РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.05.2024Справа № 910/2657/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Князькова В.В. розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповід альністю «Калуш-Транс», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповід альністю «Охоронне агентство «Антарес», м.Київ

про стягнення 205 244,92 грн, -

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповід альністю «Калуш-Транс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповід альністю «Охоронне агентство «Антарес» про стягнення основного боргу в сумі 205 244,92 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором №05.01.2018 від 01.04.2018 на виконання пасажирських перевезень в частині оплати послуг згідно актів №2 від 23.01.2024 та №1 від 23.01.2024.

Ухвалою від 11.03.2024 судом було залишено позов без руху; надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

15.03.2024 позивачем було подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Відповідач відзиву на позов не подав, клопотання про продовження строку на подачу відзиву не заявив, проте, про розгляд справи був повідомлений належним чином з урахуванням такого.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Наразі, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.6 ст.6 Господарського процесуального кодексу України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Як встановлено судом станом відповідачем електронного кабінету в підсистемі електронний суд зареєстровано не було.

Частиною 10 ст.165 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд має право вирішити справу за наявними матеріалами також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку.

З метою забезпечення принципів змагальності та рівності учасників судового процесу, судом було направлено ухвалу про відкриття провадження у справі на адресу місцезнаходження юридичної особи, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04071, м.Київ, вул.Ярославська, буд.39г.

Судом було враховано, що за приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Конверт з ухвалою суду про відкриття провадження було вручено адресату, що підтверджується поштовим повідомленням №252.

За приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Одночасно, з огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2018 між Товариством з обмеженою відповід альністю «Калуш-Транс» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповід альністю «Охоронне агентство «Антарес» (замовник) було укладено договір №05.01.2018 на виконання пасажирських перевезень, за умовами п.1.1 якого виконавець надає послуги по перевезенню працівників замовника за маршрутами «Кропивник-Полеолефін-Управління-Калуш» та «Калуш-Стрий-Калуш».

Згідно п.4.1 договору №05.01.2018 від 01.04.2018 розмір плати за послуги по перевезенню працівників замовника по маршруту «Калуш-Стрий-Калуш» становить 28 100 грн, в тому числі, податок на додану вартість 4683,34 грн, по маршруту «Кропивник-Полеолефін-Управління-Калуш» становить 10500 грн, в тому числі податок на додану вартість 1750 грн.

За умовами п.4.3 договору №05.01.2018 від 01.04.2018 замовник сплачує виконавцю вартість наданих послуг згідно акту виконаних робіт, який погоджується сторонами до 3-го числа місяця наступного за звітним та рахунків на оплату, що відповідають п.п.4.1, 4.2 договору №05.01.2018 від 01.04.2018.

Оплата здійснюється протягом десяти банківських днів з моменту підписання акту прийому-передачі наданих послуг (п.4.4 договору №05.01.2018 від 01.04.2018).

У п.п.7.2, 7.3 договору №05.01.2018 від 01.04.2018 вказано, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання двома сторонами і діє до 31.12.2018. Якщо ні одна із сторін на протезі 30 (тридцяти) днів до закінчення дії договору не повідомить другу сторону в письмовій формі про розірвання даного договору, він вважається пролонгованим та його дія автоматично подовжується на наступний термін.

Сторонами укладались численні додаткові угоди до договору №05.01.2018 від 01.04.2018, зокрема, додатковою угодою №6 від 31.07.2023 сторонами погоджено, що послуги з перевезення надаються за маршрутами «Кропивник-Полеолефін-Управління-Калуш» та «Калуш - Креховичі- Калуш».

Розмір плати за послуги по перевезенню працівників замовника по маршруту «Калуш - Креховичі- Калуш» становить 90456 грн, в тому числі, податок на додану вартість, по маршруту «Кропивник-Полеолефін-Управління-Калуш» становить 42744 грн, в тому числі податок на додану вартість.

Додатковою угодою від 19.01.2024 сторони вирішили розірвати 31.01.2024 договір №05.01.2018 від 01.04.2018.

Суд звертає увагу на те, що статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.01.2018 по справі №203/2612/13-ц та постанові від 19.06.2018 по справі №5023/3905/12.

Слід зауважити, що на теперішній час договір №05.01.2018 від 01.04.2018 у передбаченому чинним законодавством України порядку недійсним визнано не було. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Отже, виходячи з наведеного вище, з огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №05.01.2018 від 01.04.2018 як належну підставу у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Як свідчать матеріали справи, в межах договору №05.01.2018 від 01.04.2018 за наслідками надання послуг із перевезення, сторонами було складено та підписано акти здачі-приймання наданих послуг №2 від 23.01.2024 на суму 73044,92 грн та №1 від 23.01.2024 на суму 133 200 грн.

На оплату послуг перевезення за вказаними актами виконавцем було виставлено рахунки №1 від 02.01.2024 та №2 від 23.01.2024.

Проте, як вказує позивач, відповідачем розрахунки за послуги перевезення за договором №05.01.2018 від 01.04.2018 згідно актів №2 від 23.01.2024 на суму 73044,92 грн та №1 від 23.01.2024 на суму 133 200 грн оплачено не було, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

За умовами п.4.3 договору №05.01.2018 від 01.04.2018 замовник сплачує виконавцю вартість наданих послуг згідно акту виконаних робіт, який погоджується сторонами до 3-го числа місяця наступного за звітним та рахунків на оплату, що відповідають п.п.4.1, 4.2 договору №05.01.2018 від 01.04.2018.

Оплата здійснюється протягом десяти банківських днів з моменту підписання акту прийому-передачі наданих послуг (п.4.4 договору №05.01.2018 від 01.04.2018).

Додатковою угодою №6 від 31.07.2023 сторонами погоджено, що послуги з перевезення надаються за маршрутами «Кропивник-Полеолефін-Управління-Калуш» та «Калуш - Креховичі- Калуш».

Розмір плати за послуги по перевезенню працівників замовника по маршруту «Калуш - Креховичі- Калуш» становить 90456 грн, в тому числі, податок на додану вартість, по маршруту «Кропивник-Полеолефін-Управління-Калуш» становить 42744 грн, в тому числі податок на додану вартість.

Судом було встановлено, що в межах договору №05.01.2018 від 01.04.2018 за наслідками надання послуг із перевезення, сторонами було складено та підписано акти здачі-приймання наданих послуг №2 від 23.01.2024 на суму 73044,92 грн та №1 від 23.01.2024 на суму 133 200 грн.

На оплату послуг перевезення за вказаними актами виконавцем було виставлено рахунки №1 від 02.01.2024 та №2 від 23.01.2024.

Отже, виходячи з умов укладеного між сторонами правочину, суд дійшов висновку, що строк оплати наданих послуг перевезення згідно актів №2 від 23.01.2024 на суму 73044,92 грн та №1 від 23.01.2024 на суму 133 200 грн, що загалом становить 206244,92 грн, настав.

Проте, зіз місту позовної заяви вбачається, що всупереч умов договору №05.01.2018 від 01.04.2018 замовником не було належним чином виконано свої обов`язки в частині оплати послуг згідно вказаних актів, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 205 244,92 грн.

Суд зазначає, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Проте, всупереч наведеного вище, відповідачем обставин відсутності заборгованості перед Товариством з обмеженою відповід альністю «Калуш-Транс» в сумі 205 244,92 грн належним чином доказово не спростовано.

За таких обставин, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповід альністю «Калуш-Транс» до Товариства з обмеженою відповід альністю «Охоронне агентство «Антарес» про стягнення боргу в сумі 205 244,92 грн.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповід альністю «Калуш-Транс» до Товариства з обмеженою відповід альністю «Охоронне агентство «Антарес» про стягнення боргу в сумі 205 244,92 грн - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповід альністю «Охоронне агентство «Антарес» (04071, м.Київ, вул.Ярославська, буд.39г, ) на користь Товариства з обмеженою відповід альністю «Калуш-Транс» (77300, Івано-Франківська область, м.Калуш, вул.Б.Хмельницького, буд.84, ) борг в сумі 205 244,92 грн та судовий збір в сумі 3078,67 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного господарського суду.

Повний текст складено та підписано 07.05.2024.

Суддя В.В. Князьков