суб`єктом, несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності; вартість послуг за договором становить 597887,97 грн, отже неустойка не є "значно" чи "надмірно" великою, тому у суді були підстави для зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 25 березня 2024 року; сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (поданий через систему "Електронний суд" 20.03.2024) заперечив проти її задоволення та просив залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів щодо розрахунку тривалості повітряних тривог у період надання послуг, а статистичний підрахунок, наведений позивачем, не враховує часу, який був витрачений не тільки працівниками підрядника, але й основним персоналом на те, щоб вийти з будівлі і перейти в укриття, а потім знову потрапити на робочі місці; згідно акту виконаних будівельних робіт КБ-2В прибуток відповідача складає усього 9718,18 грн, інші показники - це затратна частина на виконання робіт, відповідно твердження про те, що неустойка є порівняно невеликою з ціною договору є безпідставними; відповідач є молодим недосвідченим підприємцем і стягнення повної суми неустойки є надмірним тягарем для нього; у приміщеннях, де постійно перебували працівники поліції, час від часу доводилось зволікати з гучними роботами і чекати на можливість продовження; позивач отримав грошову компенсацію за порушення умов договору в сумі 29894,39 грн за банківською гарантією, тобто позивач двічі за одне й те саме намагається отримати матеріальну вигоду; порушення строків виконання робіт жодним чином не завдало збитків позивачу, а представники позивача запрошують відповідача брати участь в інших процедурах закупівель, оскільки задоволені якістю робіт; суд має право зменшити розмір неустойки, забезпечивши баланс інтересів сторін справи.

Частиною 2 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2024, у зв`язку із перебуванням судді Агрикової О.В. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Козир Т.П., суддів Мальченко А.О., Скрипки І.М.

Згідно з приписами статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивачем до апеляційної скарги доданий новий доказ - таблицю з часом оголошення/закінчення тривог. Вказана таблиця не підписана представником позивача, не зазначено джерело походження вказаної інформації та по якій області надані дані щодо тривог.

Згідно частини 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2023 було відкрито провадження у справі та, у тому числі запропоновано: відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позов; позивачу у строк не пізніше п`яти днів з моменту отримання відзиву від відповідача подати до суду відповідь на відзив.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу через систему "Електронний суд" 11.12.2023, однак позивач не скористався правом подати відповідь на відзив з доказами, які б спростовували доводи відповідача.

Враховуючи викладене, наданий позивачем новий доказ не приймається судом, оскільки прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто, без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 19 квітня 2023 року між Департамент патрульної поліції, як замовник, та фізична особа-підприємець Мельніченко Іван Юрійович, як виконавець, уклали договір №196 (далі - Договір), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується в межах твердої договірної ціни надати на свій ризик власними силами та засобами у строки, встановлені у договорі, послуги з проведення поточного ремонту адміністративної будівлі літ. "А-3" управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції за адресою: вул.Л.Перфецького, 19, м. Львів, за кодом ДК 021:2015-454500000-6 "Інші завершальні будівельні роботи" (далі - послуги), в обсягах, передбачених кошторисною документацією, на підставі якої складено локальний кошторис (додаток № 2 до договору), з дотримання чинних будівельних норм і правил, передбачених законодавством України, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці послуги.

Послуги повинні бути надані в повному обсязі у строк, не пізніше 15.06.2023 від дати підписання договору (п. 2.1 Договору).

Згідно з п. 2.2 Договору приймання-передавання наданих послуг оформлюється актом приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2В та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою № КБ-3.

Загальна вартість послуг становить 597887,97 грн (п. 3.1 Договору).

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що у разі порушення строку надання послуг у повному обсязі з вини виконавця, він сплачує на вимогу замовника штрафні санкції протягом десяти робочих днів після отримання цієї вимоги в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачуються штрафні санкції, від загальної вартості послуг за договором за кожний день прострочення до дня фактичного виконання зобов`язань.

Вищевказаний Договір був укладений за результатами відкритих торгів в системі "Прозоро" (ідентифікатор закупівлі UA-2023-03-29-010015-а).

У рахунок забезпечення виконання умов Договору фізична особа-підприємець Мельніченко Іван Юрійович (принципал) надав Департаменту патрульної поліції (бенефіціару) банківську гарантію забезпечення виконання договору №1022/23-ГВ від 17.04.2023 на суму 29894,39 грн, видану акціонерним товариством "Банк інвестицій та заощаджень" (далі - Гарантія).

Згідно з умовами Гарантії акціонерне товариство "Банк інвестицій та заощаджень" зобов`язувався протягом п`яти банківських днів після одержання письмової вимоги бенефіціара без необхідності для бенефіціара обґрунтувати свою вимогу, без будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов, сплатити бенефіціару 29894,39 грн.

У порушення умов Договору роботи відповідачем були виконані лише 26.07.2023, тобто зобов`язання є простроченим на 41 день, що підтверджується Актом №1 від 26.07.2023 приймання виконаних будівельних робіт за червень 2023 року форми №КБ-2в та Довідкою від 26.07.2023 про вартість виконаних будівельних та витрати за червень 2023 року фори №КБ-3, які підписані представником позивача без будь-яких зауважень щодо якості робіт.

08.08.2023 позивач направив відповідачу лист за вих. №14085/41/3/02-2023 про добровільне відшкодування штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов договору в сумі 33579,00 грн (41 день х 819,00 грн). Вказаний лист залишений відповідачем без відповіді та виконання.

Листом від 20.10.2023 за вих.№18781/41/3/01-2023 позивач направив АТ "Банк інвестицій та заощаджень" вимогу за банківською гарантією в сумі 29984,39 грн у зв`язку із порушенням принципалом (відповідачем) строку виконання зобов`язань за Договором на 41 день.

Вказана вимога була виконана банком і 30.10.2023 АТ "Банк інвестицій та заощаджень" направив відповідачу повідомлення-вимогу вих. №03-2/02/3136, в якій вимагав відшкодування фактично сплаченої за гарантією суми у розмірі 29894,39 грн.

07.11.2023, на вимогу АТ "Банк інвестицій та заощаджень" відповідач перерахував банку 29894,39 грн, що підтверджується квитанцією від 07.11.2023.

У зв`язку із викладеними обставинами, позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 33 579,00 грн штрафних санкцій.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що позивач отримав грошову компенсацію за порушення умов Договору, якою є 29894,39грн за банківською гарантією №1022/23-ГВ, наданою банком на виконання умов тендерної документації, а також заявив клопотання про зменшення розміру пені.

За наслідком розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, однак вважав можливим зменшити розмір неустойки на 50%, у зв`язку із чим задовольнив позовні вимоги частково та стягнув з відповідача на користь позивача 16789,50 грн.

Позивач у апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції виключно в частині зменшення розміру неустойки до 50% та відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Частинами 1, 2 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині задоволених позовних вимог, апеляційний господарський суд встановив, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору №196 від 19.04.2023, який за правовою природою є договором будівельного підряду, а предметом розгляду даної справи є матеріально-правова вимога про застосування наслідків порушення строків виконання робіт за договором.

Матеріалами справи підтверджується, що строки виконання робіт відповідачем прострочені на 41 день, що ним не заперечується, внаслідок чого у відповідача виник обов`язок сплатити передбачені договором штрафні санкції в сумі 33 579,00 грн, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог щодо стягнення вказаних штрафних санкцій.

Однак, статтею 233 Господарського кодексу України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення для справи.

Частиною 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується з положеннями ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційний господарський суд враховує правову позицію Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 такого змісту:

"7.17. При цьому Суд наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19.

7.18. Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).

Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

У цих висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі №199/3152/20 (Провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, (провадження №12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85)";

"7.25. Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

У наведених висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18";

"7.42. Отже, і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (пункт 7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер (пункти 7.25-7.30).

А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

7.43. Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі №910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі №924/215/23, від 09.11.2023 у справі №902/919/22).

У зв`язку з викладеним Суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права".

Відповідач, в якості підстав для зменшення штрафних санкцій, посилався на те, що фактично це були ремонті роботи вбиралень (туалетів), які проводились почергово; позивач отримав від банку компенсацію за порушення відповідачем умов договору у розмірі 29894,39 грн; прибуток відповідача за виконані роботи складає всього 9718,18 грн; позивач не надав доказів завдання йому збитків простроченням виконання договору і не має жодних претензій по якості робіт; строки виконання робіт були порушені внаслідок низки негативних факторів, оскільки в приміщеннях постійно перебували працівники поліції, час від часу доводилось зволікати з шумними роботами, а також була відсутня можливість працювати під час повітряних тривог, що в сукупності призвело до невчасного завершення робіт.

Оцінивши докази у справі у їх сукупності, врахувавши майновий стан та специфіку господарської діяльності відповідача, його доводи про отримання позивачем компенсації за рахунок банківської гаранті, розмір прибутку за договором, обмеження можливості виконання робіт у зв`язку із перебуванням у приміщеннях працівників позивача та необхідність перебування в укритті під час повітряних тривог, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо можливості зменшення розміру штрафних санкцій на 50% - до суми 16789,50 грн.

Зменшення розміру неустойки на 50% у даному випадку відповідає принципу збалансованості інтересів сторін, є справедливим, доцільним, обґрунтованим та таким, що цілком відповідає принципу верховенства права.

Отже, доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06 лютого 2024 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.05.2024.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді А.О. Мальченко

І.М. Скрипка