ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Від "07" травня 2024 р. м. Житомир Справа № 906/1302/23

За заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд"

До боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ялинівка Нова"

про банкрутство

Суддя Гнисюк С.Д.

Представники:

- від ініц. кредитора: Литвиненко С.С. (в режимі відеоконференції);

- від кредиторів: в режимі відеоконференції: Юзвяк Т.В.- ТОВ "Грано Де Оро Україна" та ТОВ "Агро Добробут"; ОСОБА_1 ТОВ "К.Т.Україна"; Киричук Р.П. - АТ "ОТП Банк";

- в залі суду: Бучинська І.В. - п-к ГУ ДПС у Житомирській області, виписка з ЄДРПОУ; Давиденко В.В. - ТОВ "Сатурн Агрос".

В провадженні Господарського суду Житомирської області знаходиться справа №906/1302/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Ялинівка Нова".

07.12.2023 на адресу Господарського суду Житомирської області, через загальний відділ, від Товариства з обмеженою відповідальністю "Грано Де Оро Україна" надійшла заява від 29.11.2023 про грошові вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ялинівка Нова", з додатками.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 08.12.2023 зазначену заяву прийнято та призначено до розгляду в засіданні суду.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 09.04.2024, зокрема, відкладено розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Грано Де Оро Україна" від 29.11.2023 про грошові вимоги; призначено наступне попереднє засідання на 07.05.2024.

На адресу Господарського суду Житомирської області, через загальний відділ, надійшли наступні документи:

- 01.05.2024 від АТ "Банк Кредит Дніпро" надійшло доповнення від 01.05.2024 щодо грошових вимог ТОВ "Грано Де Оро Україна", з додатками;

- 06.05.2024 від ТОВ "Грано Де Оро Україна" надійшли додаткові пояснення від 03.05.2024, з додатками.

У попередньому засіданні 07.05.2024 розглядалась заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Грано Де Оро Україна" від 29.11.2023 про грошові вимоги.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Грано Де Оро Україна" заяву підтримала.

Дослідивши заяву з грошовими вимогами до боржника та матеріали справи, заслухавши пояснення учасників, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд, встановив наступне.

Згідно з частиною 6 статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

За приписами ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - Кодекс про банкрутство), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 45 Кодексу про банкрутство, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 47 Кодексу про банкрутство, у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого ч. 1 ст. 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Завданням господарського суду є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт, тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору.

Розпорядник майна боржника вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Грано Де Оро Україна" визнав.

ТОВ "Банк Кредит Дніпро" у своїх запереченнях зазначає про наступне. Передача на зберігання насіння соняшника (відповідно до акту від 10.05.2023) відбулося в смт. Катеринопіль, Черкаської області для зберігання майна за адресою: Житомирська область, Пулинський район, с. Ялинівка, вул. Шевченко, б1 Б. Відстань між місцезнаходженням ТОВ "Грано Де Оро Україна" та ТОВ "Ялинівка Нова" 320 кілометрів. Докази надані кредитором не містять первинні документи, які могли б підтвердити про транспортування (відгрузку) насіння соняшника у смт. Катеринопіль, Черкаська область для його перевезення до с. Ялинівка, Житомирської області. Також, кредитором не надано документи, які свідчать про те, що власником насіння соняшника отримано від зберігача - ТОВ "Ялинівка Нова" документи, які підтверджують наявність сертифіката на відповідність елеватора/зерносховища вимогам зберігання. ТОВ "Грано Де Оро Україна" не надало суду докази того, що ТОВ "Ялинівка Нова" має на праві власності зерносховище, здатне розмістити, зберігати в належному стані 400 мішків насіння соняшника. Також зазначає, що в акті на передачу на зберігання не зазначено характеристика щодо якості насіння соняшнику, а саме: стан, запах, колір насіння, вологість, шкідливі домішки, зараженість шкідниками, уміст токсичних елементів, мікотоксинів, радіонуклідів і пестицидів. Отже, до заяви з грошовими вимогами ТОВ "Грано Де Оро Україна" не надало відповідний сертифікат/свідоцтво на передану для зберігання партії насіння соняшника. У відкритих джерелах інтернету міститься інформація, що на території Черкаської області є 59 елеваторів для зберігання насіння та зерна. Виникає практичне питання, чому кредитор не передав на зберігання насіння соняшника елеваторам, які знаходяться в Черкаській області, а вирішив передати на зберігання насіння соняшника в Житомирську область на підприємство, яке знаходиться на відстані 320 кілометрів. Крім того, звертає увагу суду, що передача на зберігання відбулася 10.05.2023, тому незрозуміло де до цього знаходилося це насіння соняшника і чому виникла необхідність перевозити його з одного місця зберігання до іншого. Вважає, що відсутні належні та допустимі докази про те, що в сараї площею39,2 кв. м., який належить на праві власності Путилінській селищній раді, можливо зберігати 400 мішків насіння соняшнику протягом 6 місяців без втрати його якісних характеристик та властивостей. Кредитором не надано щомісячні акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) стосовно зберігання майна (пункт 3.4). Отже, ТОВ "Грано Де Оро Україна" не надало суду докази про те, що протягом строку зберігання насіння соняшника представниками власника насіння було здійснено контроль зберігання майна. Також не надано доказів звернення ТОВ "Грано Де Оро Україна" до правоохоронних органів щодо порушення кримінального провадження стосовно незаконного заволодіння посадовими особами ТОВ "Ялинівка Нова" чужим майном. Посилається на норми Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", Порядок ведення реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.2004 №1569. Зазначає, що не надало суду доказів - витяги з Реєстру складських документів на зерно виданих Державним підприємством "Держреєстри України", які б могли б підтвердити дійсність передачі 10.05.2023 на зберігання боржнику насіння соняшника. Не надано доказів, що насіння соняшника, яке передано на зберігання, дійсно належало на праві власності ТОВ "Грано Де Оро Україна". Не надано заявку від ТОВ "Грано Де Оро Україна" на транспортне обслуговування. Не надано накладну на насіння соняшника, акт приймання-передавання, укладені між ТОВ "Грано Де Оро Україна" та ФОП Приймак О. О. не надано акт прийому-передачі продукції підписаний водієм-експедитором і представником від одержувача - ТОВ "Ялинівка Нова", в якому відображається кількість і якість продукції переданої одержувачу. Не надано докази оплати за надані послуги перевезення, акту прийому-передачі продукції підписаного водієм - експедитором і представником від одержувача - ТОВ "Ялинівка Нова" та накладної з печаткою одержувача. Таким чином, вважає, що ФОП Приймак О.О. не надавав ТОВ "Грано Де Оро Україна" 10.05.2023 транспортні послуги на перевезення насіння соняшника ARSENIO-партія (099998/11/22) - 400 мішків по договору про надання транспортних послуг № ТП1100301-ВГ від 10.03.2023.

На підставі наведеного заперечує щодо визнання грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Грано Де Оро Україна" та просить суд відхилити їх в повному обсязі.

Судом встановлено, що вимоги кредитора до боржника виникли на підставі наступного.

10 травня 2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Грано Де Оро Україна" (надалі - Кредитор), як Поклажодавцем, та Боржником, як Зберігачем, було укладено Договір схову (відповідального зберігання) №2 (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору Поклажодавець доручає, а Зберігач зобов`язується зберігати насіння сільськогосподарських культур та засоби захисту рослин (далі за текстом - майно) в асортименті, кількості та вартістю, що зазначається в актах приймання-передачі майна на зберігання, що підписуються уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до пункту 4.3. Договору у разі втрати, пошкодження або втрати якостей майна переданого на зберігання або відмови зберігача повернути поклажодавцю товар відповідно до умов Договору, зберігач зобов`язаний відшкодувати таку втрату (нестачу). Сума втрати (нестачі) товару визначається згідно вартості товару, яка вказана в актах приймання-передачі майна на зберігання. У разі визначення вартості майна з врахуванням грошового еквіваленту вартості майна в іноземній валюті, сума, що підлягає поверненню визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості Товару в доларах СІІІА або Євро на офіційний курс НБУ гривні щодо долара США або Євро на день фактичної оплати.

10.05.2023 Кредитор передав Боржнику на зберігання майно - насіння соняшнику. ARSENIO (партія 099998/11/22) у кількості 400 мішків вартістю 1828104,00 грн., що підтверджуються Актом №1 прийому-передачі майна на зберігання від 10.05.2023.

Згідно пунктів 1.5 Договору строк зберігання майна був встановлений до 15.10.2023 року включно, а відповідно до пункту 1.6 Договору - у випадку, якщо Поклажодавець не звернеться з вимогою про повернення майна у строк до 15.10.2023 року включно, Зберігач зобов`язаний повернути майно Поклажодавцю протягом 7 днів із закінчення строку зберігання.

Отже, кінцевим строком зберігання майна було 15.10.2023, а Боржник був зобов`язаний повернути вказане майно Кредитору не пізніше 22.10.2023, проте Боржник у встановлені Договором строки майно не повернув, чим порушив умови Договору.

16.10.2023 Кредитор звернувся до Боржника з вимогою про повернення майна зі зберігання. Додатково Кредитор звернувся до Боржника з вимогою про повернення майна зі зберігання 14.11.2023 року, однак Боржник вказаного майна не повернув.

Згідно частини 1 ст. 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до частин 1-2 ст. 942 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов`язаний піклуватися про річ, як про свою власну.

Згідно частин 1, 2 статті 949 ЦК України, зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Відповідно до частини 1 статті 950 Цивільного кодексу України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Згідно частин 1-2 ст. 951 Цивільного кодексу України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 ст.614 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

За приписами частини 1 пункту 1 частини 2 ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст.224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частиною 1 ст.225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до частини 5 ст. 225 Господарського кодексу України, сторони господарського зобов`язання мають право за взаємною згодою заздалегідь визначити погоджений розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, у твердій сумі або у вигляді відсоткових ставок залежно від обсягу невиконання зобов`язання чи строків порушення зобов`язання сторонами. Не допускається погодження між сторонами зобов`язання щодо обмеження їх відповідальності, якщо розмір відповідальності для певного виду зобов`язань визначений законом.

Як вбачається із пункту до пункту 4.3. Договору сторони погодили договірний розмір збитків у разі втрати, пошкодження або втрати якостей майна переданого на зберігання або відмови зберігача повернути поклажодавцю товар відповідно до умов Договору та вказали, що така сума визначається в актах приймання-передачі майна на зберігання.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, визнання чи оспорювання.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Обраний Кредитором спосіб захисту у вигляді стягнення вартості переданого на зберігання товару відповідає передбаченим цивільним законодавствам способам захисту та забезпечує ефективний захист прав власника, а також гарантує забезпечення, передбаченого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на мирне володіння своїм майном.

У даній справі протиправність поведінки Боржника виражається у відсутності з боку останнього добровільного виконання зобов`язання щодо повернення переданого на зберігання товару за Договором, тобто відмови від повернення майна зі зберігання після спливу строку повернення майна зі зберігання (22.10.2023). За таких умов у Боржника виник обов`язок відшкодувати Кредитору договірну вартість переданого на зберігання майна (п.4.3. Договору, ч. 5 ст. 225 ГК України).

Як вбачається із акту прийому-передачі майна на зберігання №1 від 10.05.2023, вартість переданого на зберігання майна (насіння соняшнику ARSENIO, партія 099998/11/22, у кількості 400 мішків) становить 1828104,00 грн., відповідно вказана сума втрати (нестачі) товару підлягає стягненню з Боржника на користь Кредитора.

Щодо заперечень ТОВ "Банк Кредит Дніпро", суд зазначає про наступне.

ТОВ "Грано Де Оро Україна" надано суду копії документів, зокрема, копію Договору про надання транспортно-експедиційних послуг №ТП1100301-ВГ від 10 березня 2023р. та копію акту про надання послуг №24 від 10 травня 2023 року про перевезення вантажу за маршрутом смт. Катеринопіль Черкаської області (місцезнаходження поклажодавця) - с. Ялинівка Житомирської області (місцезнаходження зберігача), копію сертифікату, що засвідчує посівні якості насіння від 09.03.2023, в якому зазначено, що якість насіння відповідає вимогам ДСТУ 6068:2008, копію заявки №11 від 09.05.2023, яка підтверджує виконання обов`язку ТОВ "Грано Де Оро Україна" щодо подання такої заявки за договором транспортно-експедиційних послуг, копію платіжної інструкції про оплату послуг Фізичній особі-підприємцю Приймак Оленою Олександрівною 12.05.2023.

Крім того, пунктом 1.2. Договору визначено, що єдиним документом прийняття майна на зберігання є акт приймання-передачі майна на зберігання. Вказаний акт був підписаний зі сторони ТОВ "Ялинівка Нова" директором ОСОБА_2 10.05.2023 року.

З огляду на зазначене, суд не приймає заперечення ТОВ "Банк Кредит Дніпро", так як вони спростовані доказами, наявними в матеріалах справи та не спростовують факту передання насіння на зберігання.

За таких умов, підлягають визнанню вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Грано Де Оро Україна" на суму 1 828 104,00грн. заборгованості

Відповідно до ст.ст. 13, 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

За таких обставин, вимоги кредитора обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи та підлягають визнанню.

Крім того, слід зазначити, що судовий збір, сплачений за розгляд заяви зараховано до спеціального фонду державного бюджету України, у зв`язку з чим, на підставі статті 129 ГПК України на боржника покладається сплата судового збору, сплачена кредитором при поданні до суду заяви з вимогами до боржника.

Керуючись статтями 45, 47, 64 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Житомирської області, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Грано Де Оро Україна" від 29.11.2023 про грошові вимоги задовольнити.

2. Визнати вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Грано Де Оро Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ялинівка Нова" на суму 1 828 104,00грн. заборгованості та 5 368,00 грн. судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та підлягає оскарженню.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України та статтею 47 Кодексу України з процедур банкрутства.

Дата складання повного тексту ухвали: 13.05.2024.

Суддя Гнисюк С.Д.