ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2024м. ДніпроСправа № 904/5315/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) представників сторін, справу:

за позовом Акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ", Дніпропетровська область, м. Кам`янське

до Комунального підприємства Кам`янської міської ради "Центральні тепломережі", Дніпропетровська область, м. Кам`янське

про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з постачання теплової енергії № 331т/00.07.0001 від 01.01.2021 у загальному розмірі 136 212,04 грн.

ПРОЦЕДУРА:

Акціонерне товариство "ДНІПРОВСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, у якій просить стягнути з Комунального підприємства Кам`янської міської ради "Центральні тепломережі" (далі - відповідач) заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у загальному розмірі 136 212,04 грн., з яких: основний борг у сумі 101 457,90 грн., пеня у сумі 19,23 грн., 3% річних у сумі 5 769,00 грн., інфляційні втрати у сумі 28 965,91 грн.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у сумі 2 684,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2023 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду від 09.10.2023 усунути недоліки позовної заяви , а саме надати опис вкладення у цінний лист (номер поштового відправлення), який підтверджує факт відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документі та фіскальний чек.

11.10.2023 від Акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ" на офіційну електронну адресу Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява про усунення недоліків.

Таким чином позивачем вимоги ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2023 виконано.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2023 відкрито провадження у справі; ухвалено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

22.10.2023 від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи в порядку загального провадження.

08.11.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

22.11.2023 (27.11.2023) від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

31.11.2023 від відповідача до суду надійшло клопотання про продовження строку на подання заперечення на відповідь на відзив.

18.12.2023 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив.

29.12.2023 від відповідача до суду надійшли додаткові пояснення по суті справи.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.05.2024 відмовлено Комунальному підприємству Кам`янської міської ради "Центральні тепломережі" у переході до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Проте, вихід за межі встановленого ст. 195 ГПК України строку був обумовлений виключними загальновідомими обставинами, пов`язаними із триваючою військовою агресією Російської федерації на територію України.

Зокрема, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

На даний час продовжено строк дії воєнного стану в Україні.

З урахуванням викладеного, за об`єктивних обставин розгляд справи був здійснений судом без невиправданих зволікань настільки швидко, наскільки це було можливим за вказаних умов, у межах розумного строку в контексті положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд,

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання взятих відповідачем на себе зобов`язань за договором про надання послуг з постачання теплової енергії № 331т/00.07.0001 від 01.01.2021, в частині своєчасної та повної оплати за отримані послуги з постачання теплової енергії у січні по березень 2021 року.

Позиція відповідача

Відповідач позовні вимоги Позивача вважає безпідставними та необґрунтованими, та такими, що не відповідають вимогам законодавства. Свою позицію обґрунтовує наступним.

Підставою для транспортування теплової енергії є належним чином укладений договір між теплогенеруючою (Позивачем) та теплотранспортуючою (Відповідачем) організаціями.

Договір №331т/00.07.0001 від 01.01.2021 року є нікчемним та не створює юридичних наслідків як для Відповідача так і для Позивача, крім тих наслідків, що пов`язані з його недійсністю, оскільки у Відповідача не існувало потреби закупівлі за предметом передбаченим умовами Договору №331т/00.07.0001 від 01.01.2021р, відповідно ним не здійснювалося планування такої закупівлі, відповідно закупівля за таким предметом не включалася до річного плану закупівель Відповідача.

КП КМР "ЦТМ" також не здійснювалося оприлюднення інформації про закупівлю, в тому числі оголошення про проведення закупівлі, як того вимагає норма статті 10 Закону №922 та Порядок розміщення інформації про публічні закупівлі, затверджений Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 11 червня 2020 року № 1082.

Відповідач звертає увагу нате, що всупереч приписам пункту 4.4. Договору №331т/00.07.0001 від 01.01.2021 року, Позивачем не надано належної копії рахунку до Акту від 31 січня 2021 року.

Обов`язок Позивача щомісячно, протягом терміну дії Договору, готувати та надавати Відповідачу Акт звіряння розрахунків, з метою оперативного відстеження балансу розрахунків.

Позивачем не долучено до позовної заяви доказів, які б свідчили про щомісячне виконання ним умов пункту 3.10. Договору.

Долучений Позивачем Акт звіряння розрахунків за період з 01.03.2022 року по 30.06.2022 року не може бути належним та допустимим доказом існування заборгованості Відповідача за Договором, оскільки не містить дату складання такого акту.

Відсутність належним чином оформлених первинних документів, відсутність дат; складання акту, а лише зазначення, що здійснення звіряння розрахунків за період з 01.03.2022 від 30.06.2022, тобто більше ніж через рік після завершення терміну дії Договору, відсутність в акт реквізитів документів, які підтверджують існування заборгованості, наданий акт звірки розрахунків не може слугувати належним та допустимими доказом визнання заборгованості Відповідачем.

Резюмуючи вище викладене, Відповідач не визнає заявлені позовні вимоги в повному обсязі огляду на наступне:

- договір №331т/00.07.0001 від 01.01.2021 укладений без проведення процедурі закупівлі/спрощеної закупівлі згідно з вимогами цього Закону та є нікчемним, в силу положень етап 43 Закону України "Про публічні закупівлі", а отже не створює юридичних наслідків, відтак КП КМР "ЦТМ" правомірно не здійснювало по ньому жодних платежів;

- за наявними доказами неможливо встановити точний обсяг теплової енергії який був переданий і чі передавався він взагалі;

- відсутність належним чином оформлених первинних документів які б свідчили про справжність реальність здійснення фактичної передачі теплової енергії за договором.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

01.01.2021 року між КП КМР Центральні тепломережі (далі - Споживач/Відповідач) та АТ Дніпровська ТЕЦ (далі - Виконавець/Позивач) було укладено договір № 331т/00.07.0001 про надання послуги з постачання теплової енергії (далі - Договір).

За умовами договору (п.1.1) Виконавець зобов`язується надавати Споживачеві послугу з постачання теплової енергії для потреб опалення/на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення (далі послуга) відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження, а Споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Обсяг послуги визначається згідно умов розділу 3 Договору.

Також, п. 4.1. Договору визначено, що Споживач вносить плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого тарифу на послугу та обсяг спожитої послуги.

Згідно п. 4.2. Договору станом на дату його укладання згідно Рішення виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 16.12.2020 року № 756 тариф на послугу становить 1646,83 грн. за 1 Гкал. без ПДВ (у т.ч. 1169,71 грн. - виробництво; 473,12 грн. транспортування; 4,00 грн. - постачання.) складає 1976 грн.20 коп з ПДВ.

Зміна тарифу не є підставою для переукладання договору.

Відповідно до п. 4.3. Договору, тривалість розрахункового періоду для визначення обсягу спожитої послуги, здійснення розподілу обсягу спожитих послуг, оплати' послуги виконавцю становить з першого по останній день календарного місяця, але не може перевищувати 31 календарний день.

Згідно п. 4.4. Договору Виконавець формує та після 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим, надає рахунок та акт про постачання теплової енергії на оплату послуги. Рахунок та акт про постачання теплової енергії на плату послуги. Рахунок та акт про постачання теплової енергії надсилається на електронну пошту Споживача зазначену в розділі Реквізити та підписи сторін даного Договору, а також надається на паперовому носії.

Споживач зобов`язаний самостійно отримати у виконавця рахунок та акт про постачання теплової енергії на оплату спожитої послуги не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу.

Згідно п. 4.5 Договору, Споживач здійснює оплату за цим договором на підставі і платіжних вимог та двостороннього акту про постачання теплової енергії щомісяця не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

У разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню , але не більше 0,01 відсотка від суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за послуги (п. 6.3 Договору).

На виконання умов вищевказаного Договору АТ Дніпровська ТЕЦ протягом періоду з січня 2021 по березень 2021 року була передана КП КМР Центральні тепломережі теплова енергія.

Згідно акту про постачання теплової енергії № 1-00000716 за період з 01.01.2021 року по 31.01.2021 року постачальником реалізовано, а споживачем отримано 17,369 Гкал теплової енергії на суму 34 324,55 грн., про що споживач отримав рахунок-фактуру на оплату заборгованості.

Згідно акту про постачання теплової енергії № 2-00000879 за період з 01.02.2021 року по 28.02.2021 року постачальником реалізовано, а споживачем отримано 18,75 Гкал теплової енергії на суму 37 053,67 грн., про що споживач отримав рахунок-фактуру на оплат заборгованості.

Згідно акту про постачання теплової енергії № 3-00001067 за період з 01.03.2021 рок) по 31.03.2021 року постачальником реалізовано, а споживачем отримано 15,221 Гкаї теплової енергії на суму 30 079,68 грн., про що споживач отримав рахунок-фактуру на оплату заборгованості.

В порушення умов договору КП КМР Центральні тепломережі свої зобов`язанні своєчасно та в повному обсязі в порядку передбаченому Договором не виконало.

В порушення вищезазначеного вимоги КП КМР Центральні тепломережі не були виконані.

Згідно п. 6.2. Договору Сторони несуть відповідальність за невиконання умов цього договору відповідно до законодавства та цього Договору.

З огляду на зазначене, позивач звернувся до суду із даним позовом.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч.1 ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 1 статті 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частиною шостою статті 276 ГК України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язаннях встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 632 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 902 ЦК України, в свою чергу, встановлено, що виконавець повинен надати послугу особисто.

При цьому положеннями статті 903 ЦК України визначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1 Закону України Про теплопостачання, теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Регулювання тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії з урахуванням змін цін на енергоносії та інших витрат визначено статтею 15 цього ж Закону одним із основних завданнями державного регулювання діяльності у сфері теплопостачання.

Частиною 6 статті 19 Закону України Про теплопостачання встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 20 Закону України Про теплопостачання, визначено, що тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням альтернативних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством.

Відповідно до абз.13 ст.20 Закону України Про теплопостачання тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Із змісту ч.3 ст. 24, ч.2 ст.25 Закону України Про теплопостачання вбачається, що основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов`язані: забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів; здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію із споживачами з урахуванням авансового платежу та показань приладів комерційного обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду

За приписами ч. 6 ст. 25 Закону України Про теплопостачання у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Згідно із частиною п`ятою статті 21 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 09.11.2017 № 2189-VIII ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України Про державне регулювання у сфері комунальних послуг органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Порядок організації діяльності національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, визначається Законом України Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

В матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачем на адресу позивача обґрунтованих заперечень щодо факту надання послуг з постачання теплової енергії протягом спірного періоду в обсязі, зазначеному позивачем у позові.

Матеріалами справи підтверджено надання позивачем послуг з постачання теплової енергії в період з січня 2021 по березень 2021 на суму 101 457,90 грн.

Доказів погашення заборгованості відповідачем не надано.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами у розумінні статей 76-79 ГПК України, не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню з урахуванням вищевикладеного.

Всі інші доводи сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що не впливають на результат вирішення даного спору.

Щодо стягнення з відповідача пені.

У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, Позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 19,23 грн за період з 21.02.2021 по 15.09.2023.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки (п.2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Згідно п. 6.3. Договору передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню, але не більше 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу.

Приписами ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане.

Пунктом 1 ч.2 ст. 258 ЦК України також передбачно, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Разом з цим, згідно із законом від 30.03.2020 №540-ІХ розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК доповнено п.12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст.ст.257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У п.12 розд. Прикінцеві та перехідні положення ЦК України редакції закону №540-IX перелічені всі статті цього кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.

Отже, відповідно до п.12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених, зокрема, ст.ст.257, 258 цього кодексу.

Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався.

Зокрема, згідно постанови КМУ №383 від 25.04.2023 до 30.06.2023 року.

Крім того, Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні (№64/2022) в Україні було введено воєнний стан.

Відповідно до Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану від 15.03.2022 року № 2120-ІХ, прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19. Згідно з останнім, у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії. А продовження строків у свою чергу, свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Таким чином, Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану (№ 2120-ІХ) розширив обставини зупинення позовної давності.

Таким чином, позовна давність для пред" явлення позовних вимог, в тому числі щодо стягнення пені не сплила, її перебіг був зупинений до кінця дії карантину а з 15.03.2022 року у зв`язку з воєнним станом в Україні. Тобто, перебіг позовної давності щодо позовних вимог продовжується.

У зв`язку з порушенням КП КМР Центральні тепломережі умов Договору основний борг по Договору становить 101 457,90 грн.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, проведеного позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем були правильно визначені суми заборгованості та періоди прострочення, арифметично розрахунок в межах визначеного позивачем періоду здійснено правильно.

Отже, розрахунок пені, здійснений позивачем, визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 19,23 грн. заявлені правомірно та підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивач нарахував та заявив вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у загальному розмірі 5 769,00 грн за загальний період з 21.02.2021 по 15.09.2023 та інфляційні втрати у загальному розмірі 28 965,91 грн за загальний період з березня 2021 по вересень 2023 року.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що вони є вірними, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частина третя статті 2 ГПК України визначає основні засади (принципи) господарського судочинства, зокрема змагальність сторін та диспозитивність, які конкретизовані у статтях 13, 14 ГПК України відповідно.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Щодо судового збору

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у розмірі 2 684,00 грн.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Комунального підприємства Кам`янської міської ради Центральні тепломережі (51914, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Тритузна, буд. 168, ) на користь Акціонерного товариства Дніпровська теплоелектроцентраль (51925, м. Кам`янське, вул. Заводська, буд. 2, ) основний борг у сумі 101 457,90 грн., пеню у сумі 19,23 грн., 3% річних у сумі 5 769,00 грн., інфляційні втрати у сумі 28 965,91 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 684,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано - 09.05.2024.

Суддя В.Г. Бєлік