ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2024 р. м.Київ Справа№ 910/14466/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання Щербини А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Онуфрійчука Вадима Михайловича

на рішення Господарського суду м. Києва

від 14.03.2023 (повний текст складено та 21.03.2023)

у справі № 910/14466/22 (суддя Головіна К. І.)

за позовом Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк"

до Фізичної особи-підприємця Онуфрійчука Вадима Михайловича

про стягнення 200 880,95 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду м. Києва звернулось Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" (далі - АТ "ПУМБ", позивач) з позовом до Фізичної особи-підприємця Онуфрійчука Вадима Михайловича (далі - ФОП Онуфрійчук В. М., відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 200 880,95 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення ФОП Онуфрійчуком В. М., який є позичальником за кредитним договором "Кредит "всеБізнес" № 716544537 від 12.01.2022, зобов`язань щодо повного і своєчасного повернення кредиту та сплати комісійної винагороди за надання кредитних коштів, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість.

У позові АТ "ПУМБ" просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у сумі 182 083,33 грн. та заборгованість за комісією в сумі 18 797,62 грн., що разом становить 200 880,95 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.03.2023 у справі № 910/14466/22 позов Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до Фізичної особи-підприємця Онуфрійчука Вадима Михайловича про стягнення заборгованості у сумі 200 880,95 грн. задоволено, а саме: стягнуто з Фізичної особи-підприємця Онуфрійчука Вадима Михайловича на користь Акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк" заборгованість за кредитом у сумі 182 083 (сто вісімдесят дві тисячі вісімдесят три) грн. 33 коп., заборгованість за комісією у сумі 18 797 (вісімнадцять тисяч сімсот дев`яносто сім) грн. 62 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 410 (дві тисячі чотириста десять) грн. 57 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач - АТ "ПУМБ" на виконання своїх зобов`язань за кредитним договором надав позичальнику - ФОП Онуфрійчуку В. М. грошові кошти у сумі 190 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 12.01.2022. Проте, позичальник - ФОП Онуфрійчук В. М. неналежним чином виконав покладені на нього зобов`язання, з 12.07.2022 порушив графік сплати кредитних, а з 12.06.2022 комісійних платежів. Отже, станом на 14.12.2022 несплаченими відповідачем залишились суми кредиту 182 083,33 грн. та комісії у 18 797,62 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач - Фізична особа-підприємць Онуфрійчук Вадим Михайлович (04. 07.2023 згідно штемпеля поштової установи на описі вкладеного в цінний лист, з яким направлено апеляційну скаргу до суду) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми процесуального права (ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України) та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник наголошував, що судом першої інстанції не було належним чином повідомлено відповідача про розгляд справи, а також безпідставно відхилено його клопотання про відкладення розгляду справи.

Також, скаржник наголошував, що ним не було отримано письмової вимоги позивача про дострокове погашення кредиту, копії позовної заяви та виклики на судові засідання, а тому він не зміг надати відзив на позов. Крім того, ігнорування судом першої інстанції клопотання відповідача про перенесення судового засідання, позбавило його також в праві на укладання мирової угоди, передбаченої статтею 192 Господарського процесуального кодексу України, що відповідало б інтересам обох сторін процесу.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

28.09.2023 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято до розгляду у відповідності до ст. 119, ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач вказує, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вірно оцінив обставини, та встановив, що позивач допустив порушення зобов`язань щодо повного і своєчасного повернення кредиту та сплати комісійної винагороди за надання кредитних коштів, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість за кредитом у сумі 182 083 (сто вісімдесят дві тисячі вісімдесят три) грн. 33 коп., заборгованість за комісією у сумі 18 797 (вісімнадцять тисяч сімсот дев`яносто сім) грн. 62 коп., які стягнуті оскаржуваним рішенням, і щодо відсутності вказаного боргу скаржником не наведено жодних доказів.

Також, позивач зазначав, що судом першої інстанції було вжито всіх заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд справи та надано обгрунтовану оцінку матеріалам справи, у т.ч. в частині належного направлення відповідачу примірнику позовної заяви, і вірно застосовано п. 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Короткий зміст заперечень на відзив

09.10.2023 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли заперечення на відзив, в яких відповідач в спростування доводів позивача у відзиві, посилався на те, що суд першої інстанції неправильно застосував п. 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, відповідач не був належним чином проінформований про розгляд справи та судові засідання. Крім того, відповідач не погоджується з сумою стягнення як такою, що не була належним чином обгрунтована позивачем. При цьому, відповідач зазначав, що ним частково здійснювались платежі на виконання умов кредитного договору, про що свідчать меморіальні ордери, додані на стадії апеляційного розгляду справи, а також між сторонами спору відсутній узгоджений порядок погашення боргу у випадку сплати чергового платежу не в повному обсязі.

Короткий зміст заперечень позивача

16.10.2023 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких позивач додатково наголошував, що:

- скаржником до матеріалів справи не подано належних доказів неможливості отримання ним судової кореспонденції;

- порядок розподілення чергових платежів обумовлений, зокрема, приписами ч. 1 ст. 534 Цивільного кодексу України;

- скаржником не спростовано наявність боргу.

Короткий зміст заперечень відповідача на заперечення позивача

23.10.2023 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких відповідач додатково наголошував, що жодних підстав стверджувати, що відповідач уникав або ухилявся, або навмисно уникав від отримання кореспонденції - матеріали справи не містять. Також, обговорення укладення мирової угоди відбувалось з представниками позивача; суд першої інстанції безпідставно проігнорував клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, і не надав оцінку вагомості або важливості причин відсутності відповідача в судовому засіданні 14.03.2023. При цьому, до вказаних заперечень скаржником подано додаткові докази в обгрунтування підстав відсутності проживання за місцем своєї реєстрації.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2023, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Онуфрійчука Вадима Михайловича на рішення Господарського суду м. Києва від 14.03.2023 у справі № 910/14466/22, передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Станік С.Р., суддів: Тарасенко К.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 07.07.2023 витребувано у Господарського суду м. Києва матеріали справи № 910/14466/22. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Онуфрійчука Вадима Михайловича на рішення Господарського суду м. Києва від 14.03.2023 у справі № 910/14466/22.

21.08.2022 на виконання ухвали з суду першої інстанції до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/14466/22.

В свою чергу головуючий суддя Станік С.Р. з 24.08.2023 по 25.08.2023 включно перебував у відпустці, і вирішення питання стосовно поданої апеляційної скарги здійснюється після виходу судді з відпустки.

У зв`язку з перебуванням з 21.08.2023 по 01.09.2023 включно у відпустці судді Тарасенко К.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, вирішити питання стосовно поданої апеляційної скарги у визначеному складі - неможливо.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2023 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Онуфрійчука Вадима Михайловича на рішення Господарського суду м. Києва від 14.03.2023 у справі № 910/14466/22 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станік С.Р., суддів: Гончаров С.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 прийнято справу № 910/14466/22 для вирішення питання стосовно поданої апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Онуфрійчука Вадима Михайловича на рішення Господарського суду м. Києва від 14.03.2023, до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Станік С.Р., суддів: Гончаров С.А., Тищенко О.В. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Онуфрійчука Вадима Михайловича на рішення Господарського суду м. Києва від 14.03.2023 у справі № 910/14466/22 залишено без руху. Протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, скаржнику надано право усунути недоліки, а саме подати до Північного апеляційного господарського суду:

- докази направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів на адресу місцезнаходження позивача - Акціонерному товариству "Перший Український Міжнародний Банк" за юридичною адресою: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4, листом з описом вкладеного та фіскальною накладною, у відповідності до приписів ст. 259 Господарського процесуального кодексу України.

11.09.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Онуфрійчука Вадима Михайловича надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено:

- оригінал опису цінного листа, надісланого 05.07.2023 на адресу Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" за адресою: 04070, м. Київ, вул.. Андріївська, 4;

- оригінал накладної (службового чеку) № 934 від 05.07.2023.

Судом встановлено, що скаржником усунуто недоліки апеляційної скарги, що є підставою для відкриття апеляційного провадження згідно з ст. 262 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, скаржником до апеляційної скарги долучено заяву про поновлення строку на подання апеляційної скарги, яка обґрунтована тим, що винесення ухвали Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2023 у справі № 910/14466/22 про повернення апеляційної скарги, не позбавляє скаржника права клопотати суд поновити пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду м. Києва від 14.03.2023 у справі № 910/14466/22, у зв`язку з наведеним скаржник просить поновити пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду м. Києва від 14.03.2023 у справі № 910/14466/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2023 поновлено Фізичній особі-підприємцю Онуфрійчуку Вадиму Михайловичу пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 14.03.2023 у справі № 910/14466/22, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/14466/22 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Онуфрійчука Вадима Михайловича на рішення Господарського суду м. Києва від 14.03.2023, розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Онуфрійчука Вадима Михайловича на рішення Господарського суду м. Києва від 14.03.2023 у справі № 910/14466/22 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, зупинено дію рішення Господарського суду м. Києва від 14.03.2023 у справі № 910/14466/22.

Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2023 надіслана учасникам справи засобами як електронного, так і поштового зв`язку і вручена їм. Отже, учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі: для працездатних осіб з 1 січня - 2481 гривень.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує: 268 400,00 грн. (2481, 00 грн. * 100 = 248 100,00 грн.) - станом на момент звернення з відповідним позовом та з апеляційною скаргою.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимога щодо стягнення 200 880,95 грн., вказана справа, у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України, відноситься до малозначних справ.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, і воєнний стан неодноразово продовжувався в Україні відповідними Указами і триває на даний час.

Крім того, керуючись статтею 3 Конституції України, статтями 10, 122 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", статтями 2, 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішенням Ради суддів України від 24 лютого 2022 року №9, рекомендаціями Ради суддів України від 02.03.2022, враховуючи положення Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", розпоряджень Ради оборони міста Києва, прийнятих відповідно до статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", пунктом 1 Наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 №1 "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану" наказано тимчасово до усунення обставин, які зумовили загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, в умовах воєнної агресії проти України зупинено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

Пунктом 1 Наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2022 №11 "Про внесення змін до наказу від 03.03.2022 №10 "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану" відновлено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга).

Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3, 64 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України, в умовах запровадженого воєнного стану.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції, перевірено судом апеляційної інстанції і що підтверджується наявними матеріалами справи, 12.01.2022 між позивачем - АТ "ПУМБ" (банк) та відповідачем - ФОП Онуфрійчуком В. М. (позичальник) був укладений кредитний договір "Кредит "всеБізнес" № 716544537 (далі - кредитний договір), який укладено в електронному вигляді та підписано електронними цифровими підписами.

Відповідно до умов цього договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 190 000,00 грн., зі строком кредитування до 12.01.2024, з тарифом комісійної винагороди - 1,5 % за один місяць, та розміром процентної ставки за користування кредитом та процентної ставки за прострочену суму кредиту - 0,00001 % (п. 1.1.1 кредитного договору).

У пункті 1.4 кредитного договору сторони погодили графік та суми платежів суми кредиту та комісійної винагороди, останньою датою за якими є 12.01.2024.

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, підписанням договору позичальник звертається до банку за наданням кредиту в сумі, зазначеній в п. 1.1.1 договору, та підтверджує, що кредитні кошти будуть використані за цільовим призначенням відповідно до договору. Умови цього договору є заявою позичальника про надання кредиту.

Відповідно до п. 2.3 кредитного договору, позичальник уповноважує банк здійснити за рахунок коштів переказ суми комісійної винагороди за надання кредиту у розмірі, визначеному відповідно до п. 1.1.4.1 договору, на користь банку згідно п. 6.3.1 Типових умов. Сума кредиту, що залишиться після переказу суми комісійної винагороди за надання кредиту на користь банку, зараховується на поточний рахунок позичальника.

Згідно з п. 1.1.8 кредитного договору термін "Типові умови" використовується в цьому договорі в наступному значенні: Типові умови кредитування в рамках кредитного договору "Кредит "всеБІЗНЕС", укладеного в Системі інтернет-банкінг ПУМБ Digital Business АТ "ПУМБ", що розміщуються на інтернет-сайті банка (за електронною адресою: https:// www.pumb.ua/) та є невід`ємною частиною договору.

Цей договір складається з договору та Типових умов. З моменту укладення договору Типові умови стають його невід`ємною частиною. Банк має право в будь-який час вносити зміни до Типових умов, повідомляючи про це позичальника як передбачено Типовими умовами. Підписанням договору позичальник підтверджує своє ознайомлення та повну, безумовну і остаточну згоду з договором та Типовими умовами, умови договору та Типових умов позичальнику відомі та зрозумілі. Укладаючи договір, позичальник приймає на себе всі обов`язки та набуває всіх прав, передбачених Типовими умовами стосовно позичальника, рівно як і банк бере на себе всі обов`язки та набуває всіх прав, передбачених Типовими умовами стосовно банку (п. 5.1 кредитного договору).

Відповідно до п. 5.2 кредитного договору, у випадках, не передбачених договором, сторони керуються положеннями Типових умов та законодавством.

Відповідно до п. 3.5 Типових умов, надання кредиту відбувається шляхом перерахування кредитних коштів із позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, зазначений в п. 1.1.5 договору.

Згідно з п. 5.1 Типових умов, позичальник зобов`язаний повернути кредит в розмірах і строки, зазначені в договорі.

Позивач - АТ "ПУМБ" на виконання своїх зобов`язань за кредитним договором надав позичальнику - ФОП Онуфрійчуку В. М. грошові кошти у сумі 190 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 12.01.2022.

Як зазначав позивач, позичальник - ФОП Онуфрійчук В. М. неналежним чином виконав покладені на нього зобов`язання, з 12.07.2022 порушив графік сплати кредитних, а з 12.06.2022 - комісійних платежів, і станом на 14.12.2022 несплаченими відповідачем залишились суми кредиту 182 083,33 грн. та комісія у розмірі 18797,62 грн., про стягненян якої позивач заявив вимоги у позові.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей" .

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1048, 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити проценти за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з умов договору (п. 1.4), датою закінчення строку кредитування є 12.01.2024, тобто датою, коли позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 4.2 Типових умов, у випадку несплати позичальником будь-якої суми, визначеною договором, банк набуває право вимагати від позичальника достроково повернути виданий позичальнику кредит, а позичальник зобов`язаний виконати таку вимогу в повному обсязі зі сплатою за кредит, кредитною платою та штрафними санкціями в строк не пізніше 7 банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги.

26.10.2022, у зв`язку з порушенням позичальником умов кредитного договору, позивач звернувся до ФОП Онуфрійчука В. М. (позичальника) про дострокове повернення платежів, визначених кредитним договором. Вказана вимога була отримана відповідачем 17.11.2022, що підтверджується витягом з реєстру поштового відправлення та відомостями з сайту Укрпошти, проте залишена позичальником без задоволення.

Доводи скаржника про неотримання вказаної вимоги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи та спростовуються більш вірогідними в розумінні ст. 79 Господарського процесуального кодексу України доказами, зокрема витягом з реєстру поштового відправлення та відомостями з сайту Укрпошти, а також в сукупності з належними доказами направлення - фіскальним чеком від 26.10.2022 та згрупованим поштовим відправленням, зокрема в якому зазначено відправлення 174.

В свою чергу, згідно наведеного позивачем розрахунку заборгованості, доданого до позову, заборгованість відповідача за сумою кредиту складає 182 083,33 грн., а за комісією - 18 797,62 грн.

Також, скаржник в процесі апеляційного розгляду справи наголошував на тому, позивачем в порядку договірного списання було списано з його рахунку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором грошові кошти, а саме: 12.02.2022 - 10 766,67 грн. (меморіальний ордер 144499.359), 01.04.2022 - 202,38 грн. (меморіальний ордер 173696.359), 02.04.2022 - 1 900,00 грн. (меморіальний ордер № 30724.359), 03.05.2022 - 2 600,00 грн., 01.06.2022 - 2 500,00 грн. (меморіальний ордер № 73525.359), 04.07.2022 - 2 500,00 грн. (меморіальний ордер 34429.359), а також 28.08.2023 здійснив перерахування зі свого рахунку на кредитний рахунок UA 5019729 23 900,00 грн., і вказані кошти, не були враховані при розрахунку заборгованості, а також сплачені за договором грошові кошти, а саме: 12.02.2022 - 10 766,67 грн. (меморіальний ордер 144499.359), 01.04.2022 - 202,38 грн. (меморіальний ордер 173696.359), 02.04.2022 - 1 900,00 грн. (меморіальний ордер № 30724.359), 03.05.2022 - 2 600,00 грн., 01.06.2022 - 2 500,00 грн. (меморіальний ордер № 73525.359), 04.07.2022 - 2 500,00 грн. (меморіальний ордер 34429.359) безпідставно зараховані банком не в сплату заборгованості за кредитом, а на сплату комісії.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції враховує, що кошти в сумі 23 900,00 грн., позивач перерахував 28.08.2023 зі свого рахунку на кредитний рахунок НОМЕР_1 , тобто вже після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення 14.03.2023, що не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення. Проте, сплата вказаних коштів підлягає врахуванню згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження», і не позбавляє відповідача подати відповідні відомості державному виконавцю під час виконання рішення, або застосувати процесуальні інструменти, обумовлені ст. 328 ГПК України.

Доводи відповідача про те, що сплачені за договором грошові кошти, а саме: 12.02.2022 - 10 766,67 грн. (меморіальний ордер 144499.359), 01.04.2022 - 202,38 грн. (меморіальний ордер 173696.359), 02.04.2022 - 1 900,00 грн. (меморіальний ордер № 30724.359), 03.05.2022 - 2 600,00 грн., 01.06.2022 - 2 500,00 грн. (меморіальний ордер № 73525.359), 04.07.2022 - 2 500,00 грн. (меморіальний ордер 34429.359) безпідставно зараховані банком не в сплату заборгованості за кредитом, а на сплату комісії, судом апеляційної інстанції відхиляються як необгрунтовані, оскільки вказані сплати враховані банком при розрахунку заборгованості, і наведені ним у відповідному розрахунку.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що п. 1.4 кредитного договору від 12.01.2022 сторонами узгоджено сплату відповідачем комісійної винагороди за обслуговування кредиту, зокрема в розмірі 2 850,00 грн. щомісячно, і сплата такої комісійної винагороди обумовлена і пунктом 6.3.2 Типових умов кредитування.

При цьому, пунктом 2.3 Кредитного договоур обумовлено, що позичальник уповноважує банк банк здійснити за рахунок коштів переказ суми комісійної винагороди за надання кредиту у розмірі, визначеному відповідно до п. 1.1.4.1 договору, на користь банку згідно п. 6.3.1 Типових умов. Сума кредиту, що залишиться після переказу суми комісійної винагороди за надання кредиту на користь банку, зараховується на поточний рахунок позичальника.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем правомірно у відповідності до п. 2.3 Кредитного договору, п. 6.3.2 Типових умов кредитування здійснено першочергово зарахування комісійної винагороди за користування кредитом за рахунок сплачуваних відповідачем сум, а тому доводи скаржника про те, що сума стягнення не була належним чином обгрунтована позивачем в цій частині - судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що не зайшли свого підтвердження наявними матеріалами справи.

Крім того, в цій частині суд апеляційної інстанції погоджується і з доводами позивача про те, що такий порядок розподілення чергових платежів обумовлений, зокрема, і приписами ч. 1 ст. 534 Цивільного кодексу України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції провівши перерахунок заявленої до стягнення кредитної заборгованості та комісії, дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за неповернутим кредитом у сумі 182 083,33 грн. та заборгованість за комісією у сумі 18 797,62 грн., тобто у сумах, заявлених позивачем. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.

Стосовно доводів скаржника, що його не було повідомлено належним чином про розгляд справи, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 відкрито провадження у справі № 910/14466/22, розгляд справи призначено на 09.02.2023.

Вказана ухвала направлена відповідачу за адресою його реєстрації: АДРЕСА_1 , рекомендованим поштовим повідомленням 897, з позначкою «Судова повістка» та повернута органом поштового зв?язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Ухвалою - повідомленням від 09.02.2023 суд першої інстанції повідомив сторін про призначення розгляду справи на 14.03.2023, яка надіслана засобами поштового зв?язку учасникам справи, про що свідчить відмітка канцелярії суду про направлення ухвали-повідомлення.

14.03.2023 засобами електронного зв?язку від відповідача надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи, у зв?язку з тим, що про призначення судового засідання від дізнався 13.03.2023, яке судом першої інстанції було відхилено, враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання без надання доказів поважності причин такої неявки.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних доказів в підтвердження поважності причин неможливості отримання відповідачем процесуальних документів по справі, і таких доказів скаржником не надано, а незнаходження відповідача за адресою місця реєстрації жодним чином не спростовує факт належного надсилання судом першої інстанції повідомлень по справі відповідачу. Крім того, не надано і доказів в підтвердження наміру сторін укласти будь-які додаткові угоди.

У постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 роз`яснено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Відповідно до п. 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику.

Верховний Суд у постанові від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19, здійснивши аналіз статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, дійшов висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Крім того, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

З відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що всі ухвали, а також рішення суду першої інстанції оприлюднювалися судом першої інстанції у вказаному реєстрі.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").

З огляду на вказані доводи колегія суддів доходить до висновку, що судом першої інстанції було вжито всіх заходів для належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи, при цьому не отримання поштових відправлень, направлених за дійсною адресою місцезнаходження відповідача, перебувало у прямому зв`язку від власного волевиявлення відповідача, який не отримував поштову кореспонденцію.

Таким чином, судом першої інстанції належним чином здійснено повідомлення відповідача про день, час та місце судових засідань у справі, і відповідно, доводи відповідача в цій частині не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Отже, усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції у даній справі щодо спірних правовідносин учасників справи, з урахуванням меж апеляційного оскарження, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким задоволено позов повністю.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу , залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо наявності достатніх підстав для задоволення позовних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам справи було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених у оскаржуваному рішенні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладених в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Також, дія оскаржуваного рішення, зупинена внаслідок поновлення скаржнику строку на його оскарження, підлягає поновленню.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Онуфрійчука Вадима Михайловича на рішення Господарського суду м. Києва від 14.03.2023 у справі № 910/14466/22 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 14.03.2023 у справі № 910/14466/22 -залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду м. Києва від 14.03.2023 у справі № 910/14466/22.

4. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

5. Матеріали справи № 910/14466/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.А. Гончаров

О.В. Тищенко