РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.05.2024Справа № 910/2717/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.Комодітіз" до Державного підприємства "Завод 410 ЦА" про стягнення 937 046,76 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ю.Комодітіз" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства "Завод 410 ЦА" (далі - Підприємство) 937 046,76 грн, з яких: 718 680,13 грн - основна заборгованість, 170 137,32 грн - пеня, 21 048,29 грн - три проценти річних та 27 181,02 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Підприємством своїх зобов`язань з оплати поставленої позивачем електричної енергії за договором про постачання електричної енергії споживачу від 19 грудня 2022 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 березня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

13 березня 2024 року через підсистему "Електронний суд" позивач на виконання вимог вказаної ухвали подав документи для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14 березня 2024 року вищенаведену позовну заяву Товариства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/2717/24 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

1 квітня 2024 року через систему "Електронний суд" від Підприємства надійшов відзив на позовну заяву від цієї ж дати, у якому останнє заперечувало проти задоволення позову, вказувало на те, що невиконання зобов`язань за договором зумовлене настанням форс-мажорних обставин: запровадженням на всій території України дії карантину та введенням в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року. Тому, на думку відповідача, у силу положень частини 1 статті 617 ЦК України та пункту 11.1. договору, він звільнений від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань. Відтак, Підприємство просило відмовити в стягненні штрафних санкцій та компенсаційних виплат, зважаючи на специфіку діяльності відповідача, віднесення його до державних підприємств та винятковість даного випадку.

9 квітня 2024 року через систему "Електронний суд" від Товариства надійшла відповідь на відзив від цієї ж дати, у якій позивач зазначив, що настання форс-мажорних обставин не звільняє боржника від виконання договірного грошового зобов`язання у строки, встановлені правочином та чинним законодавством України, оскільки Підприємство не довело настання для нього обставин непереборної сили у передбаченому договором порядку.

Жодних інших клопотань та заяв по суті справи від сторін не надходило.

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Враховуючи подання позивачем та відповідачем заяв по суті спору, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність у матеріалах справи усіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2022 року шляхом подання Товариству підписаної заяви-приєднання Підприємство приєдналося до умов договору про постачання електричної енергії споживачу на умовах комерційної пропозиції № ЮК/22/12/14С, що почала діяти з 21 грудня 2022 року.

Текст укладеного договору є офертою в розумінні статті 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), яку акцептує споживач шляхом надання заяви-приєднання (пункт 12.1. вищевказаного правочину).

Відповідно до пункту 1.1. договору Товариство продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб його електроустановок, а останній оплачує позивачу вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього правочину.

Згідно з пунктом 2.1. договору постачання електричної енергії здійснюється Товариством виключно після надання Підприємством заяви на постачання електричної енергії за формою відповідно до додатку № 1 відповідної комерційної пропозиції, яка є додатком № 2 цього договору.

Пунктом 2.3. укладеної між сторонами угоди передбачено, що постачання електроенергії в розрахунковому періоді здійснюється у відповідності до погодинних обсягів споживання електричної енергії, які зазначені споживачем у заяві-приєднанні та скориговані відповідно до цього договору.

Підприємство розраховується за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією. Ціна електричної енергії має зазначатися Товариством у рахунках про оплату електричної енергії за даним правочином, у тому числі в разі її зміни (пункти 4.1. та 4.4. договору).

У розділі 5 комерційної пропозиції № ЮК/22/12/14С сторонами погоджено, що оплата за замовлений обсяг електроенергії за договором має здійснюватися Підприємством самостійно та у відповідності до узгодженого сторонами графіку оплати: 1-й платіж - за 3 дні до початку розрахункового місяця в розмірі 33 % вартості заявленого обсягу споживання електричної енергії на відповідний розрахунковий період; 2-й платіж - до 9 числа розрахункового місяця в розмірі 33 % вартості заявленого обсягу споживання електричної енергії на відповідний розрахунковий період; 3-й платіж - до 19-го числа розрахункового місяця в розмірі 34 % вартості заявленого обсягу споживання електричної енергії на відповідний розрахунковий період. Остаточний розрахунок за електричну енергію за розрахунковий період здійснюється в строк до 8-го числа місяця, наступного за розрахунковим (місяцем поставки), відповідно до фактичного обсягу електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом - у передбачених законом випадках), на підставі отриманого від Товариства рахунка, у якому зазначаються суми до сплати за використану електричну енергію.

У додатку № 3 до договору між сторонами погоджено заявлені обсяги постачання електричної енергії у розрахункових періодах 2023 року, зокрема: у лютому 2023 року: група "а" - 200 000,00 кВт/год, 2-й клас напруги, група "б" - 7000 кВт/год, 2 клас напруги; у березні 2023 року: група "а" - 200 000,00 кВт/год, 2-й клас напруги, група "б" - 7000 кВт/год, 2 клас напруги.

Договір укладається на строк, зазначений у комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати подання споживачем заяви-приєднання, якщо інше не встановлено комерційною пропозицією (пункт 12.7. зазначеного правочину).

У розділі 11 комерційної пропозиції сторони визначили, що договір набирає чинності з дня підписання заяви-приєднання та діє до 31 грудня 2023 року. Договір вважається автоматично продовженим на один календарний рік, якщо жодна зі сторін не направила іншій стороні письмове повідомлення про розірвання договору за 21 календарний день до його закінчення.

Судом встановлено, що Товариство сформувало та виставило рахунки на оплату фактично спожитої відповідачем електричної енергії відповідно до даних комерційного обліку (інформації про обсяги споживання), що надавалися оператором системи розподілу - АТ "Чернігівобленерго" та АТ "ДТЕК Київські електромережі", відповідно до вимог пунктів 4.3, 4.12, підпункту 31 пункту 5.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року №312 (далі - ПРРЕЕ) та пункту 16.1 розділу IV, пункту 7 розділу ХІІІ Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 311. Дана інформація підтверджена у листі АТ "Чернігівобленерго" від 23 січня 2024 року № 24/856/01-14 та довідці АТ "ДТЕК Київські електромережі", копії яких наявні в матеріалах справи.

На підставі отриманих даних про спожиті відповідачем обсяги електроенергії Товариство за розрахункові періоди: лютий 2023 року та березень 2023 року, - сформувало акти приймання передачі електроенергії: за лютий 2023 року - від 28 лютого 2023 року № UС00-000799 на суму 660 655,56 грн та за березень 2023 року - від 31 березня 2023 року № UС00-001227 на суму 58 024,57 грн. Вказані акти разом з рахунками на їх оплату були направлені відповідачу 20 березня 2023 року та 17 травня 2023 року рекомендованими повідомленнями №№ 337, 227 та були отримані останнім 21 березня 2023 року та 18 травня 2023 року відповідно, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями повідомлень про отримання Підприємством зазначених поштових відправлень.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за наведеним договором також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення виконавцем умов цього договору.

Проте всупереч умовам вищенаведеної угоди відповідач взятий на себе обов`язок по оплаті вартості використаної (купованої) електричної енергії за спірний період у встановлений строк не виконав, заборгувавши таким чином Товариству 718 680,13 грн.

Зі змісту наявної у матеріалах справи копії акта звірки взаємних розрахунків від 14 грудня 2023 року № 5742 за період з січня 2023 року по листопад 2023 року, підписаним уповноваженими представниками обох сторін та скріпленим печатками вказаних юридичних осіб, вбачається, що Підприємство визнало наявну в нього станом на 30 листопада 2023 року заборгованість за договором у загальному розмірі 1 422 594,05 грн, у тому числі за актами приймання передачі електроенергії: за лютий 2023 року - від 28 лютого 2023 року № UС00-000799 на суму 660 655,56 грн та за березень 2023 року - від 31 березня 2023 року № UС00-001227 на суму 58 024,57 грн. Під час розгляду даної справи відповідачем обсяг та вартість спожитої ним електричної енергії у спірний період також не оскаржувалися.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються ПРРЕЕ.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до частини 2 статті 275 ГК України окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до статті 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму, що підтверджується документами, копії та оригінали яких знаходяться у матеріалах справи. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

У частинах 1, 2 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" (далі - Закон) встановлено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Пунктом 1 частини 3 статті 58 Закону визначено обов`язок споживача сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Відповідно до пункту 4.3 ПРРЕЕ дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

Розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20-го числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Для здійснення розрахунків за фактично спожиту електроенергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку (пункти 4.12 та 4.13. ПРРЕЕ).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки заявлена до стягнення сума основного боргу, яка складає 718 680,13 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Підприємство на момент прийняття рішення не надало доказів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги Товариства до відповідача про стягнення цієї суми основного боргу, у зв`язку з чим даний позов підлягає задоволенню в цій частині.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати спожитої ним електроенергії, позивач просив суд стягнути з відповідача три проценти річних у загальному розмірі 21 048,29 грн та 27 181,02 грн інфляційних втрат, нарахованих за період: з 9 березня 2023 року по 8 квітня 2023 року на суму боргу в розмірі 660 655,56 грн; з 9 квітня 2023 року по 1 березня 2024 року на суму боргу в розмірі 718 680,13 грн.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заявлені позивачем до стягнення розміри трьох процентів річних та інфляційних втрат є арифметично вірними, відповідають вимогам чинного законодавства та положенням договору і не перевищують розраховані судом суми, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача вказаних сум компенсаційних виплат також підлягають задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором позивач просив суд стягнути з відповідача 170 137,32 грн пені, нарахованої за період: з 9 березня 2023 року по 8 квітня 2023 року на суму боргу в розмірі 660 655,56 грн; з 9 квітня 2023 року по 4 вересня 2023 року на суму боргу в розмірі 718 680,13 грн.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За частиною 2 зазначеної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частиною 3 даної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина 6 статті 231 ГК України).

Так, у пункті 8 комерційної пропозиції сторони погодили, що за порушення строку оплати Підприємством сплачується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати вартості товарів, щодо яких є прострочення, за кожен день прострочення, протягом п`яти робочих днів з дня отримання рахунку.

Як вже було встановлено судом, відповідні рахунки на оплату спожитої електричної енергії були отримані відповідачем 21 березня 2023 року та 18 травня 2023 року.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Оскільки Товариство невірно визначило періоди прострочення під час розрахунку пені за вказаною угодою, судом здійснено перерахунок суми неустойки за належний період прострочення, яка (за розрахунком суду) становить 148 380,81 грн. Відтак, вимога позивача про стягнення пені за вказаним договором підлягає частковому задоволенню в зазначеному розмірі. Вимога про стягнення 28 055,24 грн пені є необґрунтованою, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо наявності підстав для звільнення його від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань за вказаним договором у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За змістом частини 2 статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно з вищенаведеними нормами особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Окрім того, повинен бути наявний елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Відтак, для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 1 жовтня 2020 року в справі № 904/5610/19.

Разом із цим, за умовами пунктів 11.1.- 11.5. договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим правочином, якщо таке невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Під форс-мажорними обставинами розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього правочину. Строк виконання зобов`язань за договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин. Сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом 14-тиднів з дня їх виникнення надати підтверджуючі документи щодо їх настання відповідно до законодавства. Виникнення форс-мажорних обставин не є підставою для відмови споживача від сплати Товариству за електричну енергію, яка була надана до їх виникнення.

Частиною 1 статті 141 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Отже, тільки відповідний сертифікат торгово-промислової палати є документом, який підтверджує виникнення форс-мажорних обставин та строк їх дії.

Проте у порушення приписів чинного законодавства та умов договору на підтвердження форс-мажорних обставин відповідач не надав відповідного документа.

У свою чергу, надане відповідачем повідомлення Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 не є належним та допустимим доказом, що підтверджує наявність обставин непереборної сили у спірних правовідносинах, оскільки у ньому не зазначено, яким чином відповідні форс-мажорні обставини впливають на конкретне зобов`язання.

Крім того, судом встановлено, що всупереч вищезазначених пунктів договору в матеріалах даної справи відсутні будь-які докази повідомлення позивача у визначеному цим правочином порядку про настання форс-мажорних обставин, на які посилався відповідач у своєму відзиві.

Судом також прийнято до уваги те, що укладений між сторонами договір про постачання електричної енергії споживачу на умовах комерційної пропозиції № ЮК/22/12/14С почав діяти з 21 грудня 2022 року, тобто вже під час дії воєнного стану в Україні.

За таких обставин, доводи відповідача про настання форс-мажорних обставин є необґрунтованими.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Завод 410 ЦА" (03151, місто Київ, проспект Повітрофлотський (проспект Повітряних Сил), будинок 94; ідентифікаційний код 01128297) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.Комодітіз" (01015, місто Київ, вулиця Лейпцизька, будинок 3А; ідентифікаційний код 42601505) 718 680 (сімсот вісімнадцять тисяч шістсот вісімдесят) грн 13 коп. основної заборгованості, 27 181 (двадцять сім тисяч сто вісімдесят одну) грн 02 коп. інфляційних втрат, 21 048 (двадцять одну тисячу сорок вісім) грн 29 коп. трьох процентів річних, 148 380 (сто сорок вісім тисяч триста вісімдесят) грн 81 коп. пені та 11 019 (одинадцять тисяч дев`ятнадцять) грн 67 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13 травня 2024 року.

СуддяЄ.В. Павленко