ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" квітня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/4921/23

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

при секретарі судового засідання Павловій О.В.,

розглянувши справу № 916/4921/23

за позовом Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12; )

до відповідача: територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради (65026, Одеська обл., м. Одеса, площа Думська, буд. 1; )

про звернення стягнення на предмет іпотеки;

представники сторін:

від позивача ОСОБА_1 ,

від відповідача ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 р. Акціонерне товариство «УКРСИББАНК» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, в якому просить:

1) зобов`язати Одеську міську раду здійснити дії щодо державної реєстрації права власності на нерухомість, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на підставі рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 11.07.2023 року по справі № 523/7352/23 визнана відумерлою спадщиною та передана у власність територіальної громади міста Одеси;

2) звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що визнана відумерлою спадщиною після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 в рахунок погашення на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСИББАНК» заборгованості за кредитним договором №0 від 20.06.2008 року у розмірі 68057,09 дол.США (шістдесят вісім тисяч п`ятдесят сім доларів США 09 цнт., з яких: 46617,19 дол.США - по кредиту, 18852,82 дол.США - по процентах, 212,40 дол.США та 2374.68 дол.США - по пені, а також судового збору у розмірі 37037,89 грн. шляхом проведення електронного аукціону у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В обґрунтування позову посилається на укладення з ОСОБА_3 , як позичальником, Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20.06.2008, отримання позичальником кредитних коштів у розмірі 47000,00 дол. США, підписання з позичальником Договору іпотеки № 1565 від 20.06.2008 на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором шляхом передання в іпотеку квартири, загальною площею 35,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає про порушення позичальником зобов`язань за кредитним договором, що призвело до звернення до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 кредитної заборгованості, яка станом на 15.12.2011 складала 68057,09 дол.США. Вказує про встановлення факту смерті ОСОБА_3 13.01.2019 та включення переданої в іпотеку квартири до складу спадщини, яка рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 11.07.2023 у справі № 523/7352/23 була визнана відумерлою та передана у власність територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради. Звертає увагу, що Одеська міська рада не здійснює дій щодо державної реєстрації права власності на вказану нерухомість та з посиланням на ст. 23 Закону України «Про іпотеку» відзначає, що відповідач набув статусу іпотекодавця, має всі його права і обов`язки за іпотечним договором, у зв`язку з чим АТ «УКРСИББАНК» і звернулось до суду з даним позовом.

Ухвалою від 15.11.2023 позовну заяву (вх. № 5493/23 від 10.11.2023) Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали шляхом надання до суду правильного коду ЄДРПОУ відповідача згідно даних Реєстру.

Ухвалою від 21.11.2023 позовну заяву (вх. № 5493/23 від 10.11.2023) Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/4921/23, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.12.2023, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив.

08.12.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідача про продовження строку на подання відзиву.

Протокольною ухвалою від 20.12.2023 задоволено клопотання представника відповідача про продовження строку на подання відзиву, продовжено відповідний строк до 10.01.2024, відкладено підготовче судове засідання на 15.01.2024.

04.01.2024 за вх. № 361/24 до суду надійшла заява відповідача, в якій він просив закрити провадження у справі № 916/4921/23 в частині вимог про зобов`язання Одеської міської ради здійснити дії щодо державної реєстрації права власності на нерухомість, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на підставі рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 11.07.2023 року по справі № 523/7352/23 визнана відумерлою спадщиною та передана у власність територіальної громади міста Одеси. В обґрунтування заяви відповідач зазначив, що 21.11.2023 за Одеською міською радою зареєстровано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100, номер об`єкта в РПВН: 14901991, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 15.12.2023 р. № 358680048. Вказані обставини відповідач підтвердив інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.01.2023 р. № 360817265.

10.01.2024 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву (вх. № 1164/24 від 11.01.2024), згідно з яким відповідач просить відмовити у задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись, зокрема, на такі обставини:

- територіальна громада не визначена як спадкоємець у жодній з черг спадкоємців за законом. У досліджуваних правовідносинах територіальна громада не є і спадкоємцем за заповітом, адже визнання спадщини відумерлою здійснюється за відсутності заповіту;

- саме внаслідок відсутності спадкоємців визнано відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_3 , що складається в тому числі будинку з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- територіальна громада м. Одеси не має статусу спадкоємця після смерті ОСОБА_3 та не може набувати права та нести обов`язки останньої;

- позивач, фактично визнавши територіальну громаду міста Одеси в особі Одеської міської ради боржником у справі, фактично покладає на неї обов`язки щодо задоволення вимог кредитора, які можуть нести лише спадкоємці померлого ОСОБА_3 (у разі їх наявності), яким територіальна громада м. Одеси не є в силу приписів законодавства;

- Одеська міська рада не може вважатись правонаступником прав та обов`язків спадкодавця за усіма його зобов`язаннями, адже таке правонаступництво обмежене лише приписами ч. 4 ст. 1277 ЦК України;

- АТ «УКРСИББАНК» до звернення до суду не надсилав Одеській міській раді письмову вимогу про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, що прямо передбачено ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»;

- матеріали справи не містять жодних доказів існування умов, за яких може бути здійснене звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором у межах процедури виконавчого провадження. Зокрема, жодних доказів відсутності у боржників ( ОСОБА_3 (позичальник) та ОСОБА_4 (поручитель)) за Кредитним договором будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення, матеріали справи не містять, що унеможливлює застосування такого способу звернення стягнення не предмет іпотеки, який заявлений у позові;

- Одеська міська рада не є правонаступником ОСОБА_3 за кредитним договором, у той час як відсутні відомості щодо вжиття банком заходів зі стягнення заборгованості за кредитним договором з єдиного існуючого боржника ОСОБА_4 , який є поручителем за кредитним договором;

- у даній справі банк перекладає відповідальність за кредитним договором з боржника ОСОБА_4 на міську раду, яка, навіть у разі визнання її іпотекодавцем (з чим вона категорично не погоджується), за змістом Закону України «Про іпотеку» має відповідати перед банком виключно в межах вартості предмета іпотеки, яка, однак, так і не визначена банком;

- може мати місце ситуація, коли відбуватиметься подвійне стягнення заборгованості за кредитним договором. А саме, якщо банк стягнув заборгованість за кредитним договором з поручителя, то це позбавлятиме його права на заявлення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в силу закону.

Протокольною ухвалою від 15.01.2024 відкладено підготовче судове засідання на 22.01.2024.

22.01.2024 за вх. № 2540/24 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача звернув увагу, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності. Як стверджує представник позивача, територіальна громада м. Одеси набула право власності на нерухоме майно саме на підставі рішення суду від 11.07.2023 у справі № 523/7352/23 й відповідно виникнення права власності в даному випадку пов`язано з юридичним фактом визнанням спадщини відумерлою та передачею відумерлої спадщини територіальній громаді міста Одеса в особі Одеської міської ради. Також зазначає, що за прямою вказівкою Закону (ч.3 ст.1277 ЦК України) спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно за його місцезнаходженням. Вважає, що територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до ст.1231 ЦК України (ч.4 ст.1277 ЦК України). Зважаючи на наведене, АТ «УКРСИББАНК» вважає необґрунтованим висновок відповідача, що Територіальна громада ще не набула права власності на відумерлу спадщину у вигляді нерухомого майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , та висновок про те, що набуття права власності пов`язане з фактом державної реєстрації, оскільки державна реєстрація не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності.

Судове засідання, призначене на 22.01.2024, не відбулося у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони в м. Одесі та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою від 22.01.2024 повідомлено сторін про те, що підготовче судове засідання відбудеться 12.02.2024.

Ухвалою від 12.02.2024 заяву (вх. № 361/24 від 04.01.2024) представника відповідача про закриття провадження в частині позовних вимог задоволено, закрито провадження у справі в частині вимог про зобов`язання Одеської міської ради здійснити дії щодо державної реєстрації права власності на нерухомість, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на підставі рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 11.07.2023 року по справі № 523/7352/23 визнана відумерлою спадщиною та передана у власність територіальної громади міста Одеси.

Протокольною ухвалою від 12.02.2024 за усним клопотанням представника відповідача відкладено підготовче судове засідання на 04.02.2024.

Протокольною ухвалою від 04.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.03.2024.

20.03.2024 судом розпочато розгляд справи по суті, заслухано вступні промови сторін та досліджено докази. На стадії судових дебатів представник відповідача усно заявив про застосування строків позовної давності у даній справі, у зв`язку з чим представник позивача клопотав про оголошення перерви в засіданні для надання пояснень щодо відповідної заяви.

Протокольною ухвалою від 20.03.2024 оголошено перерву у судовому засіданні до 08.04.2024.

29.03.2024 до суду надійшла заява представника позивача про застосування строків позовної давності, яка мотивована тим, що на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09.02.2015 р. у справі № 523/7026/14-ц, що набрало законної сили, з ОСОБА_3 та її поручителя достроково стягнуто всю суму заборгованості за кредитним договором, у тому числі відсотки та пеню, тобто кредитний договір вважається розірваним. Так, представник відповідача вважає, що з набранням рішенням суду законної сили змінено строк виконання зобов`язання, і право на позов щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у позивача виникло 09.02.2015, а строк відповідно закінчився ще 09.02.2018. На переконання відповідача, відлік строку позовної давності почався саме з моменту ухвалення рішення Суворовськогого районного суду м. Одеси від 09.02.2015 у справі № 523/7026/14-ц, а при зверненні АТ «Укрсиббанк» з позовом у даній справі, останнім пропущено строк позовної давності на 5 років. За наведених обставин відповідач просить застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

04.04.2024 від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності.

Судове засідання, призначене на 08.04.2024, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Волкова Р. В. на лікарняному.

Ухвалою від 10.04.2024 повідомлено сторін про те, що судове засідання відбудеться 24.04.2024.

23.04.2024 представником відповідача подано до суду заяву про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку справи № 638/1046/14. В обґрунтування заяви представник відповідача зазначає, що у справі № 638/1046/14 Великою Палатою Верховного Суду буде визначено, зокрема, чи настають умови, за яких порука припиняється, якщо кредитор за життя позичальника реалізував своє право вимоги до поручителя (звернувся з відповідним позовом до суду), що є визначальним для справи № 916/4921/23, яка розглядається. На переконання представника відповідача, у випадку встановлення судом факту, що порука не припиняється в даному випадку, то, відповідно, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог АТ «Укрсиббанк» у справі № 916/4921/23.

У судовому засіданні 24.04.2024 представник відповідача просив зупинити провадження у справі з мотивів, викладених у заяві.

Представник позивача заперечував проти задоволення заяви, так як вважає її безпідставною та такою, що направлена на затягування розгляду справи.

Суд протокольною ухвалою від 24.04.2024 відмовив у задоволенні заяви представника відповідача про зупинення провадження у справі з наступних підстав.

У відповідності з пунктом 7 частини 1 ст. 228 ГПК України, на який представник відповідача посилається, обґрунтовуючи необхідність зупинити провадження у справі, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Разом з тим, за ч. 3 ст. 195 ГПК України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-31 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Представником відповідача заявлено клопотання про зупинення провадження у справі на стадії розгляду справи по суті, в той час як ч. 3 ст. 195 ГПК України унеможливлює зупинення провадження на зазначеній стадії з наведених відповідачем підстав.

Крім того, за приписами ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Відтак, право іпотекодержателя (Банку) звернути стягнення на предмет іпотеки через порушення боржником виконання основного зобов`язання не залежить від пред`явлення або непред`явлення вимог до поручителів за основним зобов`язанням. За таких обставин, у справі, що розглядається, дослідження питань, пов`язаних із правовідносинами поруки ОСОБА_4 , не має вирішального значення для вирішення спору.

З огляду на вищенаведені обставини, у задоволенні заяви представника відповідача про зупинення провадження у справі було відмовлено.

У судовому засіданні 24.04.2024 представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, а в тому випадку, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог застосувати наслідки спливу строків позовної давності.

24.04.2024, після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (поточне найменування АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСИББАНК», надалі АТ «УКРСИББАНК», Банк) та ОСОБА_3 (надалі по тексту - Позичальник) був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 від 20.06.2008 року (надалі - кредитний договір), за яким позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 47000.00 дол.США та зобов`язалася повертати кредит та проценти в терміни та розмірах, що встановлені кредитним договором, але не пізніше 20.06.2029 року.

Відповідно до п. 1.3. кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днiв, рахуючи з дати видачi кредиту, процентна ставка встановлюється у розмiрi 13.50% рiчних. Пiсля закiнчення цього строку та кожного наступного мiсяця кредитування процентна ставка пiдлягає перегляду вiдповiдно до умов договору. У випадку, якщо Банк не повiдомив Позичальника про встановлення нового розмiру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування вiдповiдно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, дiючий за цим договором в попередньому мiсяцi.

За користування кредитними коштами понад встановлений договором термiн Банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмiрi збiльшеному вдвiчi вiд ставки, вказаної в п. 1.3.1. договору. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня пiсля дня не сплати або не повної сплати платежу встановленого у договорi. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за пiдвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованостi.

Відповідно до умов п.1.3 кредитного договору проценти нараховуються на суму коштів, що фактично надані банком та які ще не повернуті у власність банку відповідно до договору.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань за вказаним договором ОСОБА_3 на умовах укладеного з АТ «УКРСИББАНК» договору іпотеки 1565 від 20.06.2008 передала в іпотеку квартиру, загальною площею 35.4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належала їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Калінюком О.Б., приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу 20.06.2008 року за реєстровим №1560.

Позивач зазначає, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 кредитних зобов`язань виникла прострочена заборгованість за кредитним договором та банк звернувся із позовом до Суворовського районного суду м. Одеси.

Рішенням Суворовського районного суд м.Одеси від 09.02.2015 року по справі №523/7026/14-ц встановлено наявність невиконаних кредитних зоборв`язань ОСОБА_3 станом на 15.12.2011 року та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (поручителя) на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 543769.35 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 15.12.2011 року складає 68057.09 дол.США, з яких: 46617.19 дол.США по кредиту, 18852.82 дол.США по процентах, 212.40 дол.США та 2374.68 дол.США по пені.

Позивач зауважує, що вказане рішення залишається не виконаним.

14.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП № 59676971) з примусового виконання виконавчого листа № 523/7026/14-ц від 20.04.2015 про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 68057,09 дол.США та в рівних частинах судового збору у розмірі 2823,00 грн.

При прийнятті даної постанови приватним виконавцем було встановлено, що боржник ОСОБА_3 померла, у зв`язку з чим, виконавче провадження було закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач вказує, що із постанови приватного виконавця йому стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла та після її смерті залишилися квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а також заборгованість за кредитним договором у розмірі 68057.09 дол.США, з яких: 46617.19 дол.США - по кредиту, 18852.82 дол.США - по процентах, 212.40 дол.США та 23 74.68 дол.США - по пені, що підлягають стягненню за рішенням Суворовського районного суд м.Одеси від 09.02.2015 року та станом на 01.11.2023 року залишаються не погашеними.

Вказана квартира та заборгованість за кредитним договором увійшли до складу спадщини.

Позивач направив до Суворовської державної нотаріальної контори вимогу до спадкоємців від 13.09.2022 року, просив повідомити спадкоємців про вимогу та надати інформацію про прийняття спадщини.

Суворовська державна нотаріальна контора листом від 23.09.2022 року повідомила позивача, що його вимога була долучена до спадкової справи №533/2019. Також нотаріальна контора повідомила, що свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлої не видавались.

АТ «УКРСИББАНК» звернувся до Суворовського районного суду міста Одеси із заявою про визнання спадщини відумерлою та передачу нерухомого майна у власність територіальної громади.

Рішенням від 11.07.2023 року по справі № 523/7352/23 Суворовський районний суду міста Одеси визнав спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка складається з квартири за адресою: АДРЕСА_2 - відумерлою та передав вказану квартиру у власність територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що визнана відумерлою спадщиною після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 в рахунок погашення на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСИББАНК» заборгованості за кредитним договором №0 від 20.06.2008 року у розмірі 68057,09 дол.США (шістдесят вісім тисяч п`ятдесят сім доларів США 09 цнт., з яких: 46617,19 дол.США - по кредиту, 18852,82 дол.США - по процентах, 212,40 дол.США та 2374.68 дол.США - по пені, а також судового збору у розмірі 37037,89 грн. шляхом проведення електронного аукціону у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Згідно вимог ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.07.2023 у справі № 523/7352/23 встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ОСОБА_3 за життя укладено із позивачем Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 25.06.2008, в забезпечення виконання зобов`язань якого позичальником укладено Договір іпотеки від 20.06.2008.

За своєю природою зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами не є такими, що нерозривно пов`язані з особою позичальника.

Згідно із частиною 1 статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

В силу приписів частини 1 статті 546 ЦК України (в редакції чинній на час укладання Договору про надання кредиту та Іпотечного договору) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Приписами статті 572 ЦК України (в редакції чинній на час укладання Договору про надання кредиту та Іпотечного договору) визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 1 статті 574 ЦК України встановлено, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до приписів частин 1 та 3 статті 575 ЦК України (в редакції чинній на час укладання Договору про надання кредиту та Іпотечного договору) іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі в редакції чинній на час укладання Іпотечного договору) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Приписами статті 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Іпотека, як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання, є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна.

Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від зміни права власності на це майно.

Як вже було зазначено, Суворовський районний суд міста Одеси рішенням від 11.07.2023 у справі № 523/7352/23 визнав спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка складається з квартири за адресою: АДРЕСА_2 , - відумерлою та передав вказану квартиру у власність територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Право власності на спадщину, що визнана відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням, відповідно до вимог ч.3 ст.1277 ЦК України.

За положеннями п.1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

21.11.2023 за Одеською міською радою зареєстровано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100, номер об`єкта в РПВН: 14901991, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 15.12.2023 р. № 358680048.

Відповідно до ч. 4 ст. 1277 ЦК України територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. До спадкоємця переходить обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. За позовом спадкоємця суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), розмір відшкодування майнової шкоди (збитків) та моральної шкоди, якщо вони є непомірно великими порівняно з вартістю рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ним у спадщину.

Отже, територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до ст. 1231 цього Кодексу.

Між тим ця стаття встановлює, що до спадкоємців переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем; моральну шкоду, завдану спадкодавцем, яку було присуджено судом зі спадкодавця за його життя; та обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за його життя. Статтею 1231 ЦК України не визначено обов`язок спадкоємця виконувати договірні зобов`язання, боржником за якими був спадкодавець, а частина 4 статті 1277 ЦК України не відсилає до інших статей, які передбачають обов`язок спадкоємців задовольнити інші вимоги кредитора, зокрема до статті 1282 ЦК України.

Відтак, несплата споживчого кредиту не є майновою шкодою, а отже заборгованість за кредитним договором не підпадає під положення статті 1231 ЦК України.

Частиною 2 статті 523 ЦК України встановлено, що застава, встановлена первісним боржником, зберігається після заміни боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У той же час, приписами статті 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. При цьому у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Приписами статті 589 ЦК України (в редакції чинній на час укладання Договору про надання кредиту та Іпотечного договору) встановлено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

В свою чергу, положення статті 23 Закону України «Про іпотеку» встановлюють, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Оскільки територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради набула право власності на майно, яке було предметом іпотеки, то на підставі статті 23 Закону України «Про іпотеку» територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради набула статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором.

Відповідно до частин 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Відповідач у відзиві вказує, що АТ «УКРСИББАНК» до звернення до суду не надсилав Одеській міській раді письмову вимогу про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, що прямо передбачено ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Між тим, надсилання письмової вимоги в порядку ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» необхідно для набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, в той час як за ч. 2 цієї ж статті положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Зі змісту рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 09.02.2015 у справі № 523/7026/14-ц вбачається, що за життя ОСОБА_3 та позивач уклали договір про надання споживчого кредиту № 0 від 20.06.2008, за вказаним договором ОСОБА_3 отримала кредитні кошти у розмірі 47000 доларів США, та зобов`язалася погашати кредит, на момент смерті позичальниці за договором існувала заборгованість, яка станом на 15.12.2011 залишилась непогашеною та становила 543769.35 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 15.12.2011 року складає 68057.09 дол.США, з яких: 46617.19 дол.США по кредиту, 18852.82 дол.США по процентах, 212.40 дол.США та 2374.68 дол.США по пені.

Враховуючи викладене, та те, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від від 09.02.2015 у справі № 523/7026/14-ц встановлено факт отримання за життя ОСОБА_3 кредитних коштів у розмірі 47000 дол. США, проте на момент її смерті розмір несплаченої заборгованості становить 68057.09 дол.США, суд вважає доведеним факт прострочення ОСОБА_3 виконання взятих на себе зобов`язань із сплати отриманого кредиту.

Відповідно до частини 1 статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Так, в межах даної справи АТ «УКРСИББАНК» просить звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що визнана відумерлою спадщиною після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , в рахунок погашення на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» заборгованості за кредитним договором № 0 від 20.06.2008 року у розмірі 68 057,09 дол.США, з яких: 46 617,19 дол.США - по кредиту, 18 852,82 дол.США - по процентах, 212,40 дол.США та 2 374,68 дол.США - по пені, шляхом проведення електронного аукціону у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У відповідності з п. 4.1. Іпотечного договору іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором.

Звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду (п/п 4.2.1. п. 4.2. Іпотечного договору).

Згідно з п. 4.3. Іпотечного договору право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю.

У той же час, частиною 3 статті 33 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 статті 41 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Враховуючи, що основне зобов`язання (Договір про надання кредиту) не припинено, а також те, що територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради набула право власності на майно, яке було предметом Іпотечного договору, відповідно набула статус Іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за Іпотечним договором, суд доходить висновку про правомірність вимог позивача щодо звернення стягнення на предмети іпотеки, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи відповідача щодо потенційно можливого подвійного стягнення заборгованості за кредитним договором, якщо банк стягне її в подальшому з поручителя ОСОБА_4 судом відхиляються, оскільки виконавче провадження ВП № 59676971 за виконавчим листом № 523/7026/14-ц від 20.04.2015 постановою приватного виконавця від 14.01.2022 закінчено у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_3 . При цьому у відповідності з абз. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Водночас суд наголошує, що наявність чи відсутність поручителів жодним чином не позбавляє іпотекодержателя права звернутися до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.ст. 256, 257, ч. 1 ст. 261 ЦК України).

При застосуванні наведених положень законодавства слід враховувати правову позицію, викладену у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16, в якій зазначено, що це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.03.2023 у справі № 922/1974/19, від 08.02.2023 у справі № 922/3589/21.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 Цивільного кодексу України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права (пункт 48 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16).

В обґрунтування заяви відповідач зазначає, що на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09.02.2015 р. у справі № 523/7026/14-ц, що набрало законної сили, з ОСОБА_3 та її поручителя достроково стягнуто всю суму заборгованості за кредитним договором, у тому числі відсотки та пеню, тобто кредитний договір вважається розірваним. Відповідач вважає, що з набранням рішенням суду законної сили змінено строк виконання зобов`язання, і право на позов щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у позивача виникло 09.02.2015, а строк відповідно закінчився ще 09.02.2018. На переконання відповідача, відлік строку позовної давності почався саме з моменту ухвалення рішення Суворовськогого районного суду м. Одеси від 09.02.2015 у справі № 523/7026/14-ц.

Суд не погоджується з вказаними доводами, оскільки:

- згідно з п. 10.5. кредитного договору строк дії даного договору встановлюється з дня укладення цього договору і до повного погашення суми кредиту, сплати нарахованих процентів та/або пені у разі її нарахування;

- у матеріалах справи відсутні докази розірвання (припинення) кредитного договору до моменту смерті позичальника;

- іпотечний договір, у свою чергу, діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором (п. 6.1. договору іпотеки);

- іпотека зберігає силу й у випадку, коли змінюється власник предмета іпотеки з інших підстав (п. 6.8. договору іпотеки);

- позивач дізнався про смерть позичальниці ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з постанови приватного виконавця від 14.01.2022;

- спадщину (квартиру АДРЕСА_3 ) визнано відумерлою рішенням суду від 11.07.2023 у справі № 523/7352/23, передано спадщину у вигляді квартири у власність Одеської міськради, а 21.11.2023 квартиру зареєстровано за відповідачем, який набув статусу іпотекодавця за іпотечним договором та відповідно має всі його права і обов`язки.

За вказаних обставин заява відповідача про застосування строків позовної давності у даній справі задоволенню не підлягає, оскільки відповідні строки не є пропущеними.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Приймаючи дане рішення, суд відповідно до ст. 86 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 37 037,89 грн покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 73-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12; ) до територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради (65026, Одеська обл., м. Одеса, площа Думська, буд. 1; ) про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

2. Звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що визнана відумерлою спадщиною після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , в рахунок погашення на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» заборгованості за кредитним договором № 0 від 20.06.2008 року у розмірі 68 057,09 дол.США, з яких: 46 617,19 дол.США - по кредиту, 18 852,82 дол.США - по процентах, 212,40 дол.США та 2 374,68 дол.США - по пені, шляхом проведення електронного аукціону у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

3. Стягнути з Одеської міської ради (65026, Одеська обл., м. Одеса, площа Думська, буд. 1; ) на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12; ) 37 037,89 грн витрат по сплаті судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено у судовому засіданні 24 квітня 2024 р. Повний текст рішення складено та підписано 03 травня 2024 р.

Суддя Р.В. Волков