ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року

м. Київ

Справа № 910/10322/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І. М. (головуючий), Ємця А. А., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Ковалівської О. М.,

представників учасників справи:

позивача - Винник Б. Б. (адвокат)

відповідача - Шамраєв М. Є. (адвокат)

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі»

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2024

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі»

про стягнення 28 488 998,80 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» (далі - ПАТ «Укрнафта», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі» (далі - ТОВ «Юнайтед Енерджі», відповідач) про стягнення 28 488 998, 80 грн, у тому числі: 17 491 942, 66 грн - основного боргу, 1 910 453, 56 грн - 3% річних та 9 086 602, 66 грн - інфляційних втрат, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором купівлі-продажу газу від 24.11.2020.№20/11/24-1

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 (суддя Бондарчук В.В.), з урахування ухвали Господарського суду міста Києва від 28.11.2023 про виправлення описки, позовні вимоги задоволено.

Стягнуто із ТОВ «Юнайтед Енерджі» на користь Спільної діяльності за договором від 01.07.2007 № 35/71 про спільну діяльність (без створення юридичної особи), укладений між ПАТ «Укрнафта» та Спільним українсько-американським підприємством «УКРКАРПАТОЙЛ Лтд» (як товариство з обмеженою відповідальністю) на розрахунковий рахунок IBAN № НОМЕР_1 у ПАТ АБ «Південний» м. Одеса, МФО 328209, заборгованість у розмірі 17 491 942 (сімнадцять мільйонів чотириста дев`яносто одна тисяча дев`ятсот сорок дві) грн 66 коп., 3% річних у сумі 1 953 584 (один мільйон дев`ятсот п`ятдесят три тисячі п`ятсот вісімдесят чотири) грн 38 коп та інфляційні втрати у розмірі 9 355 100 (дев`ять мільйонів триста п`ятдесят п`ять тисяч сто) грн 96 коп.

Стягнуто із ТОВ «Юнайтед Енерджі» на користь ПАТ «Укрнафта» 432 009 (чотириста тридцять дві тисячі дев`ять) грн 46 коп. - судового збору.

2.2. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 (колегія суддів: Сулім В.В., Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.) рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 у справі № 910/10322/23 скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення 869, 86 грн - 3% річних та прийнято в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі» (01010, місто Київ, вулиця Левандовська, будинок 8А, нежиле приміщення 1-8, груп. прим. 10; ідентифікаційний код 41963985) на користь Спільної діяльності за договором № 35/71 від 01.07.2007 про спільну діяльність (без створення юридичної особи), укладений між Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» (04053, місто Київ, Несторівський провулок, будинок 3-5; ідентифікаційний код 00135390) та Спільним українсько-американським підприємством «УКРКАРПАТОЙЛ Лтд» (як товариство з обмеженою відповідальністю) (78405, Івано-Франківська область, місто Надвірна, вулиця Грушевського, будинок 13; ідентифікаційний код 273812905) на розрахунковий рахунок IBAN № НОМЕР_1 у ПАТ АБ «Південний» м. Одеса, МФО 328209, заборгованість у розмірі 17 491 942, 66 грн, 3% річних у сумі 1 952 714, 52 грн та інфляційні втрати у розмірі 9 355 100, 96 грн.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі» (01010, місто Київ, вулиця Левандовська, будинок 8А, нежиле приміщення 1-8, груп. прим. 10; ідентифікаційний код 41963985) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, місто Київ, Несторівський провулок, будинок 3-5; ідентифікаційний код 00135390) 432 966, 26 грн - судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.»

Стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ТОВ «Юнайтед Енерджі» 64, 80 грн витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційній інстанції.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. ТОВ «Юнайтед Енерджі», не погоджуючись із судовими рішеннями попередніх інстанцій, звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій (з урахуванням клопотання про зміну/доповнення касаційної скарги від 04.04.2024, яке надійшло в межах статті 298 ГПК України), посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Касаційна скарга ТОВ «Юнайтед Енерджі», в редакції її змін від 29.03.2024 та доповнень від 04.04.2024, подана на підставі пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України, з обґрунтуванням того, в чому полягає порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права судами попередніх інстанцій, а також відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, пунктів 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 3 частини третьої статті 310 ГПК України.

4.2. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає про те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права (статті 14, частини третьої статті 46 ГПК України) у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду/Верховного Суду:

- від 26.10.2022 у справі № 229/1026/21, а саме пункти 95-100 щодо застосування частини третьої статті 49 ЦПК України, яка, як вказує скаржник, є аналогічною за змістом із частиною третьою статті 46 ГПК України;

- від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (пункт 7.41-7.42);

- від 15.02.2024 у справі №908/2364/20 (щодо застосування частини третьої статті 46 ГПК України);

- від 12.03.2024 у справі №927/479/22;

- від 01.11.2022 у справі №405/3360/17;

- від 31.05.2023 у справі №916/1029/22.

4.3. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України (пункт 3 частини третьої статті 310 ГПК України), скаржник зазначає про те, що відповідачем у суді першої інстанції заявлено клопотання про витребування доказів та про залишення позову без розгляду, однак судом першої інстанції зазначені клопотання залишені без задоволення і суд апеляційної інстанції не виправив вказаного, на переконання скаржника, процесуального порушення.

4.4. Основними аргументами скаржника, зокрема, є:

- ПАТ «Укрнафта» не є стороною Договору купівлі-продажу газу, а тому не може заявляти вимогу про стягнення на свою користь заборгованості за вказаним договором;

- позов подано неналежним позивачем - ПАТ «Укрнафта» як окремим суб`єктом господарювання, а не як суб`єктом спільної діяльності та не НГВУ «Надвірнанафтогаз» як Управляючим за Договором про спільну діяльність;

- позов підписано неналежним представником, на переконання скаржника, повноваження адвоката Руслана Глинки як представника саме спільної діяльності не підтверджено;

- суди попередніх інстанцій порушили статтю 14 та 46 ГПК України, самостійно змінивши предмет заявленої позовної вимоги.

5. Доводи інших учасників справи.

5.1. Від ПАТ «Укрнафта» надійшов відзив на касаційну скаргу (документ сформовано в системі «Електронний суд» 16.04.2024, а також 17.04.2024 ідентичний за змістом), в якому заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

5.2. Крім того, від ПАТ «Укрнафта» надійшла заява про поновлення процесуального строку на подання відзиву (документ сформовано в системі «Електронний суд» 17.04.2024).

5.3. Вирішуючи питання про прийняття відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у цій справі відкрито ухвалою Верховного Суду від 02.04.2024, якою встановлено строк на подання відзиву на касаційну скаргу до 17.04.2024. Відзив подано в межах встановлених, ухвалою Верховного Суду і у межах строку, визначеного частиною восьмою статті 165 ГПК України, тому відзив прийнятий Судом до розгляду, а заява ПАТ «Укрнафта» про поновлення строку для подання відзиву на касаційну скаргу Суд не розглядає.

5.4. ПАТ «Укрнафта» у своєму відзиві також звертає увагу на те, що відповідач почав добровільно виконувати судове рішення у цій справі.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6. Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, таке.

6.1. Між Відкритим акціонерним товариством «Укрнафта» (далі - підприємство), найменування якого змінено на ПАТ «Укрнафта», та Спільним українсько-американським підприємством «УКРКАРПАТОЙЛ Лтд» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, учасниками якого на момент укладення цього договору є ПАТ «Укрнафта» та Компанія «Carpatsky Petroleum Corporation» (США), що володіє ліцензією (спеціальним дозволом) на користування надрами № 310 від 27.07.1995, укладено 01.07.2007 договір №35/71-СД простого товариства про спільну виробничу (інвестиційну) діяльність (без створення юридичної особи).

6.2. У цьому договорі наведені такі визначення:

Договір - цей договір простого товариства про спільну виробничу (інвестиційну) діяльність (без створення юридичної особи), включаючи всі додатки, зміни, доповнення та додаткові угоди.

Підприємство - означає ПАТ «Укрнафта», яке через свій відокремлений структурний підрозділ НГВУ «Надвірнанафтогаз», що діє на підставі Положення, буде здійснювати виконання даного договору.

Ліцензіат - означає поняття, визначене в преамбулі договору.

Учасники - Підприємство та Ліцензіат, які початково уклали цей договір, а в подальшому будь-які юридичні особи, які можуть приєднатися до договору.

Спільна діяльність - діяльність учасників, яка відповідає чинному законодавству України про спільну діяльність підприємств, регулюється цим договором і пов`язана з інвестиційною діяльністю, спрямована на подальший розвиток Битків-Бабченського родовища, на видобування (експлуатацію) цього родовища, реалізацією видобутої продукції та комерційними операціями, направленими на забезпечення інвестиційного та виробничого процесу.

Програма Спільної діяльності - програма робіт на Об`єктах Робіт, що визначає порядок, графік та інші умови здійснення Учасниками обсягів робіт, що затверджується Комітетом з Управління або Учасниками і є невід`ємною частиною договору.

Об`єкти робіт - нафтові свердловини та інші матеріальні активи Битків-Бабченського нафтового родовища, що належить ПАТ «Укрнафта» на правах власності.

Управляючий - один з Учасників договору, який уповноважений діяти від імені Учасників на підставі довіреності ПАТ «Укрнафта» та Ліцензіата і який займається веденням спільних справ від імені учасників, зокрема, укладає угоди, розпоряджається коштами на окремому рахунку, здійснює бухгалтерський облік та веде звітність Спільної Діяльності.

6.3. Відповідно до пункту 1.1 договору від 01.07.2007 №35/71-СД, даний договір укладений з метою:

- забезпечення Ліцензіатом комплексу робіт, які проводяться на дільниці надр, відповідно до Ліцензійної угоди по площі Битків-Бабченського нафтового родовища від 27.07.1995, укладеного між Ліцензіатом та Державним комітетом України по геології та використанню надр;

- забезпечення організаційно-економічних умов для спільного інвестування, освоєння і розробки Об`єктів Робіт, використання передових технологічних та технічних засобів вітчизняного і зарубіжного виробництва для їх експлуатації, нарощування обсягів видобутку вуглеводнів, досягнення високих економічних показників при експлуатації Об`єктів Робіт із забезпеченням виконання вимог безпеки праці, охорони надр і навколишнього середовища;

- отримання прибутку Учасниками.

6.4. Згідно з пунктом 2.1 договору від 01.07.2007 №35/71-СД, предметом даного договору є Спільна Діяльність з:

- інвестування розробки Об`єктів Робіт, реконструкції та модернізації виробничих потужностей з метою вдосконалення і оптимізації процесу експлуатації Об`єктів Робіт;

- ведення виробничо-господарської діяльності з видобутку і реалізації вуглеводнів у процесі експлуатації Об`єктів Робіт для отримання прибутку Учасниками та його розподілу.

6.5. Учасники даного договору здійснюють інвестування Спільної Діяльності пропорційно часткам, визначеним цим договором. Частки визначаються у наступних розмірах: Підприємство - 93%; Ліцензіат - 7% (пункт 3.1 та пункт 3.2 договору).

6.6. Відповідно до пункту 16.7 договору від 01.07.2007 №35/71-СД, спори між Учасниками вирішуються у судовому порядку. При цьому, НГВУ «Надвірнанафтогаз» не має права представляти інтереси Підприємства у суді. Спори між Учасниками з одного боку та третіми особами з іншого боку вирішуються у судовому порядку, шляхом звернення із позовами, які від імені Учасників цього договору має право підписувати Управляючий в особі начальника НГВУ «Надвірнанафтогаз» або інша особа, уповноважена ВАТ «Укрнафта» відповідною довіреністю, які мають право вчиняти всі інші процесуальні дії у суді, передбачені відповідним процесуальним законодавством.

6.7. Договір набуває чинності із дати його підписання Учасниками та діє на час чинності спеціального дозволу (ліцензії) Ліцензіата. Якщо Ліцензіат переоформлює спеціальний дозвіл (ліцензію) у зв`язку із зміною його даних, заміною банку або інших подібних причин, що не припиняють його право користування надрами, договір зберігає свою чинність (пункт 17.1 договору від 01.07.2007 №35/71-СД).

6.8. Між Спільною діяльністю відповідно до договору від 01.07.2007 №35/71 про спільну виробничу (інвестиційну) діяльність (без створення юридичної особи) між ПАТ «Укрнафта» та СП «УКРКАРПАТОЙЛ Лтд» (як товариство з обмеженою відповідальністю), в особі директора бізнес-підрозділу (Захід) апарату управління ПАТ «Укрнафта», виконуючого обов`язки начальника НГВУ «Надвірнанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» Мальчик О.В. (далі - продавець) та ТОВ «Юнайтед Енерджі» (далі - покупець) укладено 24.11.2020 договір № 20/11/24-1 купівлі-продажу газу.

6.9. За цим договором продавець зобов`язується передати покупцю у листопаді 2020 року газ природний (код УКТЗЕД - ), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах даного договору. Передача газу здійснюється у підземних сховищах газу АТ «Укртрансгаз» (пункт 1.1 договору від 24.11.2020 №20/11/24-1).

6.10. Згідно з пунктом 2.1 договору від 24.11.2020 №20/11/24-1, кількість газу, що підлягає передачі за даним договором у листопаді 2020 року продавцем покупцю у підземних сховищах газу АТ «Укргазтранс» в обсягах, підтверджених відповідними актами прийому-передачі природного газу у підземних сховищах газу, складає 57 919,052 тис. куб.м.

6.11. Відповідно до пункту 4.2 договору від 24.11.2020 №20/11/24-1 у редакції додаткової угоди № 1 від 26.11.2020, загальна вартість обсягу газу, який передається продавцем покупцю за цим договором, складає 230 291 942,66 грн, у тому числі ПДВ 20% - 38 381 990,44 грн.

6.12. У пункті 4.5 договору від 24.11.2020 №20/11/24-1 сторони погодили, що попередня оплата у розмірі 2 400 000,00 грн проводиться до 24.11.2020 (включно). Оплата фактичної вартості газу (пункт 4.2 договору у редакції додаткової угоди №1) проводиться на поточний рахунок продавця - до 30 листопада 2020 року (включно).

6.13. Акти приймання-передачі газу, вказані у пункті 3.2 договору, в яких зазначається фактично переданий обсяг газу та його загальна вартість, підписуються не пізніше 15 числа місяця, що слідує за звітним (пункт 4.6 договору від 24.11.2020 №20/11/24-1).

6.14. У пункті 5.4 договору від 24.11.2020 №20/11/24-1 передбачено, що сторони не звільняються від відповідальності за невиконання грошових зобов`язань за цим договором. Усі штрафні санкції сплачуються у грошовій формі.

6.15. Даний договір набирає чинності з моменту його підписання та розповсюджує свою дію на правовідносини сторін, що виникли до дати його укладення, та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором (пункт 9.1 договору від 24.11.2020 №20/11/24-1).

6.16. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання умов цього договору у листопаді 2020 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ об`ємом 57 919,052 тис. куб.м. загальною вартістю 230 291 942,66 грн, про що сторонами підписано акт прийому-передачі природного газу від 26.11.2020.

6.17. Проте, оплату за поставлений природний газ відповідач здійснював із порушенням строку, встановленого у пункті 4.5 договору від 24.11.2020 №20/11/24-1, та не у повному обсязі.

6.18. Суди попередніх інстанцій встановили, що ТОВ «Юнайтед Енерджі» сплатило на розрахунковий рахунок Спільної діяльності 212 800 000,00 грн, що підтверджується банківськими виписками та платіжними інструкціями: від 24.11.2020 № 1903 у сумі 2 400 000,00 грн, від 07.12.2020 № 1487 у сумі 100 000 000,00 грн, від 14.12.2020 № 1931 у сумі 38 400 000,00 грн, від 24.02.2021 № 1825 у сумі 72 000 000,00 грн.

6.19. За таких обставин, у відповідача виникла заборгованість за придбаний природний газ у листопаді 2020 року за договором від 24.11.2020 №20/11/24-1 у сумі 17 491 942,66 грн, що також підтверджується підписаним сторонами актом звірки взаєморозрахунків за період із січня 2021 року по листопад 2021 року.

6.20. Виконавчий директор Спільної діяльності Андріїв А., 16.03.2023 звернувся до ТОВ «Юнайтед Енерджі» із претензією № 1 про сплату заборгованості за договором купівлі-продажу газу від 24.11.2020 № 20/11/24-1 у сумі 17 491 942,66 грн, а також 1 737 930,29 грн - інфляційних втрат та 8 592 314,22 грн - 3% річних.

6.21. У відповідь на цю претензію, 19.04.2023 ТОВ «Юнайтед Енерджі» листом за вих. №19/04-1 повідомило Нафтогазове управління «Надвірнанафтогаз» ПАТ «Укрнафта», що ця претензія пред`явлена неуповноваженою особою, оскільки договір купівлі-продажу газу від 24.11.2020 №20/11/24-1 укладено із директором бізнес-підрозділу (Захід) апарату ПАТ «Укрнафта», виконуючим обов`язків начальника НГВУ «Надвірнанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» Мальчиком О.В., що діяв на підставі довіреності від 09.01.2020 №01/01/07-35/д, тобто не із представником за довіреністю від 08.03.2023 №01/01/07-322-д, долученої до претензії від 16.03.2023 № 1.

6.22. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати за придбаний природний газ у листопаді 2020 року, позивач звернувся до суду із цим позовом та просить суд стягнути із ТОВ «Юнайтед Енерджі» заборгованість у розмірі 17 491 942,66 грн, а також 3% річних у сумі 1 953 584,38 грн та інфляційні втрати у розмірі 9 355 100,96 грн, нараховані за період з 01.12.2020 по 30.06.2023.

6.23. Суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний господарський суд, встановив, що в порушення умов пункту 4.5 договору від 24.11.2020 №20/11/24-1 відповідач за переданий природний газ розрахувався із порушенням встановленого строку та не у повному обсязі, внаслідок чого у ТОВ «Юнайтед Енерджі» утворилась заборгованість у розмірі 17 491 942,66 грн, що підтверджується підписаним сторонами актом звірки взаємних розрахунків за період із січня 2021 року по листопад 2021 року та не заперечувалось відповідачем у судовому засіданні.

6.24. Місцевий господарський суд дійшов висновку, що позов у цій справі подано уповноваженою на те особою, зокрема адвокатом Глинкою Р.Я., який діє на підставі довіреності від 30.05.2023 №01/01/07-599/д, виданої ПАТ «Укрнафта», який у свою чергу представляє інтереси ПАТ «Укрнафта», як учасника Спільної діяльності та просить суд стягнути заборгованість за придбаний відповідачем природний газ на користь Спільної діяльності, перерахувавши грошові кошти на відповідний розрахунковий рахунок. Крім того, місцевий господарський суд перевірив надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, і встановив, що їх розрахунок здійснено арифметично вірно, що стало наслідком задоволення цих вимог.

6.25. Суд апеляційної інстанції, скасував рішення місцевого суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення 869, 86 грн - 3% річних та прийняв в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, здійснивши перерахунок 3% річних за період з 01.12.2020 по 30.06.2023 дійшов висновку, що вимоги в цій частині підлягають задоволенню у сумі 1 952 714, 52 грн.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2. Імперативними приписами частини другої статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.2. Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, виходили, зокрема, з таких міркувань:

- оплату за поставлений природний газ відповідач здійснював із порушенням строку, встановленого у пункті 4.5 договору від 24.11.2020 №20/11/24-1, та не у повному обсязі;

- ТОВ «Юнайтед Енерджі» порушило умови договору купівлі-продажу газу від 24.11.2020 №20/11/24-1 та положення статті 526 ЦК України, статті 193 ГК України, що стало наслідком задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості у розмірі 17 491 942,66 грн на користь Спільної діяльності на зазначені у договорі реквізити;

- позов підписано адвокатом Глинкою Р.Я. на підставі довіреності від 30.05.2023 №01/01/07-599/д на представлення інтересів ПАТ «Укрнафта»;

- за умовами договору від 01.07.2007 №35/71-СД простого товариства про спільну виробничу (інвестиційну) діяльність (без створення юридичної особи) цей договір укладено між ПАТ «Укрнафта» із часткою 93% та Спільним українсько-американським підприємством «УКРКАРПАТОЙЛ Лтд» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю із часткою 7%, учасниками якого на момент укладення цього договору є ПАТ «Укрнафта» та Компанія «Carpatsky Petroleum Corporation» (США);

- згідно із визначенням, наведеним у договорі 01.07.2007 №35/71-СД, ПАТ «Укрнафта», яке через свій відокремлений структурний підрозділ НГВУ «Надвірнанафтогаз», що діє на підставі Положення, буде здійснювати виконання цього договору;

- відповідно до пункту 16.7 договору від 01.07.2007 №35/71-СД, спори між Учасниками вирішуються у судовому порядку. При цьому, НГВУ «Надвірнанафтогаз» не має права представляти інтереси Підприємства у суді. Спори між Учасниками з одного боку та третіми особами з іншого боку вирішуються у судовому порядку, шляхом звернення із позовами, які від імені Учасників цього договору має право підписувати Управляючий в особі начальника НГВУ «Надвірнанафтогаз» або інша особа, уповноважена ПАТ «Укрнафта» відповідною довіреністю, які мають право вчиняти всі інші процесуальні дії у суді, передбачені відповідним процесуальним законодавством;

- з аналізу умов договору від 01.07.2007 №35/71-СД та наведеного пункту 16.7 цього договору вбачається, що оскільки Спільна діяльність не є юридичною особою, вона від свого імені не може звертатися до суду із позовами до третіх осіб, відповідно її інтереси із третіми особами у суді можуть представляти або Управляючий в особі начальника НГВУ «Надвірнанафтогаз», як відокремлений структурний підрозділ ПАТ «Укрнафта» або безпосередньо ПАТ «Укрнафта», уповноваживши на це іншу особу відповідною довіреністю;

- довіреністю від 30.05.2023 №01/01/07-599/д ПАТ «Укрнафта», в особі директора Корецького С.Ф., який діє на підставі статуту ПАТ «Укрнафта», уповноважило Глинку Р.Я., адвоката (учасника) Адвокатського об`єднання «Софіївське» представляти інтереси ПАТ «Укрнафта», в тому числі у місцевих господарських судах, при вирішенні спорів, що виникають із договірних та інших цивільно-правових відносин, з усіма правами, наданими чинним законодавством України позивачу у господарському процесі, у тому числі: підписувати та подавати позовні заяви, клопотання, відповіді на відзиви, заперечення, подавати докази, давати усні та письмові пояснення, надавати свої доводи з усіх питань, що виникають в ході судового процесу, збільшувати розміри позовних вимог.

- суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що позов у цій справі подано уповноваженою на те особою, зокрема адвокатом Глинкою Р.Я., який діє на підставі довіреності від 30.05.2023 №01/01/07-599/д, виданої ПАТ «Укрнафта», який у свою чергу представляє інтереси ПАТ «Укрнафта», як учасника Спільної діяльності, та просить суд стягнути заборгованість за придбаний відповідачем природний газ на користь Спільної діяльності, перерахувавши грошові кошти на відповідний розрахунковий рахунок.

8.3. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.4. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.5. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктами 1 та частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.6. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.7. Щодо застосування норми права без урахування висновку щодо застосування якої, викладеного у постанові Верховного Суду, Суд відзначає, що наявність самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.8. Таким чином, підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі (така правова позиція є сталою і послідовною, та викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11.04.2023 у справі №910/12405/21, від 21.03.2023 у справі №908/125/18, від 19.04.2023 у справі №921/64/22, від 06.06.2023 у справі №914/217/22, від 09.04.2024 у справі №910/6316/23).

8.9. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

8.10. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин, конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття «подібні правовідносини», що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

8.11. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін «подібні правовідносини» може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

8.12. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

8.13. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

8.14. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

8.15. Скаржником вказано низку постанов Верховного Суду (див. пункт 4.1 цієї постанови), в яких зазначені правові висновки, які, на думку відповідача, не були враховані судами попередніх інстанцій.

8.16. Так, у справі № 229/1026/21 розглядався спір за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського Івана Володимировича, третя особа - Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павлюк Назар Васильович, про стягнення безпідставно набутих коштів та відсотків за безпідставне володіння коштами. Позивач у справі №229/1026/21 посилався на те, що кошти у вигляді винагороди приватного виконавця Жаботинський І. В. набув безпідставно, банк просив стягнути їх з останнього на підставі статті 1212 ЦК України, а також відсотки за користування грошовими коштами у певний період.

8.17. Перед Великою Палатою Верховного Суду постало питання щодо предметної юрисдикції розгляду спору. Постановою від 26.10.2022 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що спір між боржником у виконавчому провадженні та приватним виконавцем про стягнення безпідставно набутих коштів не є спором з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

8.18. Скаржник зазначає щодо не врахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених в пунктах 7.41 - 7.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15 , в яких зазначено:

« 7.41. Відповідно до вимог частини третьої статті 46 ГПК України (тут і далі - чинної редакції Кодексу) до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

7.42. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.»

8.19. Спір у справі № 924/1473/15 пов`язаний з порушенням цивільних прав держави на нерухоме майно - земельну ділянку іншою особою, і спрямований на відновлення самого права держави на це майно у спосіб, визначений позивачам.

У справі № 908/2364/20 розглядався спір про визнання недійсними рішень загальних зборів, скасування державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу. Верховний Суд в постанові від 15.02.2024 у справі №908/2364/20 зазначив, зокрема, що : «у статті 46 Господарського процесуального кодексу України визначені процесуальні права та обов`язки сторін. Відповідно до частини третьої статті 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Отже, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд».

8.20. Причиною звернення до суду у справі № 927/479/22 була наявність/відсутність підстав для зобов`язання відповідача вчинити певні дії, стягнення компенсації за незаконне використання права інтелектуальної власності та моральної шкоди за приниження ділової репутації. Скаржник зазначає щодо не врахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених в пунктах 6.4.3. (в розділі «стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій») та 8.61.4 постанови Верховного Суду від 12.03.2024 у справі № 927/479/22, в яких зазначено:

« 6.4.3. Оскільки, суд першої інстанції розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог та не може самостійно змінювати предмет позову, а позивач обрав спосіб захисту, який не відповідає способу, визначеному Законом, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача опублікувати на своєму веб-сайті інформацію про факт протиправного використання об`єктів права інтелектуальної власності позивача та повний текст рішення суду у даній справі задоволенню не підлягають.

8.61.4. Отже, Верховний Суд зазначає, що принцип «Jura novit curia» [«суд знає закон»], полягає в тому, що саме на суд покладено обов`язок (1) надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів та обставин, установлених на підставі наданих доказів та аргументів під час розгляду справи, які суд досліджує та оцінює з дотриманням статей 210, 86 ГПК України, та (2) визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Суд не наділений правом самостійно змінювати предмет позову та/або підставу позову».

8.21. У справі №405/3360/17 розглядався спір про відшкодування моральної шкоди, збитків, спричинених порушенням права і невиконанням судового рішення. Постанова об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.11.2021 у справі № 405/3360/17 «Про можливість оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у прийняті заяви про збільшення позовних вимог в апеляційному порядку окремо від рішення суду».

8.22. У справі № 916/1029/22 розглядався спір про розірвання договору, визнання незаконним повідомлення про початок виконання будівельних робіт, скасування реєстрації декларації, зобов`язання звільнення земельної ділянки. Позовні вимоги з посиланнями, зокрема, на положення статей 24, 25, 32, 34 Закону України «Про оренду землі», статей 376, 391, 651 Цивільного кодексу України мотивовані порушенням умов договору оренди землі. Зокрема, прокурор акцентував увагу на тому, що на наданій в оренду земельній ділянці замість експлуатації вже існуючої нежитлової будівлі фактично здійснене нове будівництво нежитлової будівлі, що є порушенням істотних умов договору оренди землі, в зв`язку з чим існують підстави для його розірвання за правилами статті 651 ЦК України.

8.23. Правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.

8.24. Висновки у цих справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

8.25. Проаналізувавши зміст постанов Великої Палати Верховного Суду/ постанов Верховного Суду, на які посилається скаржник, за критеріями подібності, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 та міркування викладені у пунктах 8.7- 8.8 цієї постанови, колегія суддів дійшла висновку про неподібність цих справ за наведеними правовими ознаками зі справою, що розглядається, адже суттєво відрізняється за предметом і підставою позову, за доводами і доказами, наданими сторонами, предметом їх доказування, способом захисту, і тому застосування норм права наведених скаржником за неподібності правовідносин у цих справах не може бути аналогічним, а вказані для порівняння судові рішення хоча і містять посилання на означені скаржником статті ГПК України, втім не свідчить, що суд в наведених скаржником постановах в інший спосіб, або не так їх витлумачив, а тому вони не є релевантними до обставин цієї справи.

8.26. З огляду на викладене, посилання скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах, які зазначені в розділі 4 цієї постанови, не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи, адже судом встановлено, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.27. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.28. Отже, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження у справі з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

8.29. Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України (пункт 3 частини третьої статті 310 ГПК України), слід зазначити таке.

8.30. Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

8.31. Отже, відповідно до наведеної норми процесуального права підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, таке порушення норм процесуального права, коли суд необґрунтовано відхилив клопотання учасника справи, внаслідок чого обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, не були встановлені.

8.32. З матеріалів справи вбачається, що 11.09.2023 суд першої інстанції у підготовчому засіданні протокольною ухвалою відмовив ТОВ «Юнайтед Енерджі» у задоволенні клопотань про залишення позову без розгляду та про витребування доказів з підстав необґрунтованості, що підтверджується протоколом судового засідання від 11.09.2023 та змістом оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

8.33. Водночас зміст оскаржуваних рішення суду першої інстанції і постанови суду апеляційної інстанції свідчить про дослідження наявних у справі доказів та встановлення судом обставин, що входять до предмету доказування у цій справі, а доводи скаржника у цій частині фактично зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судом при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками судів, які покладені в основу оскаржуваних рішення і постанови у цій справі.

8.34. З огляду на наведене, ураховуючи мотиви, з яких виходив суд першої інстанції, що викладені в оскаржуваному судовому рішенні, колегія суддів не вбачає порушення норм процесуального права у цій частині, адже суд у межах наданих повноважень та вимог чинного ГПК України розглянув подані відповідачем клопотання та дійшов висновку щодо їх необґрунтованості.

8.35. Щодо клопотання про залишення позову без розгляду, то воно, з огляду на частину третю статті 310 ГПК України, не є клопотанням, відхилення якого свідчить про наявність підстав для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд та не доказом (клопотанням), на підставі якого встановлюються обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Близький за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.04.2024 у справі № 922/1812/23.

8.36. Отже, передбачена у пункті 3 частини третьої статті 310 ГПК України підстава для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржених судових рішень попередніх судових інстанцій з такої підстави.

8.37. Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що 31.07.2023 та 07.08.2023 до канцелярії суду від позивача надійшли дві ідентичні заяви про збільшення розміру позовних вимог, в яких ПАТ «Укрнафта» просило суд стягнути із ТОВ «Юнайтед Енерджі» на користь Спільної діяльності за договором № 35/71 від 01.07.2007 про спільну діяльність (без створення юридичної особи), укладеним між ПАТ «Укрнафта» та СП «УКРКАРПАТОЙЛ Лтд» 17 491 942,66 грн - основного боргу, 1 910 453,56 грн - 3% річних та 9 219 679,47 грн - інфляційних втрат; стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати.

8.38. До канцелярії суду 13.09.2023 від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (згідно поштового штампу направлена до суду 06.09.2023), в якій ПАТ «Укрнафта» просило суд стягнути із ТОВ «Юнайтед Енерджі» на користь Спільної діяльності за договором від 01.07.2007 № 35/71 про спільну діяльність (без створення юридичної особи), укладеним між ПАТ «Укрнафта» та СП «УКРКАРПАТОЙЛ Лтд» 17 491 942,66 грн - основного боргу, 1 953 584,38 грн - 3% річних та 9 355 100,96 грн - інфляційних втрат; стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати.

8.39. З огляду на викладене, доводи скаржника про те, що суди попередніх інстанцій порушили статтю 14 та 46 ГПК України, самостійно змінивши предмет заявленої позовної вимоги, спростовуються матеріалами справи.

8.40. Доводи, викладені у відзиві, беруться до уваги Касаційним господарським судом у тій частині, яка узгоджується з викладеними у цій постанові міркуваннями.

8.41. Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

8.42. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» та у справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року), зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

9.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.3. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, про неврахування висновків щодо застосування норми права, викладених у постановах Верховного Суду, не підтвердилися, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою скаржника в частині підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України - необхідно закрити, а в частині підстав, передбачених пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України (пункту 3 частини третьої статті 310 ГПК України), -залишити без задоволення.

10. Судові витрати

10.1. Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки Суд касаційне провадження в частині підстав, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закриває, а в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, касаційну скаргу залишає без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 129, 296, 300, 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 у справі №910/10322/23 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 у справі №910/10322/23 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 (в редакції постанови Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2024) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 у справі № 910/10322/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя А. Ємець

Суддя Т. Малашенкова