номер провадження справи 18/13/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2024 справа № 908/460/24

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом приватного підприємства "ЕНХОЛ" (електронна адреса: ; ІНФОРМАЦІЯ_1; вул. Антоновича, буд. 172, м. Київ, 03061)

до відповідача акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (електронна адреса: ; вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032) в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (електронна адреса: ; вул. Промислова, буд. 133, м. Енергодар, Запорізька область, 71503)

про стягнення 5060577,05 грн.

Господарський суд Запорізької області у складі судді Левкут В.В.

при секретарі судового засідання Непомнящій Н.П.

учасники справи:

від позивача: Самар Т.Г., ордер ЗП № 107759 від 16.09.2021

від відповідача: Гриценко В.С., виписка з ЄДР - в режимі відеоконференції

Приватне підприємство "ЕНХОЛ" шляхом застосування підсистеми "Електронний суд" ЄСІТС звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 5060577,05 грн., які складаються з: 1454929,19 грн. 3% річних та 3605647,86 грн. інфляційних втрат, нарахованих за прострочення виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 07.06.2023 у справі № 908/1966/22.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2024 справу № 908/460/24 передано на розгляд судді Левкут В.В.

Ухвалою суду від 01.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 18/13/24, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, підготовче засідання призначено на 20.03.2024.

У судовому засіданні 20.03.2024 оголошено протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні до 24.04.2024 о 12:00, ухвалено про проведення судового в режимі відеоконференції за участю представника відповідача; відповідачу встановлено строк для подання заперечень на відповідь на відзив - 5 днів.

Ухвалою від 24.04.2024 підготовче провадження закрито, розгляд справи по суті призначено на 25.04.2024.

Судове засідання 25.04.2024 проводилось в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку з посиланням на vkz.court.gov.ua за участю представника відповідача.

У судовому засіданні 25.04.2024 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що заборгованість за договором № 75/217-20/48-121-01-20-10022 від 21.12.2020, 3% річних і інфляційні втрати, які визначені рішенням Господарського суду Запорізької області від 07.06.2022 у справі № 908/1966/22, відповідачем сплачено лише 13.02.2024, без урахування 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення, що надає позивачу право для їх нарахування за період з 23.11.2022 по 12.02.2024 та стягнення у судовому порядку. Посилаючись на приписи ст. 625 ЦК України, позивач просив позов задовольнити.

Відповідач 13.03.2024 (в межах визначеного судом строку) через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надав відзив на позов, в якому проти заявлених вимог заперечив та зазначив наступне. Послуги ПП «Енхол» надавались у період з січня 2021 року по червень 2021 року на загальну суму 39856474,80 грн., між тим, Виконавець не надав Замовнику обумовлені договором послуги в узгоджений сторонами строк, послуги за липень-грудень 2021 року ПП «Енхол» взагалі не надані. Отже, ПП «Енхол» взяті на себе зобов`язання за договором у вказані періоди часу не виконав належним чином і у повному обсязі. Крім того відповідач вказує на те, що в Україні введений і продовжений строк дії воєнного стану. Енергодарська міська територіальна громада Василівського району Запорізької області, в межах якої розташовані виробничі потужності відповідача, з 04.03.2022 перебуває у тимчасовій окупації. При цьому, даний спір у справі виник з приводу виконання зобов`язань за договором №75/217-20/48-121-01-20-10022 від 29.12.2020, укладеним позивачем та відокремленим підрозділом «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», який знаходиться на тимчасово окупованій території за адресою: місто Енергодар, вулиця Промислова, 133. Первинна документація, у тому числі договір, докази його виконання, листування та інше знаходяться за місцезнаходженням відокремленого підрозділу відповідача. Також відповідач не погоджується з наведеними позивачем обставинами позову та заперечує проти стягнення 3% річних та інфляційних втрат в наведених позивачем розмірах у зв`язку з тим, що в рамках виконавчого провадження №73754770 з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 26.12.2023 у справі №908/1966/22 в порядку примусового виконання рішення 12.02.2024 з банківських рахунків відповідача на депозитний рахунок органу примусового виконання рішень стягнуті кошти з боржника, які 13.02.2024 перераховані на користь ПП "ЕНХОЛ" платіжною інструкцією №73 на суму 53324156,96 грн. Посилаючись на висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 31 липня 2019 року у справі 910/3692/18 відповідач вважає, що оскільки моментом фактичного виконання судового рішення слід вважати момент списання коштів з рахунку АТ «НАЕК «Енергоатом» на рахунок виконавчої служби, датою виконання грошового зобов`язання є 12.02.2024. Також відповідач наголошує, що враховуючи повну оплату боргу за договором, підстави для додаткового нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відсутні. Відсотки річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, проте, позивачем не доведено те, що внаслідок нездійснення відповідачем своєчасної оплати за надані послуги ним були понесені матеріальні втрати від знецінення грошових коштів. За доводами відповідача, нарахування інфляційних втрат та 3% річних на грошове зобов`язання в сумі 39689772,32 грн. за період з 23.11.2022 по 12.02.2024 суперечить нормам діючого законодавства України. За розрахунками відповідача за період 01.11.2022 - 11.02.2024, при врахуванні індексів інфляції за період листопад 2022 - січень 2024 сума збитків від інфляції складає 2772873,11 грн. та за період 23.11.2022 - 11.02.2024, при кількості днів прострочення 446, сума процентів річних становить 1454554,84 грн. Крім того відповідач вказав на наявність підстав для зменшення судом розміру відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Надзвичайними обставинами у даному випадку відповідач вказує сукупність обставин, які вплинули на здатність відповідача своєчасно розрахуватись за надані послуги. Відзначає, що у зв`язку з обставинами тимчасової окупації військами РФ Запорізької АЕС, яка є відокремленим підрозділом «НАЕК «Енергоатом», Компанією втрачено виробничі потужності, що забезпечували майже половину його доходу від реалізації електроенергії. В структурі електроенергії, виробленої відокремленими підрозділами НАЕК «Енергоатом», до моменту окупації військовими РФ, найбільшу частку складала електроенергія, вироблена саме ВП «Запорізька АЕС», оскільки з 15 діючих атомних енергоблоків енергосистеми України - 6 енергоблоків належать ВП ЗАЕС. Поряд з цим, АТ «НАЕК «Енергоатом» продовжує нести витрати з утримання об`єктів і персоналу ЗАЕС, не одержуючи від діяльності цього відокремленого підрозділу жодного доходу. Зазначені втрати вкрай негативно вплинули на фінансовий стан Компанії. За 2022 рік АТ «НАЕК «Енергоатом» отримані збитки в розмірі 12,4 млрд. грн. (Звіт про фінансові результати (сукупний дохід) за 2022 рік). За перше півріччя 2023 року АТ «НАЕК «Енергоатом» отримані збитки в розмірі 9048641 тис. грн. (чистий фінансовий збиток відповідно до Звіту про фінансові результати за півріччя 2023). Поряд з цим, постійні ракетні атаки РФ на енергетичну інфраструктуру України безпосередньо та значно впливають на роботу інших атомних електростанцій України. Через зниження частоти в енергосистемі України на енергоблоках спрацьовує система аварійного захисту, внаслідок чого енергоблоки автоматично відключаються та працюють у проектному режимі, без генерації у вітчизняну енергосистему. Виконуючи функції експлуатуючої організації (оператора) атомних електростанцій, АТ «НАЕК «Енергоатом», відповідно до Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», зобов`язане першочергово забезпечувати безпечну експлуатацію ядерних установок. Відповідно, наявні ресурси, в тому числі грошові кошти, відповідач спрямовує в першу чергу на задоволення потреб безпеки експлуатації АЕС. В розумінні норм статті 614 ЦК України підставою відповідальності за порушення зобов`язання є вина. Проте в діях відповідача відсутня вина, оскільки відокремленим підрозділом були вжиті всі залежні від нього заходи для належного виконання грошового зобов`язання за договором. За твердженням відповідача, відсутність вини в діях відповідача виключає підставу відповідальності за порушення грошового зобов`язання за договором, яке було виконано. Відповідач просив в позові відмовити.

Від позивача 18.03.2024 через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла відповідь на відзив, в якій позивач проти доводів відповідача заперечив та відзначив, що факт надання послуг за договором від 29.12.2020 №75/217-20/48-121-01-20-10022 ПП «Енхол» у період з січня 2021 року по червень 2021 року на загальну суму 39856474,80 грн. встановлений рішенням Господарського суду Запорізької області від 07.06.2023 у справі №908/1966/22, що не потребує доказування при розгляді даної справи в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України. Визначення відповідачем датою виконання грошового зобов`язання 12.02.2024 позивач заперечив та відзначив, що відповідач заборгованість за Договором остаточно сплатив в рамках виконавчого провадження №73754770 тільки 13.02.2024. Позивач вважає, що обов`язок зі сплати 3% річних та інфляційних втрат у боржника виник за увесь час прострочення, тобто з 23.11.2022 і до моменту повного виконання такого обов`язку - зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі - 13.02.2024. При цьому день зарахування коштів до розрахунку 3% річних та інфляційних втрат не включено. Моментом виконання грошового зобов`язання, в тому числі і за судовим рішенням, є дата зарахування коштів на рахунок кредитора, а такою датою є саме 13.02.2024. Щодо наявності підстав для нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу до дати фактичного виконання рішення позивач вказав, що його право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат за неналежне виконання зобов`язання виникає в силу Закону і матеріальні втрати кредитора полягають у знеціненні грошових коштів унаслідок інфляційних процесів у державі, внаслідок нездійснення відповідачем своєчасної оплати за надані послуги, що підтверджується розрахунком інфляційних втрат. Щодо посилання відповідача на наявність підстав для зменшення судом загального розміру відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання позивач заперечив та вказав, що відповідачем до примусового стягнення грошових коштів за рішенням суду від 07.06.2023 у справі №908/1966/23 не було здійснено жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості, крім письмових гарантій, які надавались з 2021 року щодо її погашення. Доказів складного фінансового становища, загального зниження рівня оплати електричної енергії, що тягне за собою неповний розподіл коштів ДП «НАЕК «Енергоатом», складної ситуації на ринку електричної енергії і тим більше прикладення максимуму зусиль для належного виконання зобов`язань за договором відповідачем не надано. Також позивач просить врахувати ступінь вини відповідача у виникненні спору та зазначає, що в внаслідок заборгованості ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» перед ПП «Енхол» у розмірі приблизно 80000000,0 грн. станом на липень 2021 року, у ПП «Енхол» виникла катастрофічна фінансова ситуація ще влітку 2021 року. ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» є основним замовником ПП «Енхол» понад 30 років і останнє також мало виробничі потужності у м. Енергодарі, які забезпечували його дохід, та втрачені через російську агресію. У зв`язку з критичним рівнем заборгованості ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» перед ПП «Енхол», на адреси ДП «НАЕК «Енергоатом» і ВП ЗАЕС булі направлені листи з питань оплати наданих послуг і катастрофічної ситуації через затримку з виплати зарплати в мінімально допустимій сумі, неможливість придбання запасних частин, матеріалів, олив, необхідних для надання комплексу послуг відповідачу згідно з договором, несплату бюджетних платежів. ПП «Енхол» неодноразово всіма існуючими засобами зв`язку звертався до ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» з вимогами про оплату наданих послуг. Систематична несплата ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» послуг ПП «Енхол» призвела до зупинення роботи підприємства з 01 липня 2021 року. Наказом від 01.07.2021 №135 встановлено початок простою підприємства з 01.07.2021 року до отримання коштів, необхідних для придбання матеріалів, запасних частин, масел та виплати заробітної плати, простій триває по теперішній час. У зв`язку з відсутністю оплати зі сторони відповідача перед позивачем за надані ВП ЗАЕС послуги у ПП «Енхол» виникла значна заборгованість перед: працівниками підприємства по заробітній платі з червня 2021 по вересень 2022, державою за податками і зборами, постачальниками товарів і послуг, за позиковими коштами. Позивач відзначив, що наведеним обставинам надана оцінка рішенням суду від 07.06.2023 справі № 908/1966/22. Крім того, належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що введення воєнного стану саме у випадку, що стосується своєчасного і повного виконання АТ«НАЕК «Енергоатом» в особі Філії ВП «ЗАЕС» зобов`язань за договором, що став предметом розгляду у справі № 908/1966/22, відповідач не надав.

Від відповідача 22.03.2024 через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач підтримав раніше висловлені у відзиві на позов доводи та, посилаючись на практику Верховного Суду щодо можливості зменшення судом розміру 3% річних за наявності виняткових обставин, просив суд відмовити у позові, а у разі задоволення позовних вимог, зменшити розмір 3 % річних.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Приватним підприємством "Енхол" (Виконавець, позивач у справі) та державним підприємством "Національна атомна енергогенеруючакомпанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" (Замовник) 29.12.2020 укладений договір №75/217-20/48-121-01-20-10022 (далі - Договір).

За умовами п. 1.1 - п. 1.7, п. 3.1 Договору Виконавець зобов`язався надавати Замовнику в період січня-грудня 2021 року послуги за кодом ДК 021:2015 - 50730000-1 "Послуги з ремонту і технічного обслуговування охолоджувальних установок" (послуга: "Надання комплексу послуг в області холодильної техніки, систем кондиціювання повітря й систем холодопостачання об`єктів ВП ЗАЕС"). Вимоги до результатів послуг визначені в технічній специфікації (відповідно до додатку №1 до договору), що є невід`ємною частиною договору. Послуги розповсюджуються на обладнання СВБ. Клас безпеки згідно з НП 306.2.141-2008:ЗН;ЗНО:4Н. Послуги відносяться до робіт підвищеної небезпеки. Послуги не відносяться до таких, які підлягають ліцензуванню. Код класифікатора ДК 016:2010- 33.12. Місцем надання послуг Виконавцем за Договором №75/217-20 визначено об`єкти ВП ЗАЕС Замовника.

Відповідно до п. 2.1 Договору та додатку №2 "Протокол узгодження Договірної ціни" вартість послуг встановлюється на підставі акцептованої Замовником цінової пропозиції Виконавця та складає 79680000,00 грн., в тому числі ПДВ 13280000,00 грн.

Згідно з п. 2.2 Договору оплата наданих послуг здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 60 календарних днів з моменту підписання сторонами акта здачі-приймання наданих послуг, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця. Оплата Замовником частини вартості послуг у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Виконавця податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Згідно з пунктом 3.1 Договору Виконавець зобов`язався надати послуги в строк: січень 2021 року - грудень 2021 року.

Пунктом 4.7. Договору передбачено, що право власності на отримані за даним договором результати послуг переходить до Замовника з моменту підписання сторонами актів здачі-приймання наданих послуг.

За визначенням п. 5.1 Договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором Сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства України.

Відповідно до п. 11.1 Договору цей Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє до 31.03.2022.

Обставини виконання сторонами вказаного Договору стали предметом дослідження Господарського суду Запорізької області у справі № 908/1966/22.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 07.06.2023 у справі №908/1966/22, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 08.11.2023, позов (з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог) задоволено. Стягнуто (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 22.06.2023) з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на користь приватного підприємства "ЕНХОЛ" 39689772,32 грн. основного боргу за договором №75/217-20/48-121-01-20-10022 від 29.12.2020, 1714387,29 грн. 3% річних у розмірі та 11919997,35 грн. інфляційних втрат. Також, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 16.06.2023 стягнуто з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 764236,34 грн.

Рішенням суду, зокрема, встановлено наступне:

- на виконання умов Договору Виконавцем надані, а Замовником прийняті послуги, про що уповноваженими представниками сторін підписано акти здачі-приймання наданих послуг за період з 31.01.2021 по 30.06.2021 на загальну суму 39856474,80 грн. (згідно переліку);

- Виконавцем згідно з п. 4.8. Договору зареєстровано в ЄРПН та направлено Замовнику електронною поштою на адресу відповідні податкові накладні на загальну суму ПДВ 6642745,80 грн., що підтверджується наданими позивачем та дослідженими судом у судовому засіданні оригіналами податкових накладних, квитанціями про їх реєстрацію у ЄРПН;

- дослідженими судом письмовими доказами підтверджено, що позивач взяті на себе зобов`язання за Договором у вказані спірні періоди часу виконав належним чином і у повному обсязі. Однак, в порушення умов п. 2.2, п. п. 6.3.1 п. 6.3. Договору відповідач не виконав належним чином свої грошові зобов`язання, сплативши лише частково суму у розмірі 166702,48 грн. за надані позивачем послуги у січні 2021р., сума основного боргу відповідача перед позивачем станом на 30.09.2022 складала 39689772,32 грн.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 29.01.2024 у справі №908/1966/22 про процесуальне правонаступництво здійснено заміну відповідача - державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на його правонаступника - акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

Посилаючись на те, що визначену рішенням суду заборгованість відповідачем сплачено лише 13.02.2024, позивачем нараховано відповідачу 1454929,19 грн. 3% річних та 3605647,86 грн. інфляційних втрат.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішень суду.

Нормами статті 509 цього ж Кодексу встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Обставини дотримання відповідачем своїх зобов`язань, які випливають із Договору та Закону, стали предметом дослідження Господарським судом Запорізької області у справі №908/1966/22.

Зазначеним рішенням суду, зокрема, встановлено факт несплати відповідачем наданих позивачем послуг за договором № 75/217-20/48-121-01-20-10022 29.12.2020 у визначеній позивачем сумі. Факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання суд визнав доведеним.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факт порушення з боку відповідача зобов`язань щодо сплати позивачу вартості наданих за Договором послуг остаточно встановлено рішенням Господарського суду Запорізької області від 07.06.2023 у справі № 908/1966/22.

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобов`язання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов`язань. Якщо учасники зобов`язання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобов`язання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обов`язків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобов`язання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобов`язання, воно вважатиметься припиненим. Виконання, яке припиняє зобов`язання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 ЦК України.

На підставі ст. 625 ЦК України, за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за надані за Договором послуги позивач нарахував та заявив до стягнення 1454929,19 грн. 3% річних за період з 23.11.2022 по 12.02.2024 включно та 3605647,86 грн. інфляційних втрат за період з листопада 2022 року по січень 2024 року.

Суд приймає до уваги, що у справі № 908/1966/22 позивач на суму заборгованості нарахував 3% річних по 22.11.2022 включно та інфляційні втрати за період по жовтень 2022 року включно.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Серед іншого правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, заявляючи вимогу щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних з простроченої суми боргу, позивач правомірно скористався наданим йому законодавством правом.

Оскільки заборгованість, остаточно визначену рішенням господарського суду, відповідачем сплачено в ході примусового виконання рішення суду, тому нарахування позивачем сум 3% річних та інфляційних втрат від знецінення грошових коштів є правомірним. Такого ж висновку дійшов Верховний суд України в ухвалі від 12.03.2009 у справі № 6-9743сво08, в якій зазначено, що саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Щодо визначення позивачем періоду прострочення з 23.11.2022 до моменту зарахування суми платіжної операції на рахунок приватного підприємства "ЕНХОЛ" - 13.02.2024 суд зазначає наступне.

Згідно з преамбулою Закону України «Про платіжні послуги» цей Закон визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури.

Відповідно до пунктів 84, 85 ч. 1 ст. 1 цього Закону стягувач - особа, яка може бути ініціатором платіжної операції примусового списання (стягнення) з рахунку платника для виконання платіжних операцій на підставі виконавчих документів, визначених законом, або на підставі рішення суду, що набрало законної сили, або рішення керівника органу стягнення (його заступника або уповноваженої особи) відповідно до Податкового кодексу України; суб`єкти платіжних операцій - користувачі (платники, отримувачі) та відповідні надавачі платіжних послуг.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частин 1, 3 та 5статті 45 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин) грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки. Не допускається виплата стягувачу стягнутих коштів готівкою або виплата стягнутих коштів іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових коштів заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 51 цього Закону).

Згідно із п. 1 ст. 44 цього Закону органи державної виконавчої служби мають рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках для зарахування коштів виконавчого провадження, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам.

Абзацом першим пункту 1 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (далі - Інструкція № 512/5) в редакції, що діяла на момент перерахування коштів, визначено, що стягнуті з боржника грошові суми підлягають зарахуванню на рахунки для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, відкриті Міністерством юстиції України, міжрегіональними управліннями Міністерства юстиції України, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках, приватними виконавцями - в державних банках, у тому числі рахунки в іноземній валюті (далі - депозитний рахунок).

За визначенням п. 11 розділу VII Інструкції № 512/5, при надходженні коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби чи рахунок авансового внеску відповідальна особа органу державної виконавчої служби повинна невідкладно повідомити начальника органу державної виконавчої служби, від якого боржника чи стягувача надійшли кошти і в якій сумі. Начальник органу державної виконавчої служби на виписці з рахунку Державної казначейської служби України або банку ставить напис "ознайомлений", підпис та дату ознайомлення.

Після цього відповідальна особа органу державної виконавчої служби невідкладно повідомляє державного виконавця про надходження депозитних сум. Державний виконавець на виписці Державної казначейської служби України або банку поряд із сумою, що надійшла на рахунок, ставить дату та підпис.

Пунктом 12 розділу VII Інструкції № 512/5 передбачено, що у разі відсутності відомостей, яким чином проводити виплату коштів, виконавець повідомляє стягувача про наявність належних йому коштів та пропонує йому повідомити шляхи отримання ним коштів (через фінансові установи з обов`язковим зазначенням реквізитів для перерахування коштів або поштовим переказом із зазначенням повної адреси стягувача).

Положеннями пункту 13 розділу VII Інструкції № 512/5 визначено, що розподіл стягнутих з боржника грошових сум здійснюється в порядку, визначеному статтею 45 Закону. У разі наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів державний виконавець невідкладно після ознайомлення з інформацією про надходження коштів готує одне розпорядження (додатки 6,7) (у тому числі за зведеним виконавчим провадженням), яким визначає належність указаних коштів та спосіб перерахування стягувачу, яке затверджується начальником органу державної виконавчої служби із зазначенням дати та скріплюється печаткою органу державної виконавчої служби. Розпорядження готується в двох примірниках, оригінал видається відповідальній особі, копія залишається у виконавчому провадженні. Кошти, що надійшли на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби від реалізації конфіскованого майна, перераховуються до державного бюджету протягом трьох робочих днів з дня надходження цих коштів. Приватний виконавець у разі наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів зобов`язаний перерахувати кошти стягувачу - фізичній особі не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів, стягувачу - юридичній особі не пізніше ніж протягом трьох робочих днів від дня їх надходження на відповідний рахунок.

Згідно із п. 14 розділу VII Інструкції № 512/5 перерахування коштів з рахунків органів державної виконавчої служби чи приватного виконавця здійснюється на підставі платіжних інструкцій. Платіжна інструкція підписується начальником органу державної виконавчої служби та відповідальною особою органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем. Копії платіжних інструкцій (реєстри до платіжних інструкцій) про перерахування коштів стягувачам долучаються до матеріалів виконавчого провадження, яким визначено належність указаних коштів стягувачам.

Поряд із цим, відповідно до приписів пункту 2 статті 1071 Цивільного кодексу України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до пункту 1.39 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" списання примусове - це списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Підпунктами 19, 20 розділу I Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 163, визначено, що примусове списання (стягнення) - платіжна операція з рахунку платника, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановленого законом України виконавчого документа у випадках, передбачених законодавством України, або на підставі рішення суду, що набрало законної сили, чи рішення керівника органу стягнення (його заступника або уповноваженої особи) у випадках, передбачених Податковим кодексом України; стягувач - особа, яка може бути ініціатором платіжної операції примусового списання (стягнення) коштів з рахунку платника на підставі виконавчих документів, визначених законом України, або на підставі рішення суду, що набрало законної сили, або рішення керівника органу стягнення (його заступника або уповноваженої особи) відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 62 розділу ІV цієї Інструкції Стягувач ініціює примусове списання (стягнення) коштів із: 1) рахунків платників - на підставі виконавчих документів, установлених законодавством України; 2) рахунків платників податків - на підставі рішення суду або рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу (за умов, визначених у пункті 95.5 статті 95 Податкового кодексу України); 3) рахунків суб`єктів господарювання - на підставі рішення суду.

Аналіз наведених приписів дає підстави для висновку, що зазначені дії засвідчують платіжний, розрахунковий характер відносин, що виникають між органами Державної виконавчої служби, Казначейства, боржником та стягувачем.

Разом з цим, слід врахувати, що в даному випадку виконавець, хоча й від імені держави, однак діє "саме в інтересах стягувача" задля виконання судового рішення, яке постановлено на користь останнього, тобто, стягувач фактично наділяє виконавця своїм правом на одержання належних йому грошових коштів, а виконавець на цей період стає "отримувачем" таких коштів.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Враховуючи наведене, суд визнає, що моментом фактичного виконання судового рішення є саме момент надходження коштів з рахунку боржника на відповідний рахунок виконавчої служби. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 31.07.2019 у справі № 910/3692/18.

Перевіривши правильність розрахунку 3% річних за заявлений позивачем загальний період з 23.11.2022 по 12.02.2024, виходячи із простроченої суми заборгованості за кожним окремо актом здачі-приймання наданих послуг, суд визнав правильним період прострочення з 23.11.2022 по 11.02.2024, тому вимога про стягнення 3% річних задовольняється судом частково в сумі 145454,85 грн. В іншій частині вимоги про стягнення 3% річних (374,34 грн.) суд відмовляє через необґрунтованість.

При перевірці розрахунку позивача за вимогою про стягнення втрат від інфляції суд виходив з наступного:

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 надала наступні роз`яснення:

- сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця;

- якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці;

- методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

1) час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

2) час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за заявлений позивачем період листопада 2022 року по січень 2024 року, виходячи із простроченої суми заборгованості за кожним окремо актом здачі-приймання наданих послуг, судом встановлено, що за заявлений позивачем період сума інфляційних втрат становить 2772873,10 грн. В решті вимоги про стягнення інфляційних втрат (832774,76 грн.) суд відмовляє через необґрунтованість. Позивачем допущені арифметичні помилки при розрахунку.

Відносно заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру 3% річних суд зазначає наступне.

Клопотання відповідача обґрунтоване приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, настанням форс-мажорних обставин та втратою відповідачем значної частини виробних потужностей внаслідок окупації Запорізької АЕС.

Однак, 3% річних та інфляційні втрати не є неустойкою. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Верховний суд України у постанові від 12.04.2017 у справі №3-1462гс16 підкреслив, що платежі, встановлені ст. 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, як і наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, заявляючи вимогу щодо сплати 3% річних з простроченої суми боргу, позивач правомірно скористався наданим йому законодавством правом.

Відносно посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин у зв`язку з військовою агресією РФ, суд визнав необхідним відзначити наступне.

Військова агресія Російської Федерації проти України стала підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (з подальшим продовженням), відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. При цьому закон звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору.

Отже, визначення форс-мажору передбачає, що сам по собі воєнний стан не може бути автоматично форс-мажором, для визнання його таким обов`язково щоб він безпосередньо спричинив неможливість виконати те чи інше договірне зобов`язання.

Таким чином, ознаками форс-мажорних обставин є наступні: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Керуючись вищевказаною нормою, Торгово-промислова палата України ухвалила рішення спростити процедуру засвідчення форс-мажорних обставин. З метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП і підготовки пакету документів у період дії воєнного стану, на сайті Торгово-промислової палати України розміщено загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин.

Зокрема, листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований "Всім кого це стосується", Торгово-промислова палата України (на підставі ст.ст. 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Разом з цим, незважаючи на те, що такий загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин стосується невизначеного кола осіб, це не означає, що такий лист звільняє від цивільно-правової відповідальності сторону договору. Зокрема, у будь-якому разі стороні необхідно довести, що зобов`язання невиконане саме у зв`язку з воєнними діями.

ТПП України 13.05.2022 опублікувала на своєму сайті пояснення, що в період дії воєнного стану у разі порушення зобов`язань згаданий вище лист від 28.02.2022 можна роздрукувати із сайту ТПП України та долучати до повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання договірних зобов`язань у встановлений термін, для спроможності обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом. Також вказується, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

З огляду на це, абстрактний та загальний лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією РФ проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

Також суд відзначає, що ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія Російської Федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вище наведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Таким чином, як оприлюднення листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022, так і наявність сертифікату ТПП України про форс-мажорні обставини не є безумовною підставою для звільнення від виконання договірних зобов`язань, про що зазначив Верховний Суд в постанові від 20.10.2021 у справі № 911/3067/20.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21.

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

В свою чергу, відповідно до частини 2 статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" військові дії вважаються форс-мажорними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору.

Відповідно до пункту 6.2 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору.

Дія форс-мажорних обставин підтверджується відповідно до чинного законодавства України.

Відповідач доказів настання для нього форс-мажорних обставин, які заважали виконанню умов Договору, суду не надав.

Крім того, 60-ти денний строк для оплати по актам закінчився до початку збройної агресії (01.04.2021 - 29.08.2021), а отже заборгованість за договором №75/217-20/48-121-01-20-10022 від 29.12.2020 виникла у відповідача ще до введення на території України воєнного стану.

Посилання відповідача на введення на території України воєнного стану, як на підставу для звільнення його від відповідальності, є загальновідомою обставиною, проте всі громадяни та підприємства, установи та організації України знаходяться в однаковому становищі, у тому числі позивач у справі (ПП "ЕНХОЛ") також знаходиться в несприятливому економічному становищі, а отже правомірно очікує на сплату визначених законом нарахувань як способу захисту його майнових прав, передбаченого законом.

Відповідач достатніх доказів в обґрунтування відсутності своєї вини у порушенні зобов`язання не надав.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Позивач позовні вимоги обґрунтував частково, а відповідач визнані судом обґрунтованими позовні вимоги не спростував, доказів, які могли б свідчити про звільнення його від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання за Договором суду не надав.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: в частині стягнення з відповідача 1454554,85 грн. 3% річних та 2772873,10 грн. інфляційних втрат. В іншій частині позову (374,34 грн. 3% річних та 832774,76 грн. інфляційних втрат) суд відмовляє через необґрунтованість.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 50729,14 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 123, 129, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (електронна адреса: ; вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032; ідентифікаційний код 24584661) в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (електронна адреса: ; вул. Промислова, буд. 133, м. Енергодар, Запорізька область, 71503; ідентифікаційний код ВП 19355964) на користь приватного підприємства "ЕНХОЛ" (електронна адреса: ; ІНФОРМАЦІЯ_1; вул. Антоновича, буд. 172, м. Київ, 03061; ідентифікаційний код 04860,85 грн. (один мільйон чотириста п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят чотири грн. 85 коп.) 3% річних, 2772873,10 грн. (два мільйони сімсот сімдесят дві тисячі вісімсот сімдесят три грн. 10 коп.) інфляційних втрат та 50729,14 грн. (п`ятдесят тисяч сімсот двадцять дев`ять грн. 14 коп.) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України та інтенсивними ракетними та артилерійськими обстрілами м. Запоріжжя, що загрожувало життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів та працівників суду в умовах збройної агресії проти України, повне рішення складено, оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 08.05.2024.

Суддя В.В. Левкут