ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" травня 2024 р. м. Житомир Справа № 906/1312/23

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Сенькіна Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Драгіцина Т.М. - адвокат, ордер серії АМ №1045621 від 13.02.2023 (приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів),

від відповідача: Кирилюк В.Л. - адвокат, ордер серії АМ №1078229 від 07.02.2024.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Фізичної особи-підприємця Ейсмонта Віталія Станіславовича

про зобов`язання звільнити орендоване нерухоме майно та стягнення 382 747,35 грн. (згідно заяви за вх. № г.с. 01-44/3500/23 від 24.10.20232 про зміну предмету позову)

В судовому засіданні 18.04.2024 оголошувалась перерва до 01.05.2024 о 15:00 год.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 290 707,75 грн. заборгованості по орендній платі та 92039,06 грн. неустойки за користування орендованим майном.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем не виконані в повному обсязі зобов`язання за договором оренди № 589 нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.12.2006.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 04.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.

24.10.20232 на адресу суду надійшла заява позивача (вх. № 01-44/3500/23) про зміну предмету позову, згідно якої останній просив:

1) прийняти дану заяву про зміну предмету позову у справі № 906/1312/23 до розгляду;

2) зобов`язати Фізичну особу-підприємця Ейсмонта Віталія Станіславовича звільнити орендоване нерухоме майно, а саме - адмінбудинок площею 186,6 кв.м., гаражі площею 111,0 кв.м. та сарай площею 32,9 кв.м., що розташовані за адресою: м. Житомир, вул. Вокзальна, 23А;

3) стягнути з Фізичної особи-підприємця Ейсмонта Віталія Станіславовича на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" заборгованість по орендній платі в сумі 290 707 грн. 75 коп., неустойку за користування орендованим майном в сумі 92 039 грн. 06 коп., всього 382 747 грн. 35 коп.;

4) стягнути з Фізичної особи-підприємця Ейсмонта Віталія Станіславовича на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" 8 425 грн. 21 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Господарський суд ухвалою від 14.11.2023 прийняв до розгляду заяву позивача (вх. № 01-44/3500/23 від 24.10.20232) про зміну предмету позову, подальший розгляд справи здійснювався з урахуванням вказаної заяви.

18.12.2023 від відповідача на електронну пошту суду надійшов відзив, відповідно до якого останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування заперечень зазначив, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, основним видом підприємницької діяльності є оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням. Разом з тим з початком повномасштабного вторгнення та введенням воєнного стану в Україні через незалежні обставини відповідач припинив здійснювати підприємницьку діяльність.

Також відповідач звертав увагу суду на те, що під час дії договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 589 від 01.12.2006 відповідач за згодою орендодавця та балансоутримувача провів капітальний ремонт та здійснив поліпшення орендованого майна на загальну суму 9 426 710,10 грн., за рахунок чого істотно збільшилася ринкова вартість орендованого майна. В жовтні 2023 року відповідач звертався до позивача щодо зарахування вартості проведеного капітального ремонту та здійснених відповідачем від`ємних поліпшень в рахунок сплати боргу з орендної плати, у якому повідомив, що демонтаж від`ємних поліпшень займе певний час. Однак, відповідь на вказане звернення від позивача не отримав.

Відповідач вважає, що відсутні підстави для стягнення з нього неустойки на підставі ч.2 ст. 785 ЦК України, оскільки повернення орендованого майна залежить також від дій позивача.

Вказав, що відповідач продовжує сплачувати орендні платежі за договором, однак через скрутне фінансове становище не має можливості погасити борг з орендної плати у повному обсязі.

21.12.2023 до суду від позивача на електронну пошту суду надійшла відповідь на відзив, згідно якого позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Так, позивач звертав увагу на те, що згідно п. 10.5. договору оренди від 01.12.2006 № 589 у разі припинення або розірвання договору поліпшення орендованого майна, здійснені орендарем за рахунок власних коштів, які можна відокремити від орендованого майна, не завдаючи йому шкоди, визнаються власністю орендаря, а невідокремлювані поліпшення - компенсації не підлягають і є власністю держави. Отже, вартість витрат у розмірі 9426710,00 грн. на проведення капітального ремонту орендованого майна, від`ємних поліпшень компенсації не підлягає.

Разом з цим, позивач не заперечував, що власністю ФОП Ейсмонта В.С. є поліпшення орендованого майна, здійснені за рахунок власних коштів, які можна відокремити від орендованого майна не завдаючи йому шкоди.

Листом від 24.11.2023 за вих. № НГ-08/1483 відповідач був повідомлений про неможливість зарахування вартості ремонту в рахунок орендної плати.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 08.02.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

21.03.2024 через систему "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач звертає увагу на те, що п. 2.4. договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 589 від 01.12.2006, у разі припинення цього договору майно повертається орендарем балансоутримувачу за участі орендодавця, або підприємству, вказаному орендодавцем. Орендар повертає майно аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. За наведених обставин вимогу про звільнення орендованого приміщення вважав передчасно, необґрунтованою.

18.04.2024 через систему "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення з запереченнями щодо прийняття до розгляду заяви про зміну предмету позову (вх. № 01-44/3500/23 від 24.10.20232).

18.04.2024 на електронну пошту суду від позивача надійшла промова в судових дебатах в письмовому вигляді.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечував, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2006 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Ейсмонтом Віталієм Станіславовичем (орендар/відповідач) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 589 (а.с. 21-24), відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - адмінбудинок площею 186,6 кв.м, гаражі площею 111,0 кв.м та сарай площею 32,9 кв.м, що знаходиться на балансі Коростенської дистанції електропостачання ДТГО "Південно-Західна залізниця (балансоутримувач) та розташоване за адресою: м. Житомир, вул. Вокзальна, 23А (надалі-майно).

Згідно з п. 1.2. Договору майно передається в оренду для складування та зберігання будівельних матеріалів.

За умовами п. 2.1. договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, та за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - травень 2009 р. 8296,21 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством (п. 3.1. договору).

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць (п. 3.2. договору).

Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% та 30% щомісяця не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним (п. 3.3. договору).

Відповідно до 5.2. договору орендар зобов`язується своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Орендар зобов`язується у разі припинення або розірвання договору повернути балансоутримувачу або підприємству, вказаному орендодавцем, орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря (п. 5.7. договору).

Цей Договір укладено строком на 364 дні, що діє з 01.12.2006 до 29.11.2007 включно (п. 10.1. Договору).

Якщо орендар продовжує користуватись майном після закінчення строку договору оренди то за відсутності заперечень орендодавця протягом одного місяця. Договір вважається поновленим на строк, встановлений цим договором (п. 10.6. договору).

В період з 13.03.2007 по 12.08.2015 сторонами укладено Додаткові договори до договору оренди №589, якими продовжувалася дія Договору та змінювався розмір орендної плати (а.с. 26-40).

Постановою Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" утворено Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування.

Згідно з п. 2 вказаної Постанови статутний капітал товариства формується шляхом внесення до нього, серед іншого, майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку № 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу.

Відповідно до зведеного переліку майна Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця", що затверджений Міністром інфраструктури України об`єкт оренди внесено до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця".

З огляду на входження майна до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця" - товариства, яке створене внаслідок проведеної корпоратизації підприємств залізничного транспорту та ДАЗТ "Укрзалізниця", в силу статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (2269-XII, який діяв станом на час утворення утворено ПАТ "Українська залізниця") Фонд державного майна та його територіальні відділення втратили право виступати орендодавцями щодо майна новоутвореного товариства.

12.02.2016 між ПАТ "Укрзалізниця" та ФОП Ейсмонтом В.С. укладено додатковий договір до Договору оренди нерухомого (або іншого) майна від 01.12.2006 № 589 (а.с. 41), відповідно до якого орендодавцем майна за договором оренди № 589 від 01.12.2006 є ПАТ "Укрзалізниця". Найменування балансоутримувача змінено на виробничий підрозділ Коростенська дистанція електропостачання регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Українська залізниця" та виробничий підрозділ Коростенська дистанція електропостачання. Договір діє з 01 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року включно. Інші умови договору залишені без змін.

У подальшому сторони уклали ряд Додаткових договорів до Договору оренди нерухомого майна від 01.12.2006 № 589, якими узгоджували розмір орендної плати та продовжували строк дії договору, в цілому до 31.03.2018 року включно (а.с. 42-52).

10.05.2018 року між позивачем та відповідачем укладений останній Додатковий договір до Договору оренди нерухомого майна № 589, яким у розділі 10 "Строк чинності, умови зміни та припинення Договору" пункт 10.1 викладений в новій редакції, а саме: "Цей Договір діє з 01.04.2018 по 30.06.2018 включно без подальшого продовження" (а.с. 53).

На виконання згаданого додаткового договору орендодавцем та орендарем підписано акт приймання-передачі в оренду нерухомого майна (а.с. 54).

Як зазначив позивач, питання закінчення договору саме 30.06.2018 без подальшого продовження стало предметом розгляду Господарським судом Житомирської області у справі № 906/123/22 за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Фізичної особи підприємця Ейсмонта В.С. про виселення з орендованого нерухомого майна та стягнення коштів.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 23.11.2022, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2023 у справі № 906/128/22, відмовлено у повному обсязі в задоволенні позовних вимог АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" до ФОП Ейсмонта В. С. про стягнення 689 511,48 грн. та виселення з орендованого нерухомого майна. Верховний суд залив рішення попередніх судів без змін.

Предметом дослідження в межах справи № 906/123/22 став факт продовження дії договору оренди № 589 нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.12.2006 після 30.06.2018.

Судами першої, апеляційної та касаційної інстанції в межах справи № 906/123/22 не встановлено обставин належного повідомлення орендаря про припинення орендних правовідносин (доказів направлення та отримання листа від 26.04.2018), тому суди дійшли висновку про те, що договір оренди № 589 є продовженим, а відповідно позовна про виселення відповідача з орендованого нерухомого майна, такою, що не підлягає задоволенню. Тому враховуючи те, що на дату закінчення строку дії договору оренди № 589 і протягом місяця після закінчення цього строку було відсутнє заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, відповідач мав право на продовження договору на той самий термін і на тих самих умовах і не міг бути позбавлений права на пролонгацію договору оренди. Оскільки судами встановлено продовження договору оренди № 589, то в задоволенні вимоги про стягнення неустойки суди правильно відмовили, позаяк такі вимоги ґрунтувалися на твердженнях позивача про припинення дії цього договору з 01.07.2018.

Позивач, в свою чергу, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що термін дії договору оренди № 589 від 01.12.2006 був визначений строком дії у 3 місяці. Тому, на думку позивача, дія договору оренди продовжувалася на наступні терміни з 01.07.2018 по 30.09.2018, з 01.10.2018 по 31.12.2018, з 01.01.2019 по 31.03.2019, з 01.04.2019 по 30.06.2019, з 01.07.2019 по 30.09.2019, з 01.10.2019 по 31.12.2019, з 01.01.2020 по 31.03.2020, з 01.04.2020 по 30.06.2020, з 01.07.2020 по 30.09.2020, з 01.10.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.03.2021, з 01.04.2021 по 30.06.2021, з 01.07.2021 по 30.09.2021, з 01.10.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.03.2022, з 01.04.2022 по 30.06.2022, з 01.07.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 31.03.2023.

Листом від 13.04.2023 № НГ-08/367 відповідача було повідомлено про відсутність бажання АТ "Укрзалізниця" щодо продовження терміну дії договору оренди від 01.12.2006 №589, а також про необхідність повернути орендоване майно згідно актів приймання-передачі майна з оренди та провести повний розрахунок по орендній платі та відшкодування витрат за утримання орендованого майна (а.с. 55-57). Вказаний лист отримано відповідачем.

Отже, посилаючись на те, що дія договору оренди від 01.12.2006 № 589 закінчилась 31.03.2023, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди, правовідносини за яким регулюються Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України та Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За змістом частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" № 2269-XII від 10.04.1992 у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Судовими рішеннями у справі № 906/123/22 за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Фізичної особи підприємця Ейсмонта В.С. про виселення з орендованого нерухомого майна та стягнення коштів було встановлено , що договір оренди № 589 від 01.12.2006 продовжений до 30.06.2018р.

Враховуючи відсутність письмових заперечень орендодавця щодо продовження строку оренди, договір № 589 неодноразово продовжувався на новий строк у відповідності з нормами частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" № 2269-XII від 10.04.1992.

Разом з тим, суд вважає, що строк дії договору № 589 від 01.12.2006 продовжувався з 01.07.2018 по 30.09.2018, з 01.10.2018 по 31.12.2018, з 01.01.2019 по 31.03.2019, з 01.04.2019 по 30.06.2019, з 01.07.2019 по 30.09.2019, з 01.10.2019 по 31.12.2019, з 01.01.2020 по 31.03.2020, з 01.04.2020 по 30.06.2020, з 01.07.2020 і по 30.09.2020.

Обґрунтовуючи наведене вище твердження, слід відзначити, що 03.10.2019 прийнятий Закон України № 157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна" (далі - Закон № 157-ІХ від 03.10.2019).

У розділі "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону передбачено, що останній набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 лютого 2020 року (за виключенням окремих зазначених норм). При цьому Закон № 2269-XII від 10.04.1992 втрачає чинність з дня введення в дію Закону № 157-ІХ від 03.10.2019.

Закон № 157-ІХ від 03.10.2019 опублікований в офіційному друкованому виданні "Голос України" 26.12.2019, набрав чинності 27.12.2019 і введений в дію з 01.02.2020, отже, з урахуванням частини першої статті 5 Цивільного кодексу України, з цієї дати підлягають застосуванню його норми (за винятком норм, наведених у розділі "Прикінцеві та перехідні положення").

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 157-IX від 03.10.2019 договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом 5 частини другої статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року.

Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Правовий аналіз наведених положень вказує на те, що порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна, який діяв до 31.01.2020 та був передбачений Законом № 2269-XII від 10.04.1992 (втратив чинність 31.01.2020), може бути застосовано до тих договорів, строк дії яких закінчувався до 01.07.2020 включно, а щодо договорів оренди, строк дії яких закінчився після 01.07.2020, в силу вимог абзацу 3 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 157-IX від 03.10.2019 має застосовуватися порядок продовження, визначений Законом України № 157-ІХ від 03.10.2019.

Враховуючи те, що неодноразово продовжений строк дії договору оренди № 589 сплив 30.09.2020, тобто вже після 01.07.2020, до спірних орендних правовідносин, зокрема, в частині продовження строку оренди, слід застосовувати положення Закону № 157-IX від 03.10.2019.

Згідно ст. 18 Закону №157-ІХ від 03.10.2019 продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які: укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше; укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною першою статті 15 цього Закону; укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною другою статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами одинадцятим та дванадцятим частини другої статті 15 цього Закону; укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством.

Договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Аналогічні за змістом положення містяться в пункті 143 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483.

За змістом пункту 144 цього Порядку після отримання заяви орендаря про продовження договору, який підлягає продовженню за результатами проведення аукціону, орендодавець протягом десяти робочих днів з дати отримання такої заяви, приймає одне з рішень, передбачених частиною дев`ятою статті 18 зазначеного Закону № 157-ІХ від 03.10.2019.

Отже, Закон № 157-ІХ від 03.10.2019 не передбачає такої підстави для продовження дії договору оренди як "мовчазна згода", натомість вимагає від орендаря вчинити юридично значимі дії, а саме, звернутись з заявою про продовження договору не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Оскільки матеріали справи не містять доказів звернення ФОП Ейсмонта В.С. із заявою про продовження договору оренди № 589 нерухомого майна згідно вимог Закону № 157-ІХ від 03.10.2019, тому суд дійшов висновку, що договір оренди № 589 припинив свою дію з 01.10.2020, а не з 01.04.2023, як зазначає позивач.

Позивач просив стягнути з відповідача 290 707,75 грн. заборгованості по орендній платі за період з 01.06.2021 по 31.12.2022.

Враховуючи, що договір оренди нерухомого майна № 589 від 01.12.2006 станом на 01.06.2021 вже припинив свою дію, суд вважає що вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки правова підставна нарахування орендних платежів була вже відсутня.

Крім цього, позивач просив суд стягнути з відповідача 92039,60 грн. неустойки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Невиконання наймачем обов`язку щодо поверненні речі є підставою для виникнення права наймодавця на застосування до наймача особливого виду майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, який полягає у сплаті наймачем, який прострочив виконання обов`язку щодо повернення речі, неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення відповідно до частини 2 статті 785 ЦК України.

При здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України обов`язковим для суду є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки як контрагента за договором оренди, та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 жовтня 2019 року у справі № 904/3315/18, Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 13 грудня 2019 року у справі № 910/20370/17.

Відповідно до п. 10.8. договору № 589 від 01.12.2006 чинність цього договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Як встановлено судом, продовження строку дії договору оренди не відбулось, а строк дії договору закінчився 30.09.2020.

Отже, після закінчення строку дії договору № 589 від 01.12.2006 позивач набув право на нарахування неустойки, проте не орендної плати.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок (а.с. 19), суд встановив, що розрахунок є вірним, відповідає нормам чинного законодавства та умовам договору, тому в частині стягнення неустойки за період з 01.04.2023 по 30.06.2023 вимоги підлягають задоволенню.

Відносно вимог про зобов`язання ФОП Ейсмонта В.С. звільнити орендоване нерухоме майно, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з частиною 1 статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За частиною 1 статті 24 Закону № 157-ІХ від 03.10.2019 договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його укладено.

Виходячи з встановленого судом факту припинення дії договору оренди, у відповідача відсутні правові підстави для продовження користування спірним майном.

Як зазначалося раніше, пунктом 5.7. договору сторони узгодили, що у разі припинення або розірвання договору орендар зобов`язується повернути балансоутримувачу або підприємству, вказаному орендодавцем, орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати балансоутримувачу збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Отже, після закінчення строку дії договору оренди у відповідача виникло зобов`язання повернути орендоване майно позивача за актом повернення об`єкта нерухомості.

Водночас, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачем було виконано вимогу закону та договору та повернуто орендоване майно позивачу за актом приймання-передачі після закінчення строку дії договору оренди.

Заперечення відповідача відхиляються судом, з огляду на те, що питання стосовно відшкодування вартості проведеного позивачем ремонту або зарахування його вартості в рахунок плати за найм нерухомого майна не є предметом розгляду у цій справі.

Суд зазначає, що позивач просить звільнити орендоване нерухоме майно, тоді як договором передбачено саме повернення об`єкта оренди разі припинення договору.

Проте, суд вважає, що відмова в задоволенні позовної вимоги лише з підстави неправильного її формулювання позивачем фактично є відмовою в доступі до правосуддя, і як наслідок вимагало б повторного звернення до суду за захистом порушених прав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги шляхом зобов`язання відповідача повернути позивачу об`єкт оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 92039,06 грн. неустойки за користування орендованим майном та повернення орендованого майна обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Ейсмонта Віталія Станіславовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

- на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, ) в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (01034, м. Київ, вул. Лисенка, 6, код ЄДРПОУ відокремленого підрозділу 40081221) 92039,06 грн. неустойки за користування орендованим майном, а також 4064,59 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Фізичній особі - підприємцю Ейсмонту Віталію Станіславовичу ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути Акціонерному товариству "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, ) нерухоме майно, а саме: адмінбудинок площею 186,6 кв.м, гаражі площею 111,0 кв.м. та сарай площею 32,9 кв. м., що розташовані за адресою: м. Житомир, вул. Вокзальна, 3 А.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 13.05.24

Суддя Кудряшова Ю.В.

Список розсилки:

1 - АТ "Укрзалізниця" - в Електронний кабінет

2- Регіональній Філії "Південно-Західна залізниця" (рек.)

+ на представнику - адвокату Драгіциній Т.М.: в Електронний кабінет

3 - відповідачу (рек.)

+ представнику відповідача - адвокату Кирилюку В.Л. - в Електронний кабінет