ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2024 р. Справа№ 910/12805/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Биховцова О.А. (в залі суду);

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Шапран Л.І. (в залі суду);

при розгляді апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2023

у справі № 910/12805/23 (суддя Демидов В.О.)

за позовом заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури

в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекція у Чернігівській області

та Носівської міської ради Чернігівської області

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про відшкодування шкоди у розмірі 402 739,35 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

14.08.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекція у Чернігівській області та Носівської міської ради Чернігівської області до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконної порубки дерев у розмірі 402 739,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що у провадженні Ніжинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області перебувало кримінальне провадження № 0000720 від 13.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Згідно із матеріалами 11.08.2021 у захисних лісонасадженнях на 745 км лівої сторони колії перегону Ніжин-Носівка Ніжинського району Чернігівської області виявлено незаконну порубку 22 дерев породи дуб та ясен.

Відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, затверджених постановою КМУ від 23.07.2008 № 665, Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області розраховано шкоду, завдану державі внаслідок самовільної порубки дерев, розмір якої становить 402739,35 гривень.

Постійним лісокористувачем земельної ділянки, на якій здійснено незаконну порубку, являється AT «Українська залізниця».

Оскільки відповідач, як лісокористувач, не забезпечив охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустив самовільну вирубку лісу, внаслідок чого лісовому фонду України заподіяно матеріальну шкоду, то він має відшкодувати заподіяну унаслідок указаних незаконних порубок лісу шкоду навколишньому природному середовищу у розмірі 402 739,35 гривень.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2023 у справі № 910/12805/23 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Носівської міської ради Чернігівської області 402739 грн 35 коп. шкоди, завданої навколишньому природному середовищу. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Чернігівської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору у сумі 6041 грн 09 коп.

Рішення мотивоване тим, що оскільки суду надані належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог та наявності, визначених приписами статті 1166 ЦК України, елементів цивільного правопорушення для притягнення АТ "Укрзалізниці" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, а саме: вина та протиправна поведінка АТ "Українська залізниця" полягає у тому, що всупереч вимог законодавства воно не виконало обов`язок щодо охорони і збереження лісового фонду, внаслідок чого відбулась незаконна порубка дерев, чим спричинено шкоду, розрахунок розміру якої здійснено компетентною особою відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2023 у справі № 910/12805/23 Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить відкрити апеляційне провадження у справі № 910/12805/23; рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2023 у справі № 910/12805/23 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнення судових витрат в повному обсязі; судові витрати покласти на Чернігівську обласну прокуратуру.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, участь прокурора у даному господарському не є виправданою, про що і було заявлено клопотання про залишення позову без розгляду, в задоволенні якого суд першої відмовив, і така відмова є необґрунтованою, оскільки прокуратура виступила ініціатором звернення до суду з даним господарським позовом, а за таких обставин участь прокурора в даному господарському процесі не є виправданою, прокуратура фактично перебрала на себе функції позивача, а дії господарського суду першої інстанції, які виразились у незастосуванні норми п. 2 ст. 226 ГПК України щодо залишення позову без розгляду, призвели до порушення норми процесуального права.

Скаржник вказує на те, що підрозділ відповідача звернувся із відповідною заявою про кримінальне правопорушення, оскільки саме залізниці завдано збитки, так як здійснено порубку дерев в захисних лісонасадженнях залізниці, які розташовані у межах смуги відведення залізниці, а відновлення вирубаних дерев здійснено виключно силами і за рахунок залізниці, оскільки захисні лісонасадження залізниці забезпечують безпеку руху поїздів.

На думку скаржника, неналежна охорона лісу, відповідно до норм чинного законодавства України, не є лісовим правопорушенням, яке тягне за собою матеріальну відповідальність за неналежне здійснення контролю за збереження лісу.

Скаржник вважає, що у випадку стягнення з відповідача, за умови незабезпечення ним належної охорони лісу від незаконних порубок, шкоди за вказану бездіяльність у такому ж розмірі (як за незаконну рубку лісу), в наведеній ситуації ця особа, яка фактично буде такою, що відшкодувала шкоду замість іншої, винної особи (яка здійснила рубку лісу), водночас буде позбавлена правової можливості в порядку ст. 1191 ЦК України звернутись до винної особи зі зворотною вимогою (регресом) у розмірі виплаченого відшкодування, оскільки підстави відповідальності користувача (відповідача) та особи, визнаної винною у незаконній порубці дерев, будуть різними (відповідальність за неналежну охорону лісу в першому випадку та відповідальність за незаконну рубку лісу у другому), що суперечить ст. 61 Конституції України, адже розрахований на підставі спеціальних Такс розмір шкоди, завданої саме незаконною рубкою лісу, повністю охоплює розмір шкоди за такий вид правопорушення, як незаконна рубка лісу, натомість стягнення такої шкоди з обох осіб (користувача - охоронника та особи, що незаконно здійснила рубку дерев), тобто в подвійному розмірі, по перше, суперечить загальним принципам притягнення до юридичної відповідальності, по друге, не передбачено нормами чинного законодавства.

Також скаржник вважає, що судом першої інстанції не встановлена неправомірність поведінки скаржника, яка виражалась би у діях чи бездіяльності особи, до якої заявляється позов про стягнення шкоди, при цьому така бездіяльність повинна мати конкретне вираження, тобто має бути доведено, які саме дії не вчинив відповідач, вчинення яких входить до його обов`язків відповідно до закону, однак, у рішенні не зазначено, які саме заходи охорони не було вчинено з метою збереження від незаконних порубок, виконання яких чітко передбачено законом, та, власне, внаслідок нездійснення яких невідомими особами було вчинено незаконну рубку дерев.

На думку скаржника, він не є постійним лісокористувачем у розумінні норм Лісового кодексу України, і, відповідно, відповідач не міг порушувати норми природоохоронного законодавства України, які містять вимоги до постійних лісокористувачів, водночас оперативне виявлення самовільних рубок, та негайне інформування правоохоронних органів, є наслідком активних дій працівників залізниці в процесі виконання розроблених заходів та покладених на них обов`язків, що підтверджується доданими до позовної заяви матеріалами кримінального провадження № 0000720 від 13.08.2021.

Скаржник зазначає, що наданих до позовної заяви розрахунок розміру шкоди не може бути належним та допустимим доказом, яким підтверджено розмір шкоди, крім того, суд першої інстанції повинен був встановити наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, в тому числі (але не виключно), і наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, оскільки шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже відшкодування шкоди за незаконну рубку лісу об`єктивно може бути наслідком лише активної фізичної поведінки особи, спрямованої на порубку дерев.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, прокуратура у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що згідно із листами уповноважених органів, таку позицію розцінено прокурором, як неналежне здійснення своїх повноважень щодо захисту інтересів держави, що надає обґрунтовані підстави для вжиття заходів представницького реагування обласною прокуратурою, при цьому позов прокурором пред`явлено через п`ять місяців після обізнаності Державної екологічної інспекції у Чернігівській області про вчинення незаконної порубки. Таким чином, у даному випадку прокурором дотримано вимоги ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», оскільки з матеріалів справи вбачається, що органу місцевого самоврядування та органу контролю було відомо про наявне правопорушення, однак, навіть незважаючи на це прокурор звертався з листами до позивачів, що свідчить про дотримання прокурором критерію розумності, а доводи відповідача у цій частині є безпідставними.

Прокурор зазначає про те, що орган державного контролю, який уповноважений здійснювати захист інтересів держави з питань дотримання законодавства у сфері охорони навколишнього середовища у межах Чернігівської області, є Державна екологічна інспекція у Чернігівські області, водночас, питання щодо визначення органів Держекоінспекції України як позивача у справах про стягнення шкоди, заподіяної незаконною вирубкою лісових насаджень, неодноразово була предметом дослідження Верховного Суду, зокрема в ухвалі від 06.04.2021 у справі № 927/565/20, постанові від 28.09.2023 у справі № 927/32/23. Незаконна порубка мала місце в адміністративних межах Носівської ОТГ, у зв`язку з чим міську раду правомірно визначено другим позивачем, безпосередньо на рахунки якої стягується сума заподіяних збитків у сфері охорони навколишнього середовища.

Безпідставними є доводи скаржника про те, що він не є постійним лісокористувачем, оскільки відповідно до ст. 17 Лісового кодексу України Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» є постійним лісокористувачем, на якого покладено обов`язок забезпечити охорону захисних лісонасаджень на підвідомчій території.

Прокурор зазначає про те, що у даному випадку питання стосується цивільно-правової відповідальності відповідача, правові підстави настання якої встановлено у ст. 1161 ЦК України, водночас, для настання у особи цивільно-правової відповідальності, факту притягнення її до кримінальної відповідальності не вимагається. Кримінальне провадження за даним фактом не спростовує незабезпечення належної охорони лісових насаджень відповідачем, внаслідок чого скоєно незаконну порубку, та відповідно, завдано шкоду навколишньому природному середовищу, а згідно із матеріалами відповідач повідомив правоохоронні органи вже про факт здійсненої незаконної рубки дерев невстановленими особами.

Також прокурор зазначає, що внаслідок неналежного виконання повноважень посадовими особами відповідача навколишньому природному середовищу заподіяно шкоду, оскільки обов`язки із забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які й повинні нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання обов`язків, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних порубок дерев, і яким чином буде здійснюватись виконання покладених на нього обов`язків, не вправі визначати ні прокурор, ні позивачі, а охорона та захист лісових насаджень повинні забезпечуватися самим відповідачем з урахуванням умов ведення лісового господарства та досягати визначеної законодавством мети - упередження незаконного знищення лісів. Відповідач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді не вчинення дій, спрямованих на ефективне, а не формальне, забезпечення охорони і збереження лісових насаджень від незаконних рубок на підвідомчій йому території лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування невстановленими особами дерев та заподіяння шкоди, отже, саме внаслідок бездіяльності працівників відповідача стало можливим та відбулося вирубування дерев невстановленими особами і заподіяння шкоди. Вина та протиправна поведінка полягає у тому, що всупереч вимог законодавства відповідач не виконав обов`язок щодо охорони і збереження лісового фонду, внаслідок чого відбулась незаконна рубка дерев, чим спричинено шкоду, розрахунок розміру якої здійснено компетентною особою відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяну лісу, затверджених постановою Кабінетом Міністрів України від 23.07.2008 № 665, у зв`язку із чим всі елементи цивільного правопорушення у даному випадку наявні та підтверджується матеріалами справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/12805/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2023 у справі № 910/12805/23. Призначено справу № 910/12805/23 до розгляду у судовому засіданні 30.01.2024.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2024, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного розподілу справи між суддями від 25.01.2024, для розгляду справи № 910/12805/23 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від прийнято справу № 910/12805/23 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.

30.01.2024 в багатьох областях України, в тому числі на території міста Київ було оголошено повітряну тривогу, у зв`язку з чим судове засідання, призначене на 30.01.2024 на 12:20 годину не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2024 призначено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2023 у справі № 910/12805/23 на 05.03.2024.

На підставі ст. 202, 216 ГПК України, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2024 оголошено перерву у розгляді справи № 910/12805/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2023 до 02.04.2024.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/12805/23 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників справи та позиції учасників справи

Представник позивача у судове засідання 02.04.2024 не з`явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином.

Представник прокуратури у судовому засіданні 02.04.2024 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2022 у справі № 910/12805/23 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні 02.04.2024 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2023 у справі № 910/12805/23 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнення судових витрат в повному обсязі

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 11.08.2021 у захисних лісонасадженнях на 745 км ПК 2 лівої сторони колії перегону Ніжин - Носівка (Чернігівська обл.) працівниками ПЧЛ-5 (Виробничого підрозділу "Бахмацька дистанція захисних лісонасаджень" Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" AT "Укрзалізниця") виявлено незаконну порубку 22 породи дуб та ясен.

Відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії ЯЯ № 372616 від 25.10.2007 земельна ділянка площею 102,8533 га, розташована на території Червонопартизанської сільської ради (на даний час Носівська міська рада). За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка № 339878358), 20.06.2018 проведено державну реєстрацію прав постійного користування зазначеною земельною ділянкою за AT «Українська залізниця».

11.08.2021 за фактом виявлення незаконної порубки деревини до Ніжинського ВП ГУНП Виробничим підрозділом "Бахмацька дистанція захисних лісонасаджень" Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" AT "Укрзалізниця" подана заява про вчинення.

За даною заявою слідчим відділенням поліції № 1 Ніжинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області відкрито кримінальне провадження № 0000720 від 13.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 246 КК України.

Проте, під час розслідування кримінального провадження №0000720 від 13.08.2021 осіб, які вчинили незаконну порубку дерев, не встановлено.

Прокурор зазначає, що про вчинення незаконної порубки саме 23 дерев свідчить протокол огляду місця події від 27.08.2021, складений слідчим у кримінальному провадженні за участі представника відповідача - начальника Ніжинської виробничої дільниці «Бахмацька дистанція захисних лісонасаджень» Регіональної філії Південно-Західна залізниця AT «Укрзалізниця» Мазурок Ю.В., під час проведення якого проводилися вимірювання діаметрів пнів дерев та фотографування. Протокол підписано всіма учасниками. Заяв, зауважень та клопотань від учасників не надходило. Протокол є основним засобом фіксації результатів огляду місця події і є носієм доказової інформації про вчинення порубки саме 23 дерев.

Відповідачем вказана обставина жодними доказами не була спростована та не оскаржувалася до заявлення позовних вимог органами прокуратури.

Предметом зазначеного позову є стягнення з АТ "Укрзалізниця" шкоди у розмірі 402 739,35 грн, заподіяної державі внаслідок незаконної вирубки лісу та порушення вимог лісового та природоохоронного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Частиною 2 ст.19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Частиною 1 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Аналіз положень частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

"Нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.

"Неналежність захисту" може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Згідно з ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст.23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постановах від 15.10.2019 у справі №903/129/18 та від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Як вже зазначалось, Заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекція у Чернігівській області та Носівської міської ради Чернігівської області.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування").

Природні ресурси, які перебувають у власності територіальних громад є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (ст. 142 Конституції України). Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема, на землю та природні ресурси (ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування").

Відповідно до ст. 1 Лісового кодексу України, ліси є національним багатством. Усі ліси на території України, незалежно від форми власності становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Основним завданням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, згідно ст.ст. 1, 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", є збереження природних ресурсів у тому числі лісів.

Статтею 15 вказаного Закону також визначено, що місцеві ради в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Порушення вимог природоохоронного законодавства було виявлено на земельних ділянках, що перебувають в користуванні АТ «Українська залізниця» (незаконна вирубка та пошкодження дерев до ступеня припинення росту) і хоча не встановлено осіб, які безпосередньо здійснювали нанесення шкоди лісовим насадженням, проте цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідачем факт незаконної порубки дерев не заперечується, останнє зокрема зазначено у заяві про злочин з якою Виробничий підрозділ «Бахмацька дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця».

У розрахунку розміру шкоди, заподіяної лісу внаслідок незаконної рубки захисних лісових насаджень породи дуб та ясен, з лівої сторони колії перегону Ніжин-Носівка 745 км ПК 5, Чернігівської області, згідно листа №6131/124/45-2023 від 09.03.2023 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області, у рамках кримінального провадження №0000720 від 13.08.2021, складеного Держінспектором з ОНПС Чернігівської обл. - Л.І. Большакова та перевіреного Ст. держінспектором з ОНПС Чернігівської обл. - О.О. Феськовець, встановлено розмір заподіяної шкоди внаслідок незаконної порубки дерев у сумі 402 739,35 грн.

Відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275, Державна екологічна інспекція України (Держекоінсгіекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Держекоінсгіекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до п. 8 ст. 3 Положення, Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами.

Крім того, відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію у Чернігівській області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 02.02.2021 № 56, Державна екологічна інспекція у Чернігівській області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України та їй підпорядковується. Повноваження інспекції поширюється на територію Чернігівської області.

Пунктами 9, 10 вказаного Положення передбачено, що Державна екологічна інспекція у Чернігівській області пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належить до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами. Вживає в установленому порядку заходів щодо досудового врегулювання спору та виступає позивачем та відповідачем в судах.

Тобто, саме на Державну екологічну інспекцію у Чернігівській області покладаються функції контролю за додержанням законодавства в сфері охорони навколишнього природного середовища, а тому остання в даному випадку становитиме собою орган, уповноважений на виконання функцій захисту інтересів держави в розумінні Закону України «Про прокуратуру», натомість Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області, яка наділена повноваженнями щодо контролю за ефективним та цільовим використанням природних ресурсів, заходів щодо стягнення в судовому порядку з відповідача шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, не вжито.

Крім того, згідно з ст. 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» місцеві ради на їх території здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» одним із повноважень виконавчого органу місцевого самоврядування у галузі охорони навколишнього природного середовища є здійснення контролю за додержанням природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку (ст. 145 Конституції України).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» визначено, що повноваження сільських рад та сільських голів, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, завершуються в день набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою.

Згідно із ч. 3 ст. 8 вказаного Закону об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 730-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області» Володьководівицька (Червонопартизанська) сільська рада ввійшла до складу Носівської міської ради.

Таким чином, Носівська міська рада є правонаступником, а отже розпорядником всього комунального майна, прав та обов`язків сільської ради, на території якої здійснено незаконні порубки.

Місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Для фінансування заходів, спрямованих на охорону довкілля, утворюються місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища (ст.15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»).

Матеріалами встановлено, що самовільна порубка мала місце у лісосмузі, що розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що шкода, завдана внаслідок незаконної порубки дерев в адміністративних межах Носівської міської ради, підлягає стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища Носівської міської ради на розподільчий казначейський рахунок за кодом класифікації доходів бюджету.

Крім того, з метою вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Чернігівською обласною прокуратурою надіслано листи від 20.07.2023 №12-781 ВИХ - 23 та 20.07.2023 №12-783 ВИХ - 23 до Носівської міської ради Чернігівської області та до Державної екологічної інспекції у Чернігівській області.

Згідно із листом Носівської міськради від 25.07.2023 № 11-05/1979, наданого на запит прокурора від 20.07.2023, жодних заходів щодо стягнення заподіяної шкоди внаслідок незаконної порубки, міською радою не вживалося. При цьому міська рада не заперечує проти звернення до суду з позовом до AT «Укрзалізниця» безпосередньо прокурором.

Відповідно до листа від 25.07.2023 №20290-23 Державна екологічна інспекція у Чернігівській області проінформувала Чернігівську обласну прокуратуру, що 10.03.2023 року на виконання листа СВ Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області № 6131/124/45-2023 від 09.03.2023 року Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області (далі-Інспекція) було здійснено розрахунок шкоди, завданої незаконною рубкою захисних лісових насаджень породи дуб та ясен з лівої сторони колії перегону Ніжин-Носівка 745 км ПК 5 Ніжинського району Чернігівської області. Сума шкоди становить 402 739,35 грн, а також повідомила, що по визначеному факту Інспекцією перевірка не проводилась, адміністративні матеріали відносно AT «Укрзалізниця» не складались, з позовом до суду Державна екологічна інспекція у Чернігівській області не зверталась. При цьому, Інспекція не заперечувала щодо здійснення представництва інтересів Інспекції в суді щодо стягнення визначеної суми шкоди безпосередньо прокуратурою.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що при зверненні до суду з вказаним позовом Заступником керівника Чернігівської обласної прокуратури дотримано вимоги статті 23 Закону України "Про прокуратуру", у зв`язку з невжиттям компетентним органом (органами) заходів, спрямованих на захист інтересів держави у спірних відносинах протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо про порушення інтересів держави.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниці), підприємств та установ залізничного транспорту, які реорганізуються шляхом злиття, 21.10.2015 року проведено державну реєстрацію Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (код згідно із ).

Статтею 2 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та ч. 2 загальних положень Статуту AT «Укрзалізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 № 1094), визначено, що товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Таким чином, усі права та обов`язки Регіональної філії «Південно-Західна залізниця», до складу якої входить також виробничий підрозділ Бахмацька дистанція захисних лісонасаджень, перейшли до правонаступника AT «Укрзалізниця».

Отже, правонаступником всіх прав та обов`язків Державного підприємства "Південна залізниця" є АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця".

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Регіональна філія «Південно-Західна залізниця» є відокремленим підрозділом юридичної особи AT «Укрзалізниця».

Положенням про Регіональну філію «Південно-Західна залізниця» AT «Укрзалізниця» визначено, що предметом діяльності філії є, серед іншого, проведення робіт з лісорозведення, утворення, утримання та відновлення захисних лісонасаджень; діяльність у сфері лісівництва та лісозаготівель і надання пов`язаних із ними послуг.

Згідно із п. 2.1 Положення про виробничий підрозділ Бахмацька дистанція захисних лісонасаджень, основними завданнями діяльності підрозділу є створення нових та утримання раніше створених снігозахисних, вітрозахисних, огороджувальних і зелених насаджень у смузі відведення Філії, а також на інших землях залізничного транспорту.

До основних функцій підрозділу, серед інших, входить виконання вимог по охороні навколишнього природного середовища, виконання заходів по збереженню захисних функцій лісонасаджень (п. 3.10, 3.26 Положення).

Враховуючи викладене, відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» у відповідності до статті 17 Лісового кодексу України є постійним лісокористувачем, на якого покладено обов`язок забезпечити охорону захисних лісонасаджень на підвідомчій Філії території.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов`язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку.

Відповідно до п. 5 ст. 64 Лісового кодексу України, яка регулює основні вимогами щодо ведення лісового господарства, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

За приписами статей 86, 89, 90 Лісового кодексу України організація і забезпечення охорони і захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів, зокрема, від незаконних рубок, покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Однак, у порушення зазначених нормативних приписів відповідач не забезпечив охорону і збереження лісу від незаконної рубки.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 105 Лісового кодексу України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.

Статтею 107 Лісового кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Системний аналіз змісту положень п. 1 ч. 2 ст. 19, п. 5 ст. 64, ч.ч. 1, 5 ст. 86, п. 5 ч. 2 ст. 105 та ст. 107 Лісового кодексу України свідчить про те, що відповідач, як постійний лісокористувач, має нести відповідальність за порушення вимог щодо ведення лісового господарства, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок на підвідомчій відповідачу території.

Згідно ч. 4 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Частиною 1 ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди міститься у ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1172 ЦК України регламентовано, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків.

Частинами 1 та 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст. 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно із ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності.

Нормами статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

За змістом частини 1 статті 105 Лісового кодексу України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до пункту 1 та 5 частини другої статті 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників; а також у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Згідно з частиною 1 статті 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності.

Зазначені вище обов`язки постійних лісокористувачів з питань охорони та захисту лісів є також основними завданнями структурного підрозділу відповідача - регіональної філії «Південно-Західна залізниця» виробничого підрозділу «Бахмацька дистанція захисних лісонасаджень», відповідно до Положення про нього, водночас, матеріалами справи підтверджується факт незаконної вирубки деревини у захисних лісонасадженнях на 745 км ПК 2 лівої сторони колії перегону Ніжин - Носівка (Чернігівська обл.), невстановленими особами за відсутності відповідного дозволу на проведення вирубки дерев, що є порушенням лісового законодавства.

Як вже зазначалось, відповідно до матеріалів справи земельна ділянка, на якій здійснено незаконну порубку дерев, перебуває у постійному користуванні АТ "Укрзалізниця", у зв`язку із чим, оскільки саме на АТ "Укрзалізниця" як на постійного лісокористувача покладено обов`язки із забезпечення охорони, відтворення та захисту лісових насаджень, то невжиття посадовими особами відповідача дій по забезпеченню збереження лісового фонду та належної охорони лісових насаджень, стало підставою для скоєння кримінального правопорушення у вигляді незаконної порубки дерев, що завдало шкоду навколишньому природному середовищу.

Згідно з нормами ст. 105 Лісового кодексу України, ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" вчинення відповідачем зазначених правопорушень (порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів) є підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності.

При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення відповідачем (постійним лісокористувачем) встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі шкоди.

Таким чином, оскільки, лісокористувач не забезпечує охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допускає самовільну вирубку лісу, чим заподіюється матеріальна шкода лісовому фонду України, вказане є підставою для стягнення з відповідача суми завданої шкоди.

Обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Таким чином, відповідач, як постійний лісокористувач, не дотримавши вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень допустив самовільну порубку, на підпорядкованій йому території, не забезпечив збереження не призначених для порубки дерев, не здійснив комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних порубок, не запобіг порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Відтак, апеляційний господарський суд зазначає про наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення (незаконна порубка дерев, завдана шкода, протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає у незабезпеченні належної охорони лісу, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та бездіяльністю відповідача, вина) та наявність підстав для стягнення з відповідача завданої шкоди.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що за порушення лісового законодавства цивільно-правову відповідальність несуть не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів, а й постійні лісокористувачі, які допустили протиправну бездіяльність щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних порубок. Вказана позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 20.02.2020 у справі № 920/1106/17.

Порушення вимог у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Отже, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 09.09.2018 у справі № 909/976/17, постанові Верховного Суду 18.02.2019 у справі № 926/869/18 від 24.02.2021 у справі № 906/366/20.

Натомість, відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо запровадження та виконання комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що у даній справі, факт незаконної порубки дерев на підвідомчій відповідачеві території, внаслідок чого лісу завдано шкоду, підтверджено матеріалами про лісопорушення, досудовим розслідуванням кримінального провадження та самим відповідачем не заперечується.

Відповідно до статті 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275, Положення про Державну екологічну інспекцію у Чернігівській області, затвердженого наказом Держекоінспекції України від 02.02.2021 № 56, Державна екологічна інспекція у Чернігівській області в межах своїх повноважень забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів.

Частинами 9, 10 розділу II Положення від 02.02.2021 № 56 визначено, що Держекоінспекція розраховує розмір збитків, шкоди, заподіяних державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, виступає позивачем та відповідачем у судах, тощо.

З урахуванням вказаних норм та відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, затверджених постановою КМУ від 23.07.2008 № 665, Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області розраховано шкоду, завдану державі внаслідок самовільної порубки дерев, розмір якої становить 402 739,35 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що розрахунок шкоди, завданої державі внаслідок самовільної порубки дерев, здійснено відповідно до вимог законодавства та на підставі матеріалів про лісопорушення.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду, з огляду на наявність у прокуратури повноважень на подання позову з метою захисту інтересів держави, наявність належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог та наявності, визначених приписами ст. 1166 ЦК України, елементів цивільного правопорушення для притягнення АТ "Укрзалізниці" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, а саме: вина та протиправна поведінка АТ "Українська залізниця" полягає у тому, що всупереч вимог законодавства воно не виконало обов`язок щодо охорони і збереження лісового фонду, внаслідок чого відбулась незаконна порубка дерев, чим спричинено шкоду, розрахунок розміру якої здійснено компетентною особою відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 року № 665, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позовна вимога про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Носівської міської ради Чернігівської області 402 739 грн 35 коп. шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2022 у справі № 910/12805/23, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, як із такими, що ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Враховуючи викладене, доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення та не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 17.11.2023 у справі № 910/12805/23.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін, що були покладені в основу оскаржуваного судового рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2022 у справі № 910/12805/23, відсутні.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Хаджинастасиу проти Греції»).

Колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду на викладене, зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2023 у справі № 910/12805/23 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2023 у справі № 910/12805/23 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2023 у справі № 910/12805/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2023 у справі № 910/12805/23 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 910/12805/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено та підписано 09.05.2024.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім