РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.05.2024Справа № 910/2867/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гелексі Фінанс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2

про стягнення 5983,06 грн.

за участі представників:

від позивача: Дударенко А.М.

від відповідача: Літвінов Є.В.

від третіх осіб: не з`явилися,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гелексі Фінанс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" про стягнення надлишково сплачених коштів у сумі 7521,92 грн., із якої: 2449 грн. - оплата за газопостачання за квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 ; 5072,92 грн. - оплата за газопостачання за квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , по особовому рахунку № НОМЕР_2 . Разом із позовною заявою подано клопотання про витребування доказів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач виступав власником квартири в АДРЕСА_2 , у період з 13.09.2023 по 26.12.2023, та власником квартири в АДРЕСА_1 , за період з 29.09.2023 по 29.12.2023 року.

Натомість, відповідач не надав на вимогу позивача розрахунок вартості послуг із підтвердженням про те, що сплачені позивачем 7521,92 грн. є платою за газопостачання за період, коли позивач був власником зазначеного вище нерухомого майна.

Таким чином, оскільки відповідач не здійснив перерахунок та не повернув позивачу спірну суму грошових коштів у розмірі 7521,92 грн., останній звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання на 18.04.2024 року. Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Витребувано в Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» розрахунок вартості послуг: із 13.09.2023 по 26.12.2023 за газопостачання газифікованого об`єкту квартири за адресою: АДРЕСА_2 , по особовому рахунку № НОМЕР_2 ; із 29.09.2023 по 29.12.2023 за газопостачання газифікованого об`єкту квартири за адресою: АДРЕСА_1 , по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

Протокольною ухвалою суду від 18.04.2024 прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача 5983,06 грн., а саме: 4043,30 грн. сплачених коштів по особовому рахунку № НОМЕР_2 та 1939,76 грн. сплачених коштів по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

У відзиві на позовну заяву відповідач зауважив, що фактичний місячний відбір/споживання природного газу позивачем відображений через інформаційну платформу Оператора ГТС по особовим рахункам № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 . При цьому, між сторонами укладений договір постачання природного газу, що унеможливлює застосування положень глави 83 ЦК України.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що спірна оплата проведена позивачем за відсутності розрахунку з метою забезпечення безперебійного постачання природного газу. Водночас, договори постачання природного газу укладені із 13.09.2023 (по об`єкту в м. Рівне) та 29.09.2023 (по об`єкту в м. Дніпро), відтак відповідач безпідставно поклав на позивача обов`язок зі сплати заборгованості за минулих власників спірних об`єктів нерухомого майна.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач наголосив, що позивач у день відчуження майна сплатив заборгованість за природний газ, відтак повернення цих коштів є недобросовісним.

Треті особи письмових пояснень по суті спору не надали, проте про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» набуло право власності на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 29.09.2023, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дешко Н.М. за №820.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав 29.09.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» зареєструвало право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна.

Надалі, 29.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» продало нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , за договором купівлі-продажу квартири від 26.12.2023, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. за № 16110.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав право власності на вказаний вище об`єкт нерухомого майна зареєстроване за ОСОБА_4 29.12.2023 року.

У той же час, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» перерахувало 29.12.2023 на вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» 2449 грн. у рахунок оплати за газопостачання за квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , по особовому рахунку № НОМЕР_1 , що підтверджується платіжною інструкцією від 29.12.2023 № 13538.

Поряд із цим, 13.09.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» на підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 13.09.2023, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фоміною О.А. № 3767, набуло право власності на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав право власності на вказану вище квартиру зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» 13.09.2023 року.

26.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» продало нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 згідно з договором купівлі-продажу квартири від 26.12.2023, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фесюк Т.В.

Із витягу з Державного реєстру речових прав слідує, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрували право власності на зазначене вище нерухоме майно 26.12.2023 року.

При цьому, 26.12.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» сплачено на вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» 5072,92 грн. у рахунок оплати за газопостачання за квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , по особовому рахунку № НОМЕР_2 , що підтверджується платіжною інструкцією від 26.12.2023 № 13455.

У подальшому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» 28.12.2023 та 05.01.2024 направило заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про повернення безпідставно отриманих коштів, в якій зазначило, що квартира в АДРЕСА_2 , перебувала у власності товариства з 13 вересня 2023 року по 26 грудня 2023 року, та квартира в АДРЕСА_1 , перебувала у власності з 29 вересня 2023 року по 29 грудня 2023 року, у зв`язку з чим необхідно здійснити перерахунок за цей період та повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» надлишково сплачені кошти.

Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» відповідний перерахунок не здійснило та не повернуло на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» спірну суму грошових коштів, останнє звернулося з даним позовом до суду.

У свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на виконання вимог ухвали суду від 18.03.2024 про витребування доказів надало до матеріалів справи довідки про фінансовий стан по особовим рахункам № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 за період вересень-грудень 2023 року.

Як слідує з наданих довідок, по особовому рахунку № НОМЕР_2 нараховано за період вересень-грудень 2023 року 1029,62 грн. та сплачено 5072,92 грн.; по особовому рахунку № НОМЕР_1 нараховано за період вересень-грудень 2023 року 509,24 грн. та сплачено 2449 грн.

Крім того, до відзиву на позовну заяву долучено довідки про фінансовий стан по особовим рахункам № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 за період травень 2022 року - березень 2024 року.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до п. 1 Наказу Міністерство енергетики України від 08.06.2022 № 198, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.06.2022 за № 637/37973 Про постачання природного газу побутовим споживачам (далі - Наказ від 08.06.2022 № 198) на виконання рішення Кризового комітету, затвердженого наказом Міністерства енергетики України від 26.02.2022 № 87 «Про введення Кризової ситуації рівня надзвичайної ситуації» та протоколу засідання Кризового комітету від 03.06.2022 № 1; відповідно до Національного плану дій, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 02.11.2015 № 687, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.11.2015 за № 1458/27903; згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про ринок природного газу»; з урахуванням листа НКРЕКП від 03.06.2022 № 4521/16/7-22, було наказано ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснювати постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1386/27831 (далі - Типовий договір), та базової річної пропозиції: 1) з 01 травня 2022 року - побутовим споживачам, яких на день набрання чинності цим наказом внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи; 2) з дня початку постачання природного газу постачальником «останньої надії» - побутовим споживачам, яких після набрання чинності цим наказом буде внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи.

Згідно з п. 1.1.Типового договору цей Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником.

Відповідно до п. 1.2. Типового договору умови цього Типового договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та Правил постачання, та є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Згідно з п. 1.3. Типового договору цей Типовий договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк у порядку, передбаченому Правилами постачання. Фактом укладення цього Типового договору є включення Постачальником Споживача до свого Реєстру споживачів постачальника на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи на підставі заяви-приєднання, поданої Споживачем в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 2.2. Типового договору обов`язковою умовою для постачання природного газу Споживачу є наявність у Споживача укладеного в установленому порядку з Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, на підставі якого Споживач набуває право правомірно відбирати газ із газорозподільної системи.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником «останньої надії» та випадків, передбачених пунктом 6 цієї глави) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем. Реєстрація споживача в Реєстрі споживачів постачальником «останньої надії» здійснюється на період, що не може перевищувати граничний строк постачання, визначений Законом України «Про ринок природного газу» та Правилами постачання природного газу.

Відповідно до пункту 1 Розділу IV Кодексу ГТС інформаційна платформа містить такі дані, зокрема: 7) інформацію про фактичне добове споживання; 8) інформацію про фактичне споживання кожного газового місяця (М).

Відповідно до пункту 4 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ: - побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу; - у разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу ГРМ. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань.

Так, з 01.05.2023 споживач з ЕІС-кодом НОМЕР_4, о/р НОМЕР_1, адреса газифікованого об`єкту: АДРЕСА_1 , знаходиться в реєстрі постачальника ТОВ «ГК «Нафтогаз України», а з 01.06.2023 - Дніпровської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України».

Одночасно, з 01.05.2023 у реєстрі постачальника ТОВ «ГК «Нафтогаз України» знаходиться споживач з ЕІС-кодом НОМЕР_3, о/р НОМЕР_2, адреса газифікованого об`єкту: АДРЕСА_2 .

Як слідує з матеріалів справи, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належала Товариству з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» на праві власності в період із 29.09.2023 до 29.12.2023 року.

Також, у період із 13.09.2023 до 26.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» виступало власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Частиною 4 статті 319 ЦК України унормовано, що власність зобов`язує.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, із моменту набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "Гелексі Фінанс" права власності на вищезазначене нерухоме майно, на останнього покладається обов`язок з оплати спожитих комунальних послуг, зокрема, за постачання природного газу.

Відтак, суд вважає обґрунтованими доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Гелексі Фінанс" про те, що приєднання останнього до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам мало місце з 13.09.2023 (по газифікованому об`єкту в м. Рівне) та з 29.09.2023 (по газифікованому об`єкту в м. Дніпро).

Із наявних у матеріалах справи довідок щодо фінансового стану по особовим рахункам за період травень 2022 року - березень 2024 року слідує, що по особовому рахунку № НОМЕР_2 за період вересень-грудень 2023 року нараховано 1029,62 грн., у той час як позивачем сплачено 5072,92 грн.; по особовому рахунку № НОМЕР_1 нараховано за період вересень-грудень 2023 року 509,24 грн., та позивачем сплачено 2449 грн.

Факт перерахування грошових коштів підтверджується платіжною інструкцією від 26.12.2023 № 13455 на суму 5072,92 грн. за особовим рахунком № НОМЕР_2 , а також платіжною інструкцією від 29.12.2023 № 13538 на суму 2449 грн. із зазначенням у призначенні платежу особового рахунку № НОМЕР_1 .

За положеннями статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає відповідно до статті 1212 ЦК України за умови набуття або збереження особою майна за рахунок іншої особи, а також відсутності достатньої правової підстави для такого набуття (збереження), зокрема у разі, коли відповідні підстави згодом відпали.

Наявність певної правової підстави для набуття особою майна виключає застосування до неї положень статті 1212 Цивільного кодексу України, якщо згадана підстава продовжує існувати.

Водночас сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору.

Сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 920/169/18.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо наявності правових підстав для стягнення безпідставно набутих коштів у порядку глави 83 ЦК України, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю "Гелексі Фінанс" перераховано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" грошові кошти понад вартість спожитого природного газу за період, в який позивач виступав власником відповідного нерухомого майна.

Таким чином, суд дійшов висновку, що по газифікованому об`єкту в м. Рівне по особовому рахунку № НОМЕР_2 підлягає поверненню переплата в розмірі 4043,30 грн. (5072,92 грн. - 1029,62 грн. = 4043,30 грн.), та по газифікованому об`єкту в м. Дніпро по особовому рахунку № НОМЕР_1 підлягає поверненню переплата в розмірі 1939,76 грн. (2449 грн. - 509,24 грн. = 1939,76 грн.).

Інші доводи учасників справи судом розглянуті, проте на результат вирішення спору не вплинули. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain).

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гелексі Фінанс" задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1; ідентифікаційний код 40121452) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гелексі Фінанс" (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 28, офіс 401; ідентифікаційний код 42305986) 5983 (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят три) грн. 06 коп., а також 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено: 08.05.2024 року.

Суддя К.В. Полякова