ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2024 р. Справа№ 910/9743/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Яворський В.І. (в залі суду);

від відповідача: не з`явився;

при розгляді апеляційної скарги Державного підприємства "Управління справами Фонду державного майна України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2023, повний текст рішення складено 20.11.2023

у справі № 910/9743/23 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури

до Державного підприємства "Управління справами Фонду державного майна України"

про стягнення 705 626,28 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.11.2023 у справі № 910/9743/23 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Управління справами Фонду державного майна України" на користь Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури 253 грн 75 коп. за оплату з водопостачання та водовідведення, 29 965 грн 37 коп. за оплату електроенергії, 501 162 грн 97 коп. за оплату природного газу, 8 517 грн 3% річних, 141 944 грн 51 коп. пені, 23 782 грн 68 коп. інфляційних втрат, а також 10 584 грн 39 коп. судового збору.

Рішення мотивоване тим, що на підтвердження факту понесених позивачем витрат по оплаті послуг з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, водопостачання та водовідведення та постачання електричної енергії у будівлю де розташована котельня (м. Київ, вул. Лук`янівська, 65/67) у період з 01.01.2022 по 18.10.2022 позивачем долучено до справи копії відповідних договорів укладених між позивачем та профільними підприємствами, а також акти приймання-передачі послуг, платіжні доручення про сплату послуг. Відповідачем у свою чергу не доведено щодо наявності обставин, які зумовили неможливість виконання свого обов`язку зі сплати за Договором понесених позивачем витрат на комунальні послуги. Отже, оскільки відповідачем до матеріалів справи не надано доказів оплати 253 грн 75 коп. за водопостачання та водовідведення, 29 965 грн 37 коп. за електроенергію, 501 162 грн 97 коп. за природний газ, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Окрім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення 3% річних 8 517 грн, 141 944,51 грн пені та 23 782,68 грн інфляційних втрат. Перевіривши розрахунок позивача заявлених до стягнення сум 3% річних, інфляційних втрат та пені, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість та арифметичну правильність, а тому вимоги позову в цій частині підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням, Державне підприємство "Управління справами Фонду державного майна України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2023 у справі № 910/9743/23 повністю із закриттям провадження у справі; зобов`язати Національну академію образотворчого мистецтва і архітектури компенсувати державного підприємства "Управління справами Фонду державного майна України" суму сплаченого судового збору у розмірі 15 877,50 грн.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, оскільки договір діяв у період з 01.01.2022 по 18.10.2022, відповідно, послуги з постачання та розподілу природного газу позивачем відповідачеві після 18.10.2022 не надавались, незважаючи на це, згідно із актом № 1/2 від 31.12.2022, зокрема, за період з 01.10.2022 по 31.12.2022 здійснено відповідні нарахування, що є порушенням умов договору, суперечить позиції позивача, викладеній в листі від 22.11.2022 № 706-15, та які включені до суми позовних вимог.

Скаржник зазначає, що відповідач не мав можливості оплатити послуги згідно із договором через вину (неналежне виконання обов`язків за договором) позивача у зв`язку із невірним розрахунком та оформленням ним з порушеннями первинних бухгалтерських документів, які є підставою для розрахунків.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи відповідача щодо необґрунтованості нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних, а саме, згідно із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 31.01.2020 у справі № 922/610/19, від 13.02.2020 у справі № 910/2932/19 щодо застосування ст. 612, 613 ЦК України, ст. 220, 221 ГК України, про те, що відповідно до ч. 4 ст. 613 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора. Згідно з ч. 2 ст. 613 ЦК України якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Скаржник стверджує, що прострочення позивача у наданні відповідачеві достовірних розрахунків, оформлених з дотриманням первинних бухгалтерських документів унеможливило їх своєчасну та повну оплату відповідачем, що виключає застосування до відповідача штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за договором.

Скаржник вважає, що у зв`язку із тим, що позивачем надано невірні розрахунки відшкодування комунальних послуг, нарахування інфляційних витрат та 3% річних за порушення грошового зобов`язання є незаконними. Позивачем не надано доказів понесення ним збитків саме у зв`язку із простроченням сплати відповідачем за надані послуги за договором, а нарахування штрафних санкцій, замість надання для оплати коректних рахунків, є нічим іншим як способом отримання додаткового прибутку. Стягнення одразу, всієї надмірно нарахованої суми боргу та завищених штрафних санкцій призведе до повного блокування роботи відповідача.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що за отримані відповідачем комунальні послуги позивач виставляв відповідні рахунки, які на паперовому носії надсилались або передавались відповідачу нарочним, також, додатково позивач надсилав рахунки на електронну адресу відповідача. Факт отримання рахунків від позивача, опосередковано, підтверджує і сам відповідач посилаючись у відзиві на свій лист від 06.03.2023 № 79/ВС, в якому повідомляв позивача щодо неналежного (на його думку) оформлення первинних бухгалтерських документів, що унеможливлює їх оплату.

Позивач вказує на те, що для всіх побутових споживачів тепер автоматично замовляється річна потужність з доставки газу на рівні їх реальних потреб, а плата за доставку газу для кожного споживача залежить від обсягів його споживання в попередньому році, оплата послуг доставки газу здійснюється рівними частинами щомісячно протягом року.

Також позивач наголошує на тому, що у позові вказано, що борг за оплату природного газу, в тому числі - плата за доставку газу, у сумі 50 163,97 грн, виник за період з січня 2022р. по 18.10.2022р.

Позивач зазначає, що судом враховані пояснення позивача, що викладені у відповіді на відзив, та надана у додатках до неї Індивідуальна податкова консультація Головного управління ДПС у місті Києві № 1413/ІПК/99-00-21-03-02-06 від 16.06.2023, висновки якої підтверджують законність дій позивача в частині, щодо невключення ПДВ до рахунків на відшкодування витрат згідно з договором. Крім того, сторонами на момент укладення договору - 01.01.2022, не було жодних претензій і непорозумінь щодо порядку обрахування суми компенсації (відшкодування) за отримувані за договором комунальні послуги, в тому числі - щодо не включення позивачем ПДВ до рахунків на відшкодування.

Скаржник вважає помилковими твердження відповідача щодо відсутності правових підстав для нарахування штрафних санкцій, які заявлені до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, так як вони є компенсаційними втратами і виступають мірою відповідальності боржника за порушення виконання грошового зобов`язання, а не штрафними санкціями, відповідно безпідставним та необґрунтованим є посилання відповідача на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 31.01.2020 у справі № 922/610/19, від 13.02.2020 у справі № 910/2932/19 щодо застосування ст. 612, 613 ЦК України, ст. 220, 221 ГК України.

Також у відзиві на апеляційну скаргу, позивач зазначив про попереднє погодження документів для здійснення додаткової оплати правової допомоги адвоката в суді апеляційної інстанції у сумі 15 000,00 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу передачі судової справи, справу № 910/9743/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Управління справами Фонду державного майна України" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2023 у справі № 910/9743/23. Призначено справу № 910/9743/23 до розгляду у судовому засіданні 30.01.2024.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2024, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного розподілу справи між суддями від 25.01.2024, для розгляду справи № 910/9743/23 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2024 прийнято справу № 910/9743/23 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.

На підставі ст. 202, 216 ГПК України, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2024 задоволено клопотання представника Державного підприємства "Управління справами Фонду державного майна України" про відкладення розгляду справи № 910/9743/23. Відкладено розгляд справи № 910/9743/23 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Управління справами Фонду державного майна України" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2023 на 05.03.2024.

У судовому засіданні 05.03.2024 оголошено перерву до 26.03.2024.

26.03.2024 від відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для укладення мирової угоди.

Розглянувши подане клопотання, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, враховуючи обмежений строк розгляду апеляційної скарги та те, що нормами ГПК України не передбачено обов`язку суду повторного відкладення розгляду справи.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/9743/23 розглядалась протягом розумного строку.

Позиція учасників справи

Представник відповідача у судове засідання 26.03.2024 не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні 26.03.2024 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2023 у справі № 910/9743/23 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.01.2022 між позивачем та відповідачем, як субспоживачем укладено договір № 142 про компенсацію (відшкодування) витрат по сплаті послуг з постачання та розподіл природного газу, постачання і розподілу електричної енергії та перетікання реактивної електричної енергії, водопостачання та водовідведення (далі - Договір).

Теплове навантаження відповідача, за договором сторона-2, 0.39 Гкал/год (40,63%) позивач, за договором Сторона-1, 0.59 Гкал/год (59.37%) Загальне теплове навантаження 0,98 Гкал/год. Пунктами п.1.1 та п.1.2 Договору передбачено, що відповідач компенсує (відшкодовує) витрати позивачу по оплаті послуг з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, водопостачання та водовідведення, для потреб котельні та постачання електричної енергії (універсальна послуга) для будівлі, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Лук`янівська, 65/67. Котельня виробляє теплову енергію для потреб опалення будівель. Теплове навантаження будівлі по вул. Лук`янівська, 65/67 для потреб опалення, відповідно до технічних умов, становить 0,39 Гкал/год.

Витрати енергоносіїв та води, пов`язані з виробництвом теплової енергії для потреб будівлі по вул. Лук`янівська, 65/67 вираховуються пропорційно до теплових навантажень, на підставі актів виконаних робіт (наданих послуг), які надходять від енергопостачальних організацій, з яким укладено відповідні договори.

За умовами п. 3.1 Договору розмір щомісячної плати за цим договором визначається на підставі виставлених позивачем рахунків (актів) та зазначається у платіжному документі (квитанція, рахунок), який видається позивачем для відповідача до 10-го числа місяця, що слідує за звітнім.

Відповідач окремо компенсує позивачу витрати з підготовки технологічного обладнання котельні до роботи в опалювальний період, а також проведення аварійних робіт (що непов`язані із неналежним утриманням котельні та обладнання), пропорційно до теплових навантажень, на підставі розрахунків, рахунків та актів виконаних робіт, з додаванням підтверджуючих документів (п. 3.3 Договору).

За умовами положення п. 3.2 та п. 3.4 Договору позивач надає розрахунок для відшкодування витрат, пов`язаних з наданню послуг по кожному виду наданих послуг із зазначенням їх вартості та кількості цих послуг та загальної суми до сплати. При розрахунку компенсації (відшкодування) позивачем застосовуються діючі тарифи на послуги, відповідно до укладених договорів з постачальниками послуг.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідними профільними підприємствами укладено ряд договорів про постання газу, електроенергії та водопостачання у спірний об`єкт.

Позивач зазначає, що він зі свого боку належним чином виконував умови Договору надаючи відповідачу доступ до комунальних послуг у період з 01.01.2022 (дати укладення Договору) по 18.10.2022 (дати передачі Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву будівлі котельні гуртожитку в оренду ТОВ «Добробут-тепло».

Як пояснює позивач, він виставляв відповідачу відповідні рахунки на оплату послуг, проте останній залишив їх без виконання, у зв`язку із чим виник борг: за плату з водопостачання у сумі 253,75 грн, за електроенергію у сумі 29965,37 грн та за природний газ у сумі 501162,97 грн.

Відповідач заперечуючи проти вимог позову вказує про наступне:

- позивач неправомірно здійснює нарахування за газопостачання з 01.10.2022 по 18.10.2022, оскільки у відповідача відсутнє було опалення у цей період, а також було здійснено нарахування за розподіл та транспортування газу до 31.12.2022, враховуючи, що Договір діяв до 18.10.2022;

- оформлені позивачем рахунки (акти надання послуг) на оплату комунальних послуг не містять зазначення щодо ПДВ, а тому не приймалися відповідачем як належні рахунки для оплати;

- прострочення позивача у наданні відповідачу достовірних рахунків виключає застосування штрафних санкцій до останнього.

На заперечення відповідача позивач у відповіді на відзив вказав про наступні пояснення:

- за умовами Договору комунальні послуги відповідачу позивачем не надаються, натомість, такі послуги отримують обидві сторони від профільних компаній з якими позивач уклав напряму відповідні договори та здійснив оплату за отримані послуги, частину з яких за умовами Договору має компенсувати відповідач;

- факт отримання рахунків від позивача, опосередковано, підтверджує і сам відповідач посилаючись у відзиві на свій лист від 06.03.2023 №79/ВС, в якому повідомляв позивача щодо неналежного (на його думку) оформлення первинних бухгалтерських документів, що унеможливлює їх оплату через відсутність ПДВ;

- позивач надає до своєї відповіді на відзив копію індивідуальної податкової консультації №1413/ІПК/99-00-21-03-02-06 від 16.06.2023, висновки якої підтверджують законність дій позивача в частині, щодо не включення ПДВ до рахунків на відшкодування витрат згідно з Договором.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними у оскаржуваному рішенні, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (ст. ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Факт понесення позивачем витрат по оплаті послуг з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, водопостачання та водовідведення та постачання електричної енергії у будівлю де розташована котельня (м. Київ, вул. Лук`янівська, 65/67) у період з 01.01.2022 по 18.10.2022, підтверджується копіями відповідних договорів, укладених між позивачем та профільними підприємствами, а також актами приймання-передачі послуг, платіжними дорученнями про сплату послуг:

1) договір № 25-1048/21-БЩ-Т постачання природного газу від 16.11.2021, додаткова угода № 1 до договору розподілу природного газу від 11.02.2022, договір розподілу природного газу № 232259/17 від 18.12.2020, акт № 1 приймання-передачі природного газу від 31.01.2022 на суму 1 293 711,28 грн, акт № 2 приймання-передачі природного газу від 28.02.2022 на суму 871 518,19 грн, акт № 3 приймання-передачі природного газу від 31.03.2022 на суму 12 465,16 грн з розшифровками до актів, акт № 1/1 передачі-приймання наданих послуг з постачання та розподілу природного газу від 01.08.2022 за період з 01.01.2022 по 31.07.2022 на суму 488 220,27 грн, акт № 1/2 передачі-приймання наданих послуг з постачання та розподілу природного газу від 31.12.2022 за період з 01.08.2022 по 31.12.2022 на суму 12 942,70 грн. Платіжні доручення № 34 від 17.02.2022 на суму 702 211,28 грн, № 38 від 17.02.2022 на суму 591 500 грн, № 107 від 23.05.2022 на суму 488 498,64 грн, № 68 від 23.05.2022 на суму 383 019,55 грн, № 108 від 23.05.2022 на суму 12 465,16 грн, № 229 від 16.08.2022 на суму 104 030,64 грн;

2) договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 3106041ПУ-Т122 від 03.02.2022, заява-приєднання, додаткова угода № 1 від 03.02.2022, додаткові угоди № 3106041Р від 07.02.2022, звіти про використану електричну енергію у січні-березні 2022 року, акт № 2 приймання-передачі наданих послуг з електропостачання від 01.04.2022, платіжні доручення № 15 на суму 164 959,20 грн, № 20 на суму 21 645,56 грн, № 68 на суму 32 214,32 грн, № 70 на суму 7 322,34 грн, № 71 на суму 150 437,28 грн;

3) договір № 24550/1-5-10-ДВ від 19.04.2022 про закупівлю послуг з централізованого водопостачання з додатками до нього, акт № 3 від 03.03.2022 передачі-приймання наданих послуг з водопостачання та водовідведення на суму 253,75 грн.

За умовами Договору відповідач компенсує (відшкодовує) витрати позивача по оплаті послуг з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, водопостачання та водовідведення, для потреб котельні та постачання електричної енергії (універсальна послуга) для будівлі, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Лук`янівська, 65/67.

Колегія суддів апеляційної інстанції, погоджується із господарським судом першої інстанції та критично оцінює заперечення відповідача про те, що позивач виставляючи рахунки та акти на оплату понесених ним витрат на комунальні послуги не включив ПДВ, оскільки, як вбачається із індивідуальної податкової консультації від 16.06.2023 наданої позивачу Державною податковою службою України, обов`язок щодо нарахування податкових зобов`язань з ПДВ виникає у безпосереднього постачальника (платника ПДВ) товарів/послуг за операцією з постачання товарів/послуг, яка є об`єктом оподаткування ПДВ та здійснюється з дотриманням вимог чинного законодавства. Оскільки позивач не має ліцензії для надання послуг опалення (теплопостачання), у тому числі державному підприємству, то законодавчі підстави для здійснення постачання таких послуг державному підприємству в позивача відсутні, а отже і обов`язку щодо нарахування податкових зобов`язань з ПДВ та складання податкової накладної і реєстрації її в ЄРПН при формуванні позивачем рахунків для державного підприємства на компенсацію (відшкодування) вартості спожитих державним підприємством комунальних послуг і енергоносіїв не виникає.

Також безпідставними є заперечення відповідача про те, що позивачем нараховуються послуги з газопостачання за період з 01.10.2022 по 18.10.2022, хоча, за твердженнями відповідача опалення у цей період останній не отримував, то, як вже зазначалося вище, позивач не є суб`єктом, який надає комунальні послуги, натомість він поніс відповідні витрати на оплату послуг у період з 01.10.2022 по 18.10.2022.

Крім того, оплата послуг з доставки газу, то, ця послуга здійснюється рівними частинами протягом року щомісячно, враховуючи, що для всіх споживачів газу замовляється річна потужність, яка є фіксованою.

Як вже зазначалось, п. 3.1 Договору сторони погодили умови про те, що розмір щомісячної плати за цим договором визначається на підставі виставлених позивачем рахунків (актів) та зазначається у платіжному документі (квитанція, рахунок), який видається позивачем для відповідача до 10-го числа місяця, що слідує за звітнім.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про безпідставність твердження відповідача про ненастання строку для оплати послуг за Договором на суму, що є предметом цього спору.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Натомість, відповідачем не доведено, а у матеріалах справи відсутні докази наявності обставин, які зумовили неможливість виконання обов`язку зі сплати за Договором понесених позивачем витрат на комунальні послуги, тому, враховуючи відсутність доказів оплати витрат на комунальні послуги, позовні вимоги про стягнення з відповідача на корить позивача 253 грн 75 коп. за водопостачання та водовідведення, 29 965 грн 37 коп. за електроенергію, 501 162 грн 97 коп. за природний газ, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 8 517,00 грн, 141 944,51 грн пені та 23 782,68 грн інфляційних втрат.

Згідно із ч. 2 ст. 193, ч. 1. ст. 216 ГК України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За умовами п. 5.3 Договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти відповідач сплачує позивачуштрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення терміну виконання зобов`язань.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, здійснивши перерахунок сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що суми пені у розмірі 141 944,51 грн, 3% річних у розмірі 8 517,00 грн та інфляційних втрат у розмірі 23 782,68 грн, є арифметично правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду, з огляду на те, що доказів сплати заборгованості відповідачем не надано, доводів позивача не спростовано, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості на суму у розмірі 253 грн 75 коп. за оплату з водопостачання та водовідведення, 29 965 грн 37 коп. за оплату електроенергії, 501 162 грн 97 коп. за оплату природного газу, 8 517 грн 3% річних, 141 944 грн 51 коп. пені, 23 782 грн 68 коп. інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2023 у справі № 910/9743/23, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, як із такими, що ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Враховуючи викладене, доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення та не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 08.11.2023 у справі № 910/9743/23.

Колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду на викладене, зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржене рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Державного підприємства "Управління справами Фонду державного майна України" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2023 у справі № 910/9743/23 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2023 у справі № 910/9743/23 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Управління справами Фонду державного майна України" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2023 у справі № 910/9743/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2023 у справі № 910/9743/23 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 910/9743/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови підписано 09.05.2024.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім