ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30 квітня 2024 року Справа № 903/1278/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітагро Партнер», м. Волочиськ, Хмельницького району, Хмельницької області

до відповідача-1: Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства імені Івана Франка

відповідача-2: ОСОБА_1

про стягнення 16 074 136,25 грн.

Суддя Шум М.С.

Секретар судового засідання Сосновська Ю.П.

Представники сторін:

від позивача: Малюта Н.М.

від відповідача 1: Овчарук А.О.

від відповідача 2: н/з

в с т а н о в и в:

22.12.2023 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява від 21.12.2023 Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітагро Партнер», в якій позивач просить стягнути солідарно з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства імені Івана Франка та ОСОБА_1 16 074136,25 грн., з них: 13 180 990,44 грн. основна сума заборгованості, 175 621,63 грн. курсової різниці, 1 386 982,35 грн. 15 % штрафу,1 229 762,30 грн. пені, 100 779,53 грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 27.12.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітагро Партнер» залишено без руху. Товариству з обмеженою відповідальністю «Вітагро Партнер» встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання Господарському суду Волинської області впродовж 10-ти днів з дня одержання цієї ухвали:

- документів на підтвердження відправлення відповідачу-2 - ОСОБА_1 копії позовної заяви з доданими до неї документами.

04.01.2024 на через систему «Електронний суд» до Господарського суду Волинської від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, а саме: надано докази відправлення відповідачу-2 - ОСОБА_1 копії позовної заяви з доданими до неї документами.

Ухвалою суду від 08.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.Підготовче засідання призначити на 06 лютого 2024 року на 12:20 год.

Ухвалою суду від 23.01.2024 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітагро Партнер» - залишити без руху. Надано позивачу строк 5 днів з дня вручення йому цієї ухвали для усунення недоліків, а саме: подання суду доказів сплати судового збору у розмірі 241 112,04 грн.

На виконання вимог ухвали суду від 23.01.2024 позивач листом від 26.01.2024 на адресу суду направив заяву про усунення недоліків з доказами оплати судового збору у розмірі 241 112,04 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції №12 від 08.01.2024.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.02.2024 звернувся до суду з клопотанням про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітагро Партнер» оригіналів всіх документів, які додані ним до позовної заяви.

Додатково просив суд відкласти підготовче засідання для надання відзиву на позовну заяву.

Представник позивача щодо клопотання представника відповідача про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітагро Партнер» оригіналів всіх документів, що долучені до позовної заяви надав заперечення.

Ухвалою суду від 06.02.2024 клопотання представника Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка про витребування доказів - задоволено. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітагро Партнер» оригіналів усіх документів, що долучені ним до позовної заяви. Розгляд справи в підготовчому засіданні відкласти на 05 березня 2024 року на 11:30 год.

Ухвалою суду від 29.02.2024 постановлено розгляд справи здійснювати в режимі відеоконференції.

20.02.2024 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

04.03.2024 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітагро Партнер» надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

Листом від 05.03.2024 на виконання вимог ухвали суду 06.02.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю «Вітагро Партнер» подано оригінали документів , копії яких додані до позовної заяви.

В судовому засіданні 05.03.2024 оголошено перерву на 10 хв. для надання можливості представнику відповідача ознайомитися з оригіналами усіх документів, що долучені позивачем до позовної заяви.

Суд протокольною ухвалою від 05.03.2023 приймає та долучає до матеріалів справи відзив відповідача на позовну заяву та повертає позивачу витребувані у Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітагро Партнер» оригінали документів, що були долучені ним до позовної заяви.

Ухвалою від 05.03.2024 суд закрив підготовче провадження у справі, розгляд справи по суті призначив на 09.04.2024 о 10:30 год.

05.04.2024 на адресу суду від представника Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства імені Івана Франка надійшла заява в якій позивач просить суд повернутися у справі №903/1278/23 до стадії підготовчого провадження та поновити строк на подання до суду доказів, а саме: копії листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітагро Партнер» №77 від 12.03.2024.

Розглянувши заяву представника відповідача від 05.04.2024 в частині повернення у справі №903/1278/23 до стадії підготовчого провадження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на вирішення всіх питань, зазначених у ч.2 ст.182 Господарського процесуального кодексу України.

В частині заяви представника відповідача від 05.04.2024 щодо поновлення строку на подання до суду доказів, а саме: копії листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітагро Партнер» №77 від 12.03.2024, суд задовільняє дану вимогу та протокольною ухвалою від 09.04.2024 долучає додаткові пояснення відповідача до матеріалів справи .

Представник відповідача -1 в судовому засіданні 09.04.2024 заявив клопотання яким просить суд не допускати представника позивача - ОСОБА_2 до участі у справі №903/1278/23.

Представник позивача в судовому засіданні 09.04.2024 надала заперечння щодо задоволення судом клопотання представника відповідача -1 про не допуск представника позивача - ОСОБА_2 до участі у справі №903/1278/23.

Ухвалою суду від 09.04.2024 розгляд справи по суті відкладено на 30.04.2024 на 12:00 год. Явку відповідача 2 - ОСОБА_1 в судове засідання 30.04.2024 повторно визнано обов`язковою. Зобов`язано ОСОБА_1 виконати вимоги ухвали суду від 05.03.2024.

Представник позивача в судовому засіданні 30.04.2024 в режимі відеоконференції просив суд позовні вимоги задоволити повністю.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні 30.04.2024 заявлені позовні вимоги не визнає , вважає їх неспівмірними та такими, що не підлягають до задоволення.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 ГПК України суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку.

14.03.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вітагро Партнер» (Постачальник, Позивач) та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством імені Івана Франка (Покупець, Відповідач) укладено Договір поставки №В76-03/23ВЛ.

Відповідно до умов договору Постачальник (позивач) зобов`язується передати у власність покупця засоби захисту рослин, регулятори росту рослин та/або мікродобрива, насіння тощо (товар), а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити його вартість (п. 1.1. договору).

Згідно з п. 1.2. договору сторонами встановлено, що найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, вартість товару, термін оплати, а також інші умови будуть визначені в специфікаціях-додатках до договору, які є невід`ємними частинами договору.

Пунктом 2.2. Договору сторони визначили, що термін та схема оплати кожної партії товару будуть обговорюватися сторонами в кожному конкретному випадку окремо та відображатися у відповідних специфікаціях-додатках (які є додатками до цього договору).

Відповідно до п. 2.3.2. Договору сума у гривнях, яку покупець повинен сплатити постачальнику як оплата вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (специфікація) на курс продажу іноземної валюти на момент закриття торгів в день, що передує дню здійснення такої оплати за договором покупцем ціни товару (її неоплаченої частини). Однак, сторони погодили, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, на банківський день, що передує дню здійснення такої оплати покупцем ціни товару (її неоплаченої частини), менший (нижчий) або рівний курсу, який був визначений у видатковій накладній на товар, який оплачується, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент формування видаткової накладної.

Відповідно до п. 2.3.3. Договору правило визначення курсу валют за договором - курс валют визначається за даними сайту http://finance.ua, виходячи із курсу продажу долару США або євро до гривні, встановленому на Міжбанківському валютному ринку України на момент закриття торгів в день, що передує дню здійснення кожної операції за договором. Сторони погодили, що уразі відсутності за даними сайту http://finance.ua курсу продажу іноземних валют чи в силу будь-яких інших обставин, курс продажу іноземних валют не може бути доступним сторонам, в такому разі діє офіційний курс продажу іноземної валюти ВАТ «Ощадбанк» (МФО 315784) ( п. 2.3.4. договору).

Відповідно до п. 2.3.5. Договору сторонами передбачено, що у випадку, коли спір буде вирішуватися у судовому порядку, постачальник (позивач) має право визначити розмір заборгованості станом на дату звернення з позовом до суду, відповідно до ціни товару, яка може збільшитися у випадку, якщо курс продажу іноземної валюти станом на дату, що передує даті подання позову, по відношенню до гривні збільшився в порівнянні з курсом, визначеним у специфікаціях (додатках) та видаткових накладних на товар.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Частина 2 ст. 524 ЦК України передбачає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

У розумінні ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Верховний Суд України у постановах від 04.07.2011 по справі №3-62гс11 та від 26.12.2011 по справі №3-141гс11, які були прийняті з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих положень законодавства, дійшов до висновку, що положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Сторони погодили поставку товару за графіком та вартістю згідно з наступними додатками до договору поставки №В76-03/23ВЛ від 14.03.2023: №1 від 12.04.2023, №2 від 04.07.2023, № 2 від 12.04.2023, №3 від 12.04.2023, №4 від 04.07.2023, № 4 від 12.04.2023, №5 від 12.04.2023, №6 від 13.04.2023, №7 від 24.04.2023, №8 від 24.04.2023, №9 від 12.05.2023, №10 від 12.05.2023, №11 від 04.07.2023, №11 від 18.05.2023, №12 від 06.06.2023, №13 від 15.06.2023, №14 від 15.06.2023, №15 від 26.06.2023, №16 від 28.06.2023, №17 від 05.07.2023, №18 від 05.07.2023, №19 від 11.07.2023, №20 від 18.07.2023 та №21 від 07.08.2023. *а.с. 75-89).

На виконання умов договору поставки №В76-03/23ВЛ від 14.03.2023 позивач передав відповідачу товар на загальну суму 347 913,23 доларів США та 84 093,26 євро, що у гривні на день формування специфікації еквівалентно 16 239 075,96 грн., що підтверджується копіями видаткових накладних: № 1466 від 12.04.2023, №1472 від 12.04.2023, №1572 від 13.04.2023, №1573 від 13.04.2023, № 1574 від 13.04.2023, №1635 від 14.04.2023, №1845 від 20.04.2023, №1844 від 20.04.2023, №2058 від 24.04.2023, №2291 від 27.04.2023, №2293 від 27.04.2023, №3038 від 10.05.2023, №3115 від 11.05.2023, №3151 від 12.05.2023, №3152 від 12.05.2023, № 3158 від 12.05.2023, №3237 від 15.05.2023, №3383 від 17.05.2023, №3384 від 17.05.2023, №3385 від 17.05.2023, №3458 від 19.05.2023, №3520 від 19.05.2023, №3703 від 24.05.2023, №3603 від 29.05.2023, №4027 від 31.05.2023, №4243 від 06.06.2023, №4459 від 12.06.2023, №4460 від 12.06.2023, №5013 від 16.06.2023 , №4735 від 19.06.2023, №4892 від 22.06.2023, №5017 від 26.06.2023, №5327 від 05.07.2023, №5352 від 05.07.2023, №5353 від 05.07.2023, №5354 від 05.07.2023, №5355 від 05.07.2023, №5358 від 05.07.2023, №5467 від 11.07.2023, №5504 від 14.07.2023, №5505 від 14.07.2023, №5506 від 14.06.2023, №5558 від 19.07.2023 та №5814 від 09.08.2023.

Додатково судом з матеріалів справи встановлено, що Відповідачем куплено товару, який зазначено в специфікаціяїх №4 та №5 у меншій кількості, ніж було передбачено у відповідних додатках, та отримано згідно Додатку №4 товару на суму 3 674 887, 08 грн. (видаткові накладні №1573, №1635, №2058, №2291, №2293, №3385, №4027, №5506) та за Додатком №5 отримано товару на суму 444 816,00 грн. (видаткові накладні №5504, №5505).

Відповідач вартість товару оплатив частково на загальну суму 3 058 085,52 грн. (в т.ч. 277 594,56 грн. відкоригованої вартості товару шляхом зменшення) еквівалентно 62 795,07 доларів США та 18 314,64 Євро на день оплат, що підтверджується довідкою з банку.

Узгоджені сторонами умови п.п. 2.3.2, п. 2.3.3. п.2.3. договору та надана до суду довідка №455 про курс продажу іноземних валют на день підписання видаткових накладних на товар та на дату звернення до суду з позовом надають право позивачу визначати розмір заборгованості за переданий товар за курсом продажу іноземної валюти - долара США, який був встановлений на момент підписання сторонами відповідних видаткових накладних.

Окрім цього, згідно з наказом Міністерства фінансів від 10.08.2000 № 193 валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни. Пунктом 4 цього наказу встановлено, що курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

Суд звертає увагу, що грошове зобов`язання покупця хоча і виражене у гривні, проте має прив`язку до еквіваленту в іноземній валюті. Однак, визначення остаточної ціни договору залежить саме від дати здійснення фактичної оплати товару за орієнтовною вартістю. Встановлена п. 2.3.5 договору поставки умова (у випадку, коли покупець не оплатить товар (відповідну партію товару) за договором у строки та на умовах, передбачених договором та додатками до договору, постачальник буде вирішувати спір в судовому порядку, постачальник має право визначити розмір заборгованості покупця станом на дату звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості відповідно до ціни товару, яка може збільшуватися у випадках, якщо курс продажу іноземної валюти станом на дату (робочу дату), що передує даті звернення постачальника з позовом до суду, по відношенню до гривні збільшиться в порівнянні з курсом, визначеним у додатках та видаткових накладних на товар)

Отже враховуючи те, що орієнтовна вартість товару перераховується (коригується) відповідачем станом на дату, що передує даті саме фактичної оплати товару (незалежно від того, чи своєчасно, чи ні була здійснена ця оплата) з урахуванням курсу долара США до гривні, втрати позивача від знецінення національної валюти внаслідок інфляції, зокрема і у разі порушення відповідачем грошового зобов`язання зі сплати орієнтовної вартості товару, відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2021 №910/11077/20.

Суд, здійснивши власний розрахунок суми курсової різниці, дійшов висновку, що нараховані Позивачем 175 621,63 грн. курсової різниці (13 356 612,07 грн. - 13 180 990,44грн.) підставні та підлягають до стягнення з Відповідача у повному обсязі.

Станом на 20.12.2023 заборгованість відповідача становить 285 118.16 доларів США та 65 778.62 євро, що еквівалентно 13 356 612,07 грн. - 175 621,63 грн. курсової різниці, що становить 13 180 990,44 грн.

Доказів оплати суми заборгованості у розмірі 285 118.16 доларів США та 65 778.62 євро, що еквівалентно 13 356 612,07 грн. - 175 621,63 грн. курсової різниці, що становить 13 180 990,44 грн., відповідач-1 суду не подав.

20.04.2023 року між позивачем та ОСОБА_1 відповідачем-2 було укладено договір поруки № В115-04/23ВЛ, відповідно до якого відповідач 2 поручився за виконання відповідачем-1 всіх зобов`язань зокрема за договором поставки №В76- 03/23ВЛ від 14.03.2023 року (п. 1.1. та п. 2.1. договору поруки).

Відповідно до п. 3.1. договору поруки, відповідач-2 (поручитель) несе солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання відповідачем забезпечуваного зобов язання.

Згідно з положеннями ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ст. 543 Цивільного кодексу України).

Таким чином, позивач має право пред`явити позов одночасно і до відповідача 1 (основного боржника) і до відповідача 2 (поручителя).

У постанові Великої Палати ВС від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18) зазначено, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України № 2147-VTTT до юрисдикції господарських судів належать спори стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення підсудності господарському суду щодо розгляду відповідної справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності із ст.ст. 526, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачі не виконали зобов`язання з оплати вартості товару у строк, встановлений договором поставки, вимога позивача про стягнення з відповідачів як із солідарних боржників 13 180 990,44 грн. заборгованості обгрунтована і підлягає до задоволення.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, сплату неустойки.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п.п. 7.2.1. п.7.2. договору поставки покупець за затримку з оплатою постачальнику за поставлений товар, сплачує штраф у розмірі 15% від суми боргу (його неоплаченої частини) на десятий день прострочення платежу, а також сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

У зв`язку з порушенням строку оплати більше, як на 10 днів, до стягнення з відповідача підлягає 1 386 982,35 грн. штрафу .

Оскільки, відповідачі допустили прострочення платежу за товар за видатковими накладними, підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідачів 1 229 762,30 грн. пені .

Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку із порушенням строків оплати товару, встановленого договором поставки, підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідачів 100 779,53 грн. 3% річних .

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, а саме з Відповідача 1 та Відповідача 2 на користь Позивача слід стягнути 16 074 136,25 грн., з них: 13 180 990,44 грн. основна сума заборгованості, 175 621,63 грн. курсової різниці, 1 386 982,35 грн. 15 % штрафу,1 229 762,30 грн. пені, 100 779,53 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача 1 та відповідача 2, то витрати по сплаті судового збору в сумі 241 112.04 грн. відповідно до ст.ст. 129-130 ГПК України слід віднести на відповідачів у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232, 237, 238, 241, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка (45726, Волинська область, Горохівський район, село Губин Перший, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітагро Партнер» (, адреса: 31200, Хмельницька обл., Хмельницький район, м. Волочиськ, вул. Котляревського, буд. 7) 16 074 136,25 грн., з них: 13 180 990,44 грн. основна сума заборгованості, 175 621,63 грн. курсової різниці, 1 386 982,35 грн. 15 % штрафу,1 229 762,30 грн. пені, 100 779,53 грн. - 3% річних. та 241 112.04 грн. витрат по сплаті судового збору,

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду впродовж 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено

10.05.2024

Суддя М. С. Шум