РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2024Справа № 910/19/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Запарі А.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»

про стягнення 379 583 908,35 грн,

Представники сторін:

від позивача: Яковченко Р.Г.,

від відповідача: Тронь І.В.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення 379 583 908,35 грн, з яких: 373 579 401,04 грн заборгованості, 1 757 226,76 грн 3% річних, 2 109 321,32 грн інфляційних втрат та 2 137 959,23 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням умов договору про врегулювання небалансів електричної енергії від 25.06.2019 (ідентифікатор договору № 0414-01051) в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості електричної енергії для врегулювання небалансів за період серпень-листопад 2023 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2024 прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/19/24, підготовче засідання призначено на 19.02.2024.

24.01.2024 до суду від відповідача надійшла заява про продовження строку на вчинення процесуальних дій, а саме продовження строку для подання відзиву на позовну заяву на 15 днів, до 16.02.2024 включно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2024 продовжено Державному підприємству «Гарантований покупець» процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву у справі № 910/19/24 до 16.02.2024 включно.

В підготовче засідання 19.02.2024 з`явилися представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, у зв`язку із заявленим усно представником відповідача клопотанням про відкладення підготовчого засідання та відсутністю заперечень представника позивача, ухвалив задовольнити усне клопотання представника відповідача та відкласти підготовче засідання на 25.03.2024, продовживши строк підготовчого провадження на 30 днів відповідно до ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України; встановлено позивачу строк протягом 10 днів з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив; відповідачу встановлено строк для подання заперечень на відповідь на відзив - 7 днів з дня отримання відповіді на відзив.

22.02.2024 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

22.03.2024 до суду через систему «Електронний Суд» від позивача надійшла відповідь на відзив та від відповідача - клопотання про залишення відповіді на відзив без розгляду.

В підготовче засідання 25.03.2024 з`явились представники сторін, у якому представник позивача усно заявив клопотання про поновлення пропущеного строку для подання відповіді на відзив та долучення її до матеріалів справи. Представник відповідача заперечував щодо задоволення вказаного клопотання представника позивача.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, з метою забезпечення реалізації учасниками справи їхніх процесуальних прав та обов`язків, принципу змагальності сторін та повного, всебічного розгляду справи, ухвалив відповідно до ст. 119 Господарського процесуального кодексу України поновити позивачу пропущений процесуальний строк для подання відповіді на відзив та долучити відповідь на відзив до матеріалів справи.

Також в підготовчому засіданні 25.03.2024 суд долучив до матеріалів справи подане відповідачем клопотання про зменшення неустойки, 3% річних та інфляційних.

У зв`язку із усно заявленим представником відповідача клопотанням про відкладення розгляду справи суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив відкласти підготовче засідання на 10.04.2024, встановивши відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив - 7 днів з дня підготовчого засідання.

02.04.2024 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

09.04.2024 до суду через систему «Електронний Суд» від позивача надійшло клопотання про повернення переплаченої суми судового збору.

10.04.2024 до суду через систему «Електронний Суд» від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про зменшення неустойки, 3% річних та інфляційних втрат.

В підготовче засідання 10.04.2024 з`явились представники сторін.

Враховуючи, що судом здійснено всі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на 01.05.2024, про що постановлено ухвалу від 10.04.2024, занесену до протоколу судового засідання.

01.05.2024 до суду через систему «Електронний Суд» від відповідача надійшли додаткові пояснення.

В судове засідання 01.05.2024 з`явилися представники сторін, які висловили свої пояснення/заперечення щодо заявлених позовних вимог.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 01.05.2024 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище врегульовані Законом України «Про ринок електричної енергії».

Відповідно до п. 55 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи передачі (надалі - ОСП) - юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.

Частиною 2 ст. 52 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що на ОСП покладено функції адміністратора розрахунків (надалі - АР).

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про ринок електричної енергії» АР забезпечує організацію роботи ринку електричної енергії відповідно до цього Закону, правил ринку та кодексу комерційного обліку.

За положенням п. 5 ч. 3 ст. 52 Закону України «Про ринок електричної енергії» в Україні АР відповідно до правил ринку розраховує платежі за електричну енергію оператора системи передачі та постачальників послуг з балансування, ціни небалансів електричної енергії, обсяги небалансів електричної енергії і відповідні платежі за них та виставляє відповідні рахунки.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону України «Про ринок електричної енергії» в Україні функціонує єдиний балансуючий ринок. На балансуючому ринку оператором системи передачі здійснюються: 1) купівля та продаж електричної енергії для балансування обсягів попиту та пропозиції електричної енергії у межах поточної доби; 2) купівля та продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторін, відповідальних за баланс.

За положеннями пунктів 7, 12, 46, 89 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» балансуючий ринок електричної енергії - ринок, організований оператором системи передачі електричної енергії з метою забезпечення достатніх обсягів електричної потужності та енергії, необхідних для балансування в реальному часі обсягів виробництва та імпорту електричної енергії і споживання та експорту електричної енергії, врегулювання системних обмежень в об`єднаній енергетичній системі України, а також фінансового врегулювання небалансів електричної енергії; відповідальність за баланс - зобов`язання учасників ринку повідомляти і виконувати погодинні графіки електричної енергії відповідно до обсягів купленої та проданої електричної енергії та нести фінансову відповідальність за врегулювання небалансів; небаланс електричної енергії - розрахована відповідно до правил ринку для кожного розрахункового періоду різниця між фактичними обсягами відпуску або споживання, імпорту, експорту електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, та обсягами купленої і проданої електричної енергії, зареєстрованими відповідно до правил ринку; сторона, відповідальна за баланс, - учасник ринку, зобов`язаний повідомляти та виконувати свої погодинні графіки електричної енергії (та/або балансуючої групи) відповідно до обсягів купленої та/або проданої електричної енергії та фінансово відповідальний перед оператором системи передачі за свої небаланси (та/або небаланси балансуючої групи).

Відповідно до ч. 3 ст. 3, п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» обов`язковою умовою участі на ринку електричної енергії (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) є укладення договору про врегулювання небалансів з оператором системи передачі (надалі - ОСП), яким є Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго».

Учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльністю на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про врегулювання небалансів.

Відповідно до ч. 5 ст. 70 Закону України «Про ринок електричної енергії» ОСП врегульовує небаланси електричної енергії із сторонами, відповідальними за баланс, у порядку, визначеному цим Законом та правилами ринку. Врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення стороною, відповідальною за баланс, правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії з оператором системи передачі в обсягах небалансів електричної енергії за цінами небалансів, визначеними відповідно до правил ринку. Типовий договір про врегулювання небалансів електричної енергії затверджується Регулятором, яким згідно з п. 72 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Сторони, відповідальні за баланс, зобов`язані надавати гарантії виконання фінансових зобов`язань за договорами про врегулювання небалансів відповідно до правил ринку.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 307 (зі змінами) затверджені Правила ринку, якими визначено порядок реєстрації учасників ринку, порядок та вимоги до забезпечення виконання зобов`язань за договорами про врегулювання небалансів електричної енергії, правила балансування, правила функціонування ринку допоміжних послуг, порядок проведення розрахунків на балансуючому ринку та ринку допоміжних послуг, порядок виставлення рахунків, порядок внесення змін до цих Правил, положення щодо функціонування ринку при виникненні надзвичайної ситуації в об`єднаній енергетичній системі України.

З урахуванням положень п. 1.1.4. Правил ринку, АР - адміністратор розрахунків (позивач), ОСП - оператор системи передачі (позивач), СВБ - сторона відповідальна за баланс (відповідач).

Відповідно до п. 1.1.2. Правил ринку договір про врегулювання небалансів електричної енергії - договір, відповідно до якого суб`єкт господарювання набуває статусу учасника ринку та здійснюється врегулювання небалансів електричної енергії.

Для суб`єктів господарювання, визначених у підпункті 1.2.1 глави 1.2 цього розділу (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) обов`язковою умовою участі на ринку електричної енергії є укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії з ОСП, що є договором приєднання, типова форма якого наведена в додатку 1 до цих Правил. Учасники ринку укладають договір про врегулювання небалансів електричної енергії шляхом приєднання до договору (п. 1.3.2. Правил ринку).

Кандидат в учасники ринку, який бажає здійснювати операції на ринку електричної енергії України, повинен надати ОСП (у якості АР) належним чином заповнену заяву-приєднання до договору про врегулювання небалансів електричної енергії, що є додатком 2 до цих Правил (п. 1.3.5. Правил ринку).

Після отримання відповідної заяви-приєднання ОСП перевіряє повноту та правильність її заповнення та у разі відсутності підстав для її відхилення впродовж 2 робочих днів після отримання вносить кандидата до реєстру учасників ринку та присвоює йому відповідний ідентифікатор договору учасника ринку та дату акцептування заяви-приєднання, про що повідомляє учасника ринку (п. 1.3.7. Правил ринку).

Наказом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» від 03.04.2019 № 204 затверджено умови договору про врегулювання небалансів електричної енергії та положення заяви-приєднання до договору про врегулювання небалансів електричної енергії, у які неодноразово вносились зміни відповідними наказами НЕК «Укренерго», зокрема, наказом від 27.01.2023 № 58.

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. договору про врегулювання небалансів електричної енергії, що є додатком №1 до Правил ринку, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови врегулювання небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс (надалі - СВБ), у тому числі її балансуючої групи. Цей договір є договором приєднання в розумінні ст. 634 Цивільного кодексу України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. На підставі цього договору сторона, що приєднується, набуває статусу учасника ринку та здійснює свою діяльність у якості СВБ.

За положеннями пунктів 10.1., 10.3. договору про врегулювання небалансів електричної енергії (у редакції від 27.01.2023 № 58) цей Договір може бути змінений ОСП в односторонньому порядку у разі внесення Регулятором змін до типового договору про врегулювання небалансів електричної енергії, який є додатком 1 до Правил ринку. Договір зі змінами оприлюднюється на веб-сайті ОСП.

Судом встановлено, що Державним підприємством «Гарантований покупець» подано заяву від 25.06.2019 про укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії, у якій надано письмову згоду на приєднання до умов договору.

Позивач листом від 26.06.2019 № 01/23263 підтвердив приєднання відповідача до умов договору про врегулювання небалансів електричної енергії та долучення до реєстру учасників ринку (ідентифікатор договору № 0414-01051 від 25.06.2019).

Таким чином, між сторонами укладено договір про врегулювання небалансів електричної енергії від 25.06.2019 № 0414-01051 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.5. Договору врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення СВБ правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії та оплати платежів відповідно до Правил ринку.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем було порушено свої договірні зобов`язання в частині повної та своєчасної оплати виставлених рахунків за період серпень-листопад 2023 року, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 379 583 908,35 грн.

Крім того, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором позивачем нараховано до стягнення з відповідача на підставі п. 4.2. Договору пеню в розмірі 2 137 959,23 грн та на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних в розмірі 1 757 226,76 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 109 321,32 грн.

Відповідач, в свою чергу, проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи, що ним заявлений позивачем до стягнення борг не визнається, оскільки, позивачем не доведено, що зазначені в актах купівлі-продажу електричної енергії електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів обсяги електричної енергії відповідають сертифікованим даним комерційного обліку адміністратора комерційного обліку, при цьому, відповідач не має можливості зі свого боку перевірити відповідну інформацію, так як саме на позивача законом покладено обов`язок щодо забезпечення організації та адміністрування комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії. Крім того, відповідач вказує, що наведена в рахунках інформація щодо вартості електричної енергії не узгоджується з вартістю електричної енергії для врегулювання небалансів, наведеною в актах, при цьому, самі рахунки сформовано раніше, ніж акти. Більше того, відсутні докази проведення позивачем аудиту системи управління ринком, який би забезпечив коректність розрахунків небалансів електричної енергії та виставлення відповідних платіжних документів у відповідності до Правил ринку. Водночас, акт купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів від 30.08.2023 № ВН/23/08-0414 не підписаний зі сторони відповідача, відтак, на думку останнього, взагалі відсутні підстави виникнення у відповідача грошового зобов`язання за відповідний розрахунковий період (серпень 2023 року). Також відповідач заперечує проти здійснених позивачем нарахувань пені, 3% річних та інфляційних втрат, посилаючись на положення пп. 16 п. 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 в редакції від 26.04.2022, який передбачає зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» між учасниками ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану. До цього ж, відповідач вказує про відсутність підстав для стягнення з нього штрафних санкцій та нарахувань відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України зокрема і через настання обставин непереборної сили, про які відповідач повідомляв усіх своїх контрагентів, у тому числі позивача, на своєму офіційному вебсайті.

Водночас, відповідач заявив клопотання про зменшення розміру пені, інфляційних втрат та 3% річних до 1 грн, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Судом встановлено, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір від 25.06.2019 № 0414-01051 є договором приєднання та стосується врегулювання небалансів електричної енергії.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні за змістом положення містяться у ст. 712 ЦК України, відповідно до яких за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Спір між сторонами виник у зв`язку з несплатою відповідачем рахунків щодо поставки електричної енергії для врегулювання небалансів за Договором за період з серпня по листопад 2023 року.

Так, в матеріалах справи наявні акти купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів згідно з Договором, а саме:

- акт № ВН/23/08-0414 від 31.08.2023, згідно з яким відповідач отримав, а позивач поставив електричну енергію для врегулювання небалансів за період з 01.08.2023 по 31.08.2023 вартістю 171 173 147,16 грн з ПДВ;

- акт № ВН/23/09-0414 від 30.09.2023, згідно з яким відповідач отримав, а позивач поставив електричну енергію для врегулювання небалансів за період з 01.09.2023 по 30.09.2023 вартістю 69 321 323,40 грн з ПДВ;

- акт № ВН/23/10-0414 від 31.10.2023, згідно з яким відповідач отримав, а позивач поставив електричну енергію для врегулювання небалансів за період з 01.10.2023 по 31.10.2023 вартістю 135 283 329,14 грн з ПДВ;

- акт № ВН/23/11-0414 від 30.11.2023, згідно з яким відповідач отримав, а позивач поставив електричну енергію для врегулювання небалансів за період з 01.11.2023 по 30.11.2023 вартістю 219 665 567,74 грн з ПДВ.

Вказані акти, крім акту за серпень 2023 року (№ ВН/23/08-0414 від 31.08.2023), підписані представниками сторін електронним цифровим підписом та без будь-яких зауважень, а відтак, сторонами підтверджено факт купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів в обсягах і вартості, зазначених у цих актах. Натомість акт № ВН/23/08-0414 від 31.08.2023 містить електронно-цифровий підпис лише представника позивача, доказів підписання цього акта представником відповідача матеріали справи не містять.

Водночас, матеріали справи містять рахунки-фактури від 16.08.2023 на суму 19 749 994,64 грн (розрахунковий період 01.08.2023 - 10.08.2023); від 05.09.2023 на суму 59 938 867,67 грн (розрахунковий період 21.08.2023 - 31.08.2023); від 26.09.2023 на суму 20 817 948,52 грн (розрахунковий період 11.09.2023 - 20.09.2023); від 16.10.2023 на суму 27 751 238,86 грн (розрахунковий період 01.10.2023 - 10.10.2023); від 26.10.2023 на суму 15 570 898,48 грн (розрахунковий період 11.10.2023 - 20.10.2023); від 06.11.2023 на суму 37 535 558,86 грн (розрахунковий період 21.10.2023 - 31.10.2023); від 15.11.2023 на суму 54 986 903,16 грн (розрахунковий період 01.11.2023 - 10.11.2023); від 24.11.2023 на суму 70 726 237,44 грн (розрахунковий період 11.11.2023 - 20.11.2023); від 05.12.2023 на суму 66 501 753,41 грн (розрахунковий період 21.11.2023 - 30.11.2023), які були виставлені відповідачу в Системі управління ринком, що підтверджується роздруківками знімків екрану комп`ютера з вказаної системи.

Як визначено у п. 5.1. Договору, виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів, відбувається відповідно до процедур та графіків, передбачених Правилами ринку, та згідно з умовами цього Договору.

Подання платіжних документів здійснюється сторонами відповідно до Правил ринку (п. 5.6. Договору).

Відповідно до п. 1.1.2 Правил ринку (тут і надалі - в редакції згідно з постановою НКРЕКП від 17.01.2023 № 109) система управління ринком (надалі - СУР) - програмно-інформаційний комплекс, що включає низку підсистем, що забезпечують управління всіма необхідними базами даних, реєстрами та виконання розрахунків, що визначені цими Правилами.

Згідно з пунктами 1.11.1.-1.11.6 Правил ринку за допомогою СУР здійснюється управління процесами, зокрема проведенням необхідних розрахунків, реєстрацією ринкових даних і результатів діяльності на ринку електричної енергії згідно з цими Правилами. СУР забезпечує, зокрема, проведення розрахунків за небаланси електричної енергії. ОСП в якості відповідального оператора системи управління ринком вибирає, встановлює, експлуатує і підтримує систему відповідно до положень цих Правил. Система управління ринком повинна повністю відповідати операціям, передбаченим цими Правилами. ОСП забезпечує безперебійне функціонування системи управління ринком. Учасники ринку мають право на доступ до інформації, яка міститься в СУР та стосується їх безпосередньо.

АР надає кожному учаснику ринку через його персональний кабінет доступ до записів даних розрахунків, що створив АР щодо цього учасника ринку, відповідно до інструкції з користування системою управління ринком. Авторизація користувачів системи відбувається із застосуванням особистого кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП) (п. 1.11.8. Правил ринку).

Як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем, останній, як учасник ринку, володіє відповідними даними і має доступ до СУР (програмний комплекс Market management system).

За приписами ч. 6 ст. 70 Закону України «Про ринок електричної енергії» вартість небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, розраховується адміністратором розрахунків для кожного розрахункового періоду доби залежно від обсягу небалансів електричної енергії цієї сторони та цін небалансів, визначених правилами ринку. Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається правилами ринку.

Вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються АР для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку. Оплата платежів відповідно до цього Договору здійснюється з урахуванням податків та зборів, передбачених діючим законодавством (п. 2.1. Договору).

Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається Правилами ринку (п. 2.2. Договору).

Розділом VII Правил ринку врегульовано питання щодо виставлення рахунків та платежів, у тому числі виставлення рахунків за небаланси електричної енергії.

Так, відповідно до п. 7.3.1. Правил ринку АР на щодекадній основі надсилає платіжний документ кожній СВБ із зазначенням суми, що СВБ зобов`язана сплатити АР, або суми, що АР зобов`язаний сплатити СВБ через її небаланси електричної енергії протягом відповідного періоду.

За положеннями п. 7.7.3. Правил ринку оплата платіжного документа з банківського рахунку учасника ринку на банківський рахунок АР здійснюється протягом двох робочих днів з дати направлення платіжного документа.

Судом із наданих в матеріали справи скріншотів з СУР (MMS) встановлено, що за допомогою вказаної системи позивачем виставлялись відповідачу відповідні рахунки-фактури на оплату, шляхом накладення КЕП уповноваженою особою позивача.

При цьому, суд приймає як належні та допустимі докази на підтвердження обставини щодо виставлення позивачем відповідачу рахунків. Так, роздруківки знімків екранів комп`ютера є паперовою копією електронного доказу. Звідси вони мають бути засвідчені як паперові копії в порядку, встановленому чинним законодавством, та не підлягають засвідченню електронним підписом (п. 82 постанови Верховного Суду від 15.07.2022 у справі №914/1003/21).

Таким чином, у розумінні положень Правил ринку, з урахуванням змісту укладеного Договору, направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється АР через СУР, зокрема, систему розрахунків за небаланси електричної енергії.

При цьому, суд відзначає, що іншого порядку та способу направлення рахунків ані Правилами ринку, ані умовами Договору не передбачено, а тому суд дійшов висновку щодо належності їх направлення (формування) АР у системі розрахунків за небаланси електричної енергії.

З огляду на викладене та враховуючи п. 7.7.3 Правил ринку, строк на оплату платіжного документа розпочинається з наступного дня після виставлення рахунків АР в СУР.

Водночас, в п. 5.7. Договору визначено, що якщо СВБ має заперечення до інформації, яка міститься у платіжному документі, то вона зобов`язана повідомити про це ОСП не пізніше 12:00 наступного робочого дня після виставлення рахунку.

Надані заперечення враховуються ОСП при обчисленні платежів у порядку, передбаченому Правилами ринку (п. 5.8. Договору).

Згідно з п. 7.8.1 Правил ринку, якщо учасник ринку або ОСП (у якості АР) ініціює суперечку щодо суми, зазначеної в рахунку (запит платіжного документа), оплата повинна бути проведена згідно з платіжним документом. Якщо за результатами розгляду запиту платіжного документа будуть виявлені суми, що підлягають поверненню, учасники ринку та ОСП (у якості АР) зобов`язані здійснити перерахування надлишкових сум на відповідний рахунок.

З матеріалів справи вбачається, що позивач виставляв відповідачу рахунки-фактури з 16.08.2023 по 05.12.2023 та відповідач не висловлював жодних заперечень щодо інформації, яка містилася у них.

Також в матеріали справи не надано жодних доказів незгоди відповідача із даними, зазначеними у акті купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів № ВН/23/08-0414 від 31.08.2023 відповідно до положень п. 5.9. Договору, за якими у разі незгоди із розрахунками ОСП відповідно до Акта СВБ протягом двох робочих днів надсилає ОСП обґрунтовані зауваження щодо цього акта та ініціює спір відповідно до норм чинного законодавства. Якщо СВБ протягом двох робочих днів з дня направлення ОСП до СВБ Акта не ініціював спір та не направив до ОСП підписаний зі сторони СВБ примірник Акта, то такий Акт вважається підписаним СВБ.

Таким чином, враховуючи, що обов`язок відповідача розрахуватися за електричну енергію для врегулювання небалансів приписами п. 7.7.3. Правил ринку пов`язується саме із датою направлення йому позивачем відповідного рахунку на оплату, суд дійшов висновку, що такий обов`язок із оплати коштів за рахунками від 16.08.2023, від 05.09.2023, від 26.09.2023, від 16.10.2023, від 26.10.2023, від 06.11.2023, від 15.11.2023, від 24.11.2023, від 05.12.2023 на загальну суму 373 579 401,04 грн є таким, що настав.

При цьому, доводи відповідача про невідповідність даних щодо вартості електричної енергії для врегулювання небалансів, зазначеної в актах та рахунках відхиляються судом як необґрунтовані, враховуючи, що відповідач не заперечував проти інформації, вказаної у платіжних документах, як і не зазначив будь-якого іншого розміру його грошових зобов`язань.

Разом з тим, відповідно до пунктів 5.17.1., 5.17.4. Правил ринку для кожної СВБ АР обчислює належні списання або нарахування відповідно до її небалансів електричної енергії. АР під час формування платежів для відповідного учасника ринку здійснює сальдування нарахувань та списань за небаланс електричної енергії за розрахункову декаду dc.

У зв`язку з цим, як вказує позивач, він як АР щодекадно виставляє один рахунок-фактуру за розрахункову декаду, що закінчилась.

Як вбачається із наданих рахунків-фактур, розрахунки за електричну енергію для врегулювання небалансів у спірний період позивачем здійснювались щодекадно, що відповідає положенням п. 7.3.1. Правил ринку, в той час як акти купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів згідно з Договором містять узагальнену вартість придбаної/проданої електричної енергії за місяць в цілому, та очевидно, що така вартість буде відрізнятися від зазначеної у рахунках вартості. З наведеного слідує, що розмір зобов`язань відповідача не є різницею між вартістю отриманої і поставленої СВБ електричної енергії за місяць, а відтак відповідні зауваження відповідача судом відхиляються.

Судом розглянуто й інші заперечення відповідача проти заявлених позовних вимог щодо стягнення основного боргу, викладені у поданих ним заявах по суті спору, однак вони не можуть бути такими, що виключають обов`язок відповідача здійснити оплату за поставлену позивачем у спірний період електричну енергію для врегулювання небалансів за Договором, оскільки факт продажу електричної енергії позивачем відповідач не заперечив, як і не заперечив щодо сум, вказаних у рахунках-фактурах.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки відповідач свій обов`язок по оплаті виставлених позивачем рахунків у повному обсязі в установлений Правилами ринку строк не виконав, чим порушив свої договірні зобов`язання, станом на час звернення позивача до суду заборгованість відповідача за період з серпня по листопад 2023 року складає 373 579 401,04 грн, що відповідачем не спростовано жодними доказами.

Відтак, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача перед позивачем у вказаному вище розмірі, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 373 579 401,04 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи прострочення відповідачем виконання свого грошового зобов`язання перед позивачем, останнім нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 2 137 959,23 грн, 3% річних у розмірі 1 757 226,76 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 109 321,32 грн за загальний період прострочення з 19.08.2023 по 28.12.2023.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено, зокрема, пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 4.2 Договору у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань після підписання сторонами акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів винна сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі 0,01% за кожний день прострочення від суми прострочення платежу, але не більше розміру облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, суд встановив, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у загальному розмірі 2 137 959,23 грн за загальний період прострочення з 19.08.2023 по 28.12.2023.

Водночас, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який станом на момент прийняття даного рішення суду не є скасованим.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Судом встановлено, що НКРЕКП прийнято постанову «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» від 25.02.2022 № 332.

Постановою НКРЕКП від 26.04.2022 № 413 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 та визнання такою, що втратила чинність, постанови НКРЕКП від 08.04.2020 №766» доповнено пункт 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 підпунктом 16, згідно якого на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування передбачено зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії, на період військового стану.

Відповідна постанова у вказаній частині не визнана недійсною в установленому порядку, доказів зворотного матеріали справи не містять.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Регулятор має право приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов`язковими до виконання.

Оскільки спірні господарські правовідносини склалися відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», вказана постанова НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 (з урахуванням змін, внесених постановою НКРЕКП від 26.04.2022 № 413) підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Суд з огляду на положення п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» відхиляє як необґрунтовані відповідні доводи позивача про те, що зміст підпункту 16 п. 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 слід тлумачити як рекомендацію. При цьому, відповідно до правових позицій Верховного Суду, які викладені в постановах від 19.09.2022 у справі № 912/1941/21, від 25.01.2022 у справі № 911/782/21, положення постанови НКРЕКП є спеціальними щодо правового регулювання спірних правовідносин та підлягають обов`язковому виконанню учасниками ринку електричної енергії відповідно до ст. 6 Закону України «Про ринок електричної енергії».

Оскільки у даній справі період нарахування пені позивачем заявлено такий, що входить у період дії воєнного стану, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування та стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені за прострочення грошового зобов`язання, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають, а інші заперечення відповідача, що стосуються вимоги про стягнення пені, у тому числі клопотання про її зменшення, судом не розглядаються.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає таке.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013).

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства, вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та 3% річних є такими, що заявлені позивачем правомірно.

Перевіривши розрахунок позивача щодо заявлених до стягнення з відповідача сум 3% річних у розмірі 1 757 226,76 грн та інфляційних втрат у розмірі 2 109 321,32 грн, суд встановив, що здійснений позивачем розрахунок у цій частині є обґрунтованим та арифметично правильним.

Відповідні заперечення відповідача щодо здійснених позивачем нарахувань 3% річних та інфляційних втрат, зокрема, з підстав невідповідності п. 4.2. Договору, судом відхиляються, оскільки вказаним пунктом Договору врегульовано нарахування пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, а не 3% річних та інфляційних втрат.

Разом з тим, суд зазначає, що 3% річних та інфляційні витрати за своєю правовою природою не є штрафними санкціями, в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, з огляду на що у суду відсутні підстави для зменшення розміру нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача.

Стосовно посилань відповідача на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 суд зазначає, що викладена правова позиція у вказаній справі щодо права суду зменшувати розмір процентів річних, нарахованих відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, у даному випадку не може бути застосована, оскільки у зазначеній постанові судом була надана оцінка правовідносинам, в яких сторони в договорі збільшили розмір відсотків річних, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У той же час у даній справі розмір відсотків річних сторонами у договорі не збільшувався, порівняно з розміром, визначеним у ст. 625 Цивільного кодексу України, застосування позивачем відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України здійснено з урахуванням 3 % річних, що відповідає чинному законодавству України.

Порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності, як винятковий випадок для зменшення відсотків річних, під час нарахування позивачем відповідачу 3% річних судом у спірних правовідносинах не встановлено.

Поміж цим, суд зауважує на тому, що у справі № 902/417/18 відсутній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду щодо можливого зменшення розміру інфляційних втрат.

Щодо доводів відповідача про унеможливлення стягнення з нього, зокрема, інфляційних втрат та 3% річних, у зв`язку з настанням обставин непереборної сили, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За змістом ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Із аналізу наведених правових норм вбачається, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21.

Відповідно до пунктів 1.15.4., 1.15.7 Правил ринку учасник ринку, який зазнав впливу форс-мажору, зобов`язаний негайно за допомогою будь-якого засобу зв`язку повідомити ОСП та Регулятора про настання форс-мажору не пізніше ніж через 2 робочі дні з моменту виникнення форс-мажору, а також надати у письмовій формі офіційне підтвердження настання форс-мажорних обставин. Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про неможливість виконання прийнятих за цими Правилами зобов`язань позбавляє відповідного учасника ринку права посилатися на будь-яку вищевказану обставину як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання вимог за цими Правилами. Наявність обставин форс-мажору підтверджується відповідним документом Торгово-промислової палати України або відповідними територіальними відділеннями.

Відповідно до положень пунктів 6.1.-6.4. Договору визначено, що якщо внаслідок дії форс-мажорних обставин (техногенного, природного, соціально-політичного, військового характеру, обставин юридичного форс-мажору (дія/рішення органів державної влади, органів, установ, що містять заборону або обмеження з питань, які мають безпосереднє відношення до виконання цього Договору) унеможливлюється виконання будь-якою стороною зобов`язань за цим Договором, така сторона повинна повідомити у письмовій формі про це іншу сторону протягом п`яти днів з моменту виникнення таких обставин. Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення однієї із сторін про неможливість виконання прийнятих за цим Договором зобов`язань позбавляє таку сторону права посилатися на будь-яку зазначену в пункті 6.1. цього Договору обставину як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань. У разі дії форс-мажорних обставин більше 30 календарних днів сторони мають право відмовитися від подальшого виконання зобов`язань за цим Договором та в установленому порядку розірвати цей Договір. Розірвання цього Договору тягне за собою відповідні правові наслідки щодо діяльності сторін на ринку електричної енергії. Наявність форс-мажорних обставин підтверджується відповідним документом, виданим Торгово-промисловою палатою України або її територіальними підрозділами.

Щодо посилань відповідача на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1, суд зазначає таке.

Так, Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Однак, порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні» та деталізовано в розділі 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 за №40(3) (з наступними змінами).

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

За умовами п.6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 Регламенту).

Отже, із вказаного можна дійти висновку, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а не листом на сайті Торгово-промислової палати України.

Лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Більш того, загальний офіційний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Суд зауважує, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.

Тобто, введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами.

Крім іншого, суд відзначає, що відповідачем не надано відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що введення воєнного стану не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань особою, яка посилається на такі обставини, має бути підтверджено не факт настання цих обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання конкретного зобов`язання.

Суд відхиляє доводи відповідача про повідомлення контрагентів про настання обставин непереборної сили шляхом оприлюднення відповідного повідомлення на своєму офіційному сайті, оскільки як Правилами ринку, так і умовами Договору визначено чіткий порядок повідомлення іншої сторони договору про настання форс-мажорних обставин, однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази повідомлення позивача у визначеному Договором порядку про настання форс-мажорних обставин, а також відповідний сертифікат Торгово-промислової палати, який би підтверджував що порушення зобов`язання за Договором з боку ДП «Гарантований покупець» сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин.

За таких обставин, доводи відповідача про настання форс-мажорних обставин є необґрунтованими.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У постанові Верховного Суду від 01.06.2023 у справі № 914/596/22 наголошено на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість в повному обсязі, а викладені у поданих заявах по суті спору заперечення щодо пред`явлених позовних вимог суд вважає не обґрунтованими з урахуванням вищевикладених висновків.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності зі встановленими обставинами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, зважаючи на відмову в частині стягнення пені.

При цьому, суд відзначає, що усі інші доводи та заперечення сторін не спростовують зроблених судом висновків та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Отже, суд вважає, що у даній справі було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Втім, зважаючи на те, що позивачем при зверненні до суду із даним позовом сплачено максимальну ставку судового збору, а також, враховуючи, що розмір задоволених позовних вимог також охоплює максимальну ставку судового збору, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 751 520,00 грн (з урахуванням застосування коефіцієнта 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (вул. Симона Петлюри, 27, м. Київ, 01032; ідентифікаційний код 43068454) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (вул. Симона Петлюри, 25, м. Київ, 01032; ідентифікаційний код 00100227) заборгованість у розмірі 373 579 401 (триста сімдесят три мільйони п`ятсот сімдесят дев`ять тисяч чотириста одна) гривні 04 коп., 3% річних у розмірі 1 757 226 (один мільйон сімсот п`ятдесят сім тисяч двісті двадцять шість) гривень 76 коп., інфляційні втрати у розмірі 2 109 321 (два мільйони сто дев`ять тисяч триста двадцять одна) гривня 32 коп. та судовий збір у розмірі 751 520 (сімсот п`ятдесят одна тисяча п`ятсот двадцять) гривень 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 14.05.2024.

Суддя Т. Ю. Трофименко