УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

м. Київ

13.05.2024Справа № 910/5736/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (вул. Січових Стрільців, буд. 17, м. Київ, 04053; ідентифікаційний код 21708016)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Приватне акціонерне товариство «Айбокс Банк» (вул. Ділова, буд. 9А, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код 21570492)

про визнання протиправними та скасування рішень,

без виклику представників учасників процесу,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі за текстом - Дробот В.І., Позивач) з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі за текстом - ФГВФО, Відповідач - 1), в якому Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 06.11.2023 № 1419 «Про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Айбокс Банк»;

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.12.2023 № 1553 «Про задоволення вимог восьмої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Айбокс Банк».

Разом із позовною заявою до суду подано заяву про забезпечення позову, якою Позивач просить суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом заборони Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Айбокс Банк» вчиняти дії щодо задоволення вимог Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків, які були включені до 8 черги реєстру акцептованих кредиторів АТ «Айбокс Банк» рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 06.11.2023 № 1419.

В обґрунтування поданої заяви, Позивач зазначає, що підставою вжиття заходів забезпечення позову є його обґрунтовані припущення вважати, що після включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів податкових та інших кредиторських вимог та їх подальшого задоволення, пропорційно зменшиться залишок активів після ліквідації банку, на отримання якого він як акціонер банку має право.

Так, Позивач зазначає, що він прямо зацікавлений у збережені активів АТ «Айбокс Банк» у зв`язку з чим подано позов.

При нормативно-правовому обґрунтування Позивач у своїй заяві посилається на положення пункту 4 частини 5 статті 137 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) та просить суд заборонити Відповідачу (уповноваженій особі) вчиняти конкретно визначені дії та приймати відповідні рішення.

Дослідивши подану заяву, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав її задоволення Господарським судом міста Києва з огляду на наступне.

Статтею 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 2 та 4 частини 1 статті 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У випадку звернення до суду з вимогами немайнового характеру не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Розглянувши подану Позивачем заяву про забезпечення позову, суд зазначає, що пунктом 2 частини 7 статті 137 ГПК України визначено, що забезпечення позову не допускається шляхом, зокрема, встановлення заборони або обов`язку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, банку, віднесеному до категорії неплатоспроможних, банку, що ліквідується відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», їх посадовим особам, іншим особам під час реалізації Фондом гарантування вкладів фізичних осіб майна (активів) банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, вчиняти певні дії або встановлення обов`язку для таких осіб утримуватися від вчинення певних дій.

За змістом статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведення неплатоспроможних банків з ринку та здійснення ліквідації банків. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює заходи щодо: підготовки до запровадження процедури виведення банку з ринку, у тому числі організаційні заходи щодо проведення відкритого конкурсу та визначення найменш витратного способу виведення банку з ринку; проведення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку, у тому числі шляхом виконання плану врегулювання, здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Відповідно до пункту 1 та 3 частини 1 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку, зокрема, здійснює повноваження органів управління банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Статтею 52 вказаного закону визначено черговість та порядок задоволення Фондом вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів.

З дня початку процедури ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій з продажу) будь-яким майном (активами), у тому числі коштами банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень (у тому числі арештів, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій з продажу) на майно (активи), у тому числі кошти банку, не допускається (пункт 7 частини другої статті 46 Закону ).

Підсумовуючи викладене, суд вказує, що положення пункту 2 частини 7 статті 137 ГПК України законодавчо закріплює неможливість забезпечення позову шляхом заборони Фонду (Відповідачу) утримуватися від вчинення дій під час здійснення ліквідаційної процедури банку та виведення його з ринку. Зокрема, це стосується і заборони вчинення дій щодо задоволення вимог кредиторів, про що наразі і просить Позивач у поданій заяві.

Відтак, суд зазначає щодо відсутності підстав для задоволення заяви Позивача та вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 136-139, 140, 234 та 235 ГПК України, Господарський суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі - відмовити.

Ухвала набрала законної сили 13.05.2024 та може бути оскаржена протягом десяти днів з моменту її підписання до Північного апеляційного господарського суду.

Дата підписання повного тексту ухвали: 13.05.2024

Суддя Антон ПУКАС