РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2024Справа № 910/18668/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Запарі А.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

про зобов`язання виконати умови договору,

Представники сторін:

від позивача: Авєріна М.В.,

від відповідача: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання виконати умови п. 1.1. Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» від 11.09.2023, пункти 1.1.3.1.6., 1.1.3.2.10. Умов та Правил надання банківських послуг у редакції, чинній з 07.11.2023, та у межах виконавчого провадження № НОМЕР_4 здійснити примусове списання коштів з депозитного рахунку боржника, відкритого в АТ КБ «Приватбанк».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно було відмовлено у виконанні платіжної інструкції позивача про списання коштів з арештованого рахунку боржника за виконавчим документом в межах виконавчого провадження № НОМЕР_4, а тим самим порушено умови укладеного із позивачем договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2023 прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/18668/23, підготовче засідання призначено на 10.01.2024.

10.01.2024 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

В підготовче засідання 10.01.2024 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце підготовчого засідання повідомлений належним чином.

Водночас, при відкритті підготовчого засідання 10.01.2024 судом встановлено, що представник позивача - Авєріна Марина Василівна, якою на підтвердження своїх повноважень надано копію довіреності № 26 від 01.01.2024, є неповноважною особою, оскільки надані останньою документи на підтвердження повноважень не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів самопредставницва позивача, а доказів наявності у вказаної особи статусу адвоката суду не надано.

Таким чином, підготовче засідання 10.01.2024 вважається таким, що відбулось за відсутності уповноважених представників сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2024, у зв`язку з неявкою в підготовче засідання уповноважених представників сторін, відкладено підготовче засідання на 12.02.2024.

Іншою ухвалою суду від 10.01.2024 клопотання позивача про витребування доказів від 09.01.2024 № 2081 повернуто заявнику без розгляду.

09.02.2024 до суду через систему «Електронний Суд» від позивача надійшло клопотання про витребування доказів у відповідача та долучення доказів.

12.02.2024 до суду через систему «Електронний Суд» від позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання та продовження строку проведення підготовчого провадження.

Зважаючи на неявку в підготовче засідання 12.02.2024 представників сторін та подане позивачем клопотання про відкладення розгляду справи, суд ухвалою від 12.02.2024 відклав підготовче засідання на 13.03.2024, продовживши строк підготовчого провадження у справі на 30 днів.

В підготовче засідання 13.03.2024 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, однак про дату, час та місце підготовчого засідання повідомлений належним чином, заяв/клопотань, а також письмового відзиву на позовну заяву не подавав.

В підготовчому засіданні 13.03.2024 представник позивача підтримав клопотання про витребування у відповідача доказів, а саме: виписку про всі відмови виконання платіжних інструкцій про примусове списання коштів з вкладних (депозитних) рахунків АТ КБ «ПРИВАТБАНК», спрямованих відділами державної виконавчої служби та приватними виконавцями шляхом електронного обміну після приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у редакції, чинній з 07.11.2023 (публічної частини Договору) - із зазначенням назв відділів державної виконавчої служби та приватних виконавців, якими направлялись такі платіжні інструкції.

Згідно з ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено, зокрема, заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема, на запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи, за рішенням суду.

Позивач необхідність витребування доказів обґрунтовує тим, що підтвердження невиконання відповідачем договору між сторонами полягає у доведенні системності відмов останнього у виконанні платіжних інструкцій про списання коштів з усіх вкладних (депозитних) рахунків, відкритих у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в тому числі після відкриття провадження у даній справі. Такі докази не могли бути долучені позивачем, оскільки відповідна інформація формується у персональному електронному кабінеті саме відповідачем, в той час як позивач позбавлений можливості отримати такі дані (виписки про відмови у виконанні платіжних інструкцій).

Розглянувши клопотання позивача про витребування доказів, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив у його задоволенні відмовити через необґрунтованість та недоцільність з огляду на предмет даного спору та обставини, які підлягають встановленню.

Враховуючи, що судом здійснено всі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд даної справи, своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, у суду відсутні підстави для відкладення підготовчого засідання, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення розгляду справи по суті на 03.04.2024, про що поставлено ухвалу від 13.03.2024, занесену до протоколу судового засідання.

В судове засідання 03.04.2024 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, однак про дату, час та місце розгляду справи по суті повідомлений належним чином.

Представник позивача надав суду свої пояснення по суті заявлених позовних вимог, відповів на поставлені судом запитання.

Заслухавши пояснення представника позивача, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити в судовому засіданні перерву до 24.04.2024.

В судове засідання 24.04.2024 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, однак про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв/клопотань не подавав.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на те, що відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, а його неявка не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні за відсутності представника відповідача.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд задовольнити позов.

Відповідно до ст. 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 24.04.2024 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 240 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11.09.2023 шляхом підписання Заяви про приєднання Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) приєднався до розділу «Загальні положення», підрозділів 3.1.1., 3.1.2., 3.1.3., 3.1.5. Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» (надалі також - Банк, відповідач), що розміщені в мережі Інтернет за адресою: https://privatbank.ua/terms, у редакції, чинній з 07.11.2023, які разом складають Договір банківського рахунка (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Заяви про приєднання Банк зобов`язується відкрити клієнтові рахунок на підставі заяви про відкриття поточного рахунку та відкривати поточні рахунки в майбутньому, приймати, зараховувати на нього грошові кошти, що йому надходять, виконувати платіжну інструкцію клієнта про перерахування, видачу відповідних сум з рахунка, здійснювати розрахунково-касове обслуговування та проведення інших операцій за рахунком, в тому числі через систему дистанційного обслуговування, в порядку, визначеному законодавством та цим Договором, а клієнт зобов`язується сплачувати Банку винагороду, передбачену чинними Тарифами Банку.

На підставі Заяви про приєднання від 11.09.2023 позивачу відкрито у Банку рахунок «Депозитні суми та кошти, стягнуті з боржника органами державної виконавчої служби», номер НОМЕР_1 .

Пунктом 1.4.1. Заяви про приєднання сторони узгодили, що підписуючи Договір, клієнт надає Банку згоду на виконання кредитових та дебетових переказів шляхом виконання Банком відповідних платіжних інструкцій на умовах, визначених цим Договором.

Платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції (п. 1.1.1.62. Договору).

За умовами п. 1.1.3.1.6. Договору Банк зобов`язаний виконувати платіжні інструкції Клієнта в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством та цим Договором.

Відповідно до п. 1.1.3.2.10. Договору у разі накладення арешту на грошові кошти, розміщені на рахунку клієнта, або отримання платіжної інструкції на примусове списання (стягнення) грошових коштів з рахунка Клієнта, скасувати встановлений кредитний ліміт за рахунком Клієнта. У разі отримання платіжної інструкції на примусове списання (стягнення) грошових коштів з рахунка Клієнта, Банк може списувати тільки власні кошти Клієнта. Кредитний ліміт може бути відновлений після зняття арешту з грошових коштів на рахунку Клієнта.

Як вказує позивач, у нього на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.11.2015 у справі № 754/1035/15-ц, яке набрало законної сили 24.11.2015, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором № 014/2548/812/56471 від 08.06.2007 у розмірі 90 772 доларів США 72 цента, що за курсом НБУ станом на 07.11.2015 становить 1 313 541,17 грн та понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 3654,00 грн.

В межах вказаного виконавчого провадження при виконанні виконавчого листа № 754/1035/15-ц від 11.11.2015 державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) були винесені постанови про арешт коштів боржника від 04.04.2020, від 31.12.2020, від 21.09.2021, від 16.02.2022, від 21.06.2022, від 10.10.2023, які направлені до банківських установ, у тому числі - до відповідача, засобами Автоматизованої системи виконавчого провадження (надалі - АСВП).

Як вказує позивач, від АТ КБ «Приватбанк» через АСВП надійшло повідомлення про накладення арешту на рахунки боржника на підставі вищевказаних постанов.

04.10.2023 позивачем сформована платіжна інструкція № 181 про списання коштів з арештованого рахунку боржника НОМЕР_2 на підставі рішення суду від 11.11.2015 у справі № 754/1035/15-ц, у відповідь на яку Банк надіслав повідомлення про відмову у виконанні вказаної платіжної інструкції з обґрунтуванням підстав такої відмови «не передбачені підстави для розірвання депозитного договору».

18.10.2023 позивач направив відповідачу претензію від 18.10.2023 № 87390, у якій вказував на безпідставність обмеження Банком повноважень державного виконавця у ході примусового виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.11.2015 у справі № 754/1035/15-ц, яке набрало законної сили, у зв`язку з чим просив здійснити списання коштів з рахунку боржника - ОСОБА_1 , НОМЕР_2 , відкритого в Банку, на підставі вказаного рішення суду, яке виконується позивачем у примусовому порядку у межах виконавчого провадження № НОМЕР_4.

У зв`язку із відсутністю відповідей Банку на вказану претензію та залишення останнім її без задоволення, позивач 27.11.2023 повторно на рахунок боржника - ОСОБА_1 , НОМЕР_2 , відкритий в Банку, спрямував платіжну інструкцію № 12837 про примусове списання коштів, втім Банк відмовив у її виконанні з підстав: «не передбачені підстави для розірвання депозитного договору».

Оскільки станом на 30.11.2023 відповіді на претензію позивача від Банку не надходило, платіжні інструкції про примусове списання коштів з арештованого рахунку боржника у Банку не виконані, при цьому, на такому рахунку підтверджено наявність коштів у розмірі 171,62 грн, однак документів, які підтверджують, що на ці кошти заборонено звертати стягнення від відповідача до позивача не надходило, позивач вважає, що Банк протиправно обмежує права виконавчої служби на звернення стягнення на власні кошти боржника на вкладному (депозитному) рахунку, що є неправомірним та порушує умови п. 1.1. Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» (індивідуальної частини Договору) від 11.09.2023, пункти 1.1.3.1.6., 1.1.3.2.10. Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» (публічної частини Договору) та статті 1, 18, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження». За доводами позивача, блокування Банком звернення стягнення на кошти боржника, які розміщені на його рахунку у відповідача, є неправомірним, зважаючи на виконання самим же Банком постанов про накладення арешту.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача із даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України, в редакції, чинній станом на час виникнення правовідносин між сторонами) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України (надалі - ГК України, в редакції, чинній станом на час виникнення правовідносин між сторонами)) передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором банківського рахунка, який було укладено шляхом приєднання на підставі поданої позивачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, що сторонами не заперечується.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За положеннями частин 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до частин 1-3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом.

Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Частиною 1 ст. 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1072 ЦК України банк виконує платіжні інструкції відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку грошових коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом.

У разі одночасного надходження до банку кількох платіжних інструкцій, на підставі яких здійснюється списання грошових коштів, банк списує кошти з рахунку клієнта у такій черговості:

1) у першу чергу списуються грошові кошти на підставі рішення суду для задоволення вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, а також вимог про стягнення аліментів;

2) у другу чергу списуються грошові кошти на підставі рішення суду для розрахунків щодо виплати вихідної допомоги та оплати праці особам, які працюють за трудовим договором (контрактом), а також виплати за авторським договором;

3) у третю чергу списуються грошові кошти на підставі інших рішень суду;

4) у четверту чергу списуються грошові кошти за платіжними інструкціями, що передбачають платежі до бюджету;

5) у п`яту чергу списуються грошові кошти за іншими платіжними інструкціями в порядку їх послідовного надходження.

У разі одночасного надходження до банку платіжної інструкції, наданої відповідно до умов обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, та іншої платіжної інструкції, на підставі якої здійснюється списання грошових коштів, банк списує кошти з рахунку клієнта позачергово за платіжною інструкцією, наданою відповідно до умов такого обтяження. У разі одночасного надходження до банку кількох платіжних інструкцій, наданих відповідно до умов обтяжень, предметом яких є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, банк списує кошти з рахунку клієнта за такими платіжними інструкціями згідно з пріоритетом відповідних обтяжень.

Поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні визначає Закон України «Про платіжні послуги», статтею 1 якого визначено, що платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього; примусове списання (стягнення) - платіжна операція з рахунку платника, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановленого законом виконавчого документа у випадках, передбачених законодавством, або на підставі рішення суду, що набрало законної сили, чи рішення керівника органу стягнення (його заступника або уповноваженої особи) у випадках, передбачених Податковим кодексом України; обтяжувач - ініціатор за обтяженням, предметом якого є майнові права на кошти, що знаходяться на рахунку; стягувач - особа, яка може бути ініціатором платіжної операції примусового списання (стягнення) з рахунку платника для виконання платіжних операцій на підставі виконавчих документів, визначених законом, або на підставі рішення суду, що набрало законної сили, або рішення керівника органу стягнення (його заступника або уповноваженої особи) відповідно до Податкового кодексу України.

Згідно з частинами 1, 3, 4 ст. 43 Закону України «Про платіжні послуги» надавач платіжних послуг зобов`язаний прийняти до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію, за умови що платіжна інструкція оформлена належним чином та немає законних підстав для відмови в її прийнятті. Надавач платіжних послуг платника зобов`язаний прийняти до виконання платіжну інструкцію, що надійшла до нього протягом операційного часу, у той самий операційний день. Надавач платіжних послуг платника зобов`язаний прийняти до виконання платіжну інструкцію, що надійшла до нього після закінчення операційного часу, не пізніше наступного операційного дня.

Надавач платіжних послуг має право відмовити ініціатору у прийнятті наданої платіжної інструкції лише за наявності законних підстав для відмови (ч. 1 ст. 44 Закону України «Про платіжні послуги»).

Частинами 3, 4 ст. 46 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що надавачі платіжних послуг виконують платіжні інструкції відповідно до черговості їх надходження (крім випадків, установлених законом) та виключно в межах залишку коштів на рахунку платника, крім випадків виконання платіжної операції за рахунок наданого платнику кредиту. У разі недостатності на рахунку платника коштів для виконання в повному обсязі платіжної інструкції стягувача на момент її надходження до надавача платіжних послуг платника надавач платіжних послуг здійснює часткове виконання платіжної інструкції стягувача шляхом виконання платіжної операції в сумі коштів, що знаходяться на рахунку платника (з урахуванням коштів, що надійдуть протягом операційного дня).

Водночас, за положеннями п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про платіжні послуги» ініціатором платіжної операції може бути обтяжувач - у випадках, передбачених договором з платником, та в інших випадках, передбачених законодавством.

Звернення стягнення на предмет обтяження, яким є майнові права на кошти на рахунку платника, здійснюється обтяжувачем шляхом надання ним платіжної інструкції надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку такого платника відповідно до умов договору між обтяжувачем та платником (ч. 4 ст. 41 Закону України «Про платіжні послуги»).

Як визначено у п. 12 ст. 42 Закону України «Про платіжні послуги», платіжні операції, ініційовані обтяжувачем з метою звернення стягнення на предмет обтяження, яким є майнові права на кошти на рахунку платника, не потребують надання платником згоди на їх виконання, за умови повідомлення платником надавача платіжних послуг з обслуговування рахунку платника про таке обтяження.

Так, у даному випадку, позивач є органом, на який законом покладено функцію з примусового виконання рішень та здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Як зазначено у позові, на виконанні у позивача перебуває виконавче провадження № НОМЕР_4 із примусового виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.11.2015 у справі № 754/1035/15-ц, яке набрало законної сили 24.11.2015 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа (ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Частина 2 вказаної статті Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до пункту 1 частини другої статті 8 Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Не допускається накладення арешту на кошти, що знаходяться в Національному банку України або іноземних банках на рахунках, відкритих Центральному депозитарію цінних паперів та/або кліринговим установам для забезпечення здійснення грошових розрахунків.

Не допускається накладення арешту, звернення стягнення за власними зобов`язаннями Центрального депозитарію цінних паперів як суб`єкта господарювання на кошти, що знаходяться в Національному банку України або іноземних банках на рахунках, відкритих Центральному депозитарію цінних паперів для забезпечення виплати доходів за цінними паперами, при погашенні боргових цінних паперів чи при здійсненні емітентом інших корпоративних операцій, що передбачають виплату коштів.

Не допускається накладення арешту, звернення стягнення на кошти, що отримуються (утримуються) небанківським надавачем платіжних послуг на розрахунковому рахунку, відкритому банком небанківському надавачу платіжних послуг для виконання платіжних операцій, за зобов`язаннями такого небанківського надавача платіжних послуг перед будь-яким кредитором, крім звернення стягнення за зобов`язаннями цього небанківського надавача платіжних послуг перед користувачем, за умови що таке зобов`язання пов`язано з наданням ним платіжних послуг такому користувачу. Порядок звернення стягнення на кошти, що знаходяться на розрахункових рахунках небанківських надавачів платіжних послуг, встановлюється Національним банком України.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, або на електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках та електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відкритих після винесення постанови про накладення арешту (ч. 4 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Як підтверджується матеріалами справи, на виконання вказаних приписів Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем позивача 04.04.2020, 31.12.2020, 21.09.2021, 16.02.2022, 10.10.2023 були винесені постанови про арешт коштів боржника за виконавчим провадженням № НОМЕР_4, які направлені до банківських установ (в тому числі - до відповідача) засобами АСВП та отримані банками.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Судом встановлено, що від АТ КБ «Приватбанк» через АСВП позивачу надійшло повідомлення про накладення арешту на рахунки боржника за виконавчим провадженням № НОМЕР_4 на підставі вищевказаних постанов про арешт коштів. При цьому, матеріали справи не містять жодних повідомлень та документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунках боржника, заборонено звертати стягнення.

Як зазначає позивач, ним від відповідача було отримано інформацію про відкриті рахунки боржника за виконавчим провадженням № НОМЕР_4 ( ОСОБА_1 ), зокрема, рахунок № НОМЕР_2 із залишком коштів у розмірі 171,62 грн.

04.10.2023 на виконання умов укладеного із відповідачем Договору позивач сформував платіжну інструкцію № 181 про списання коштів з арештованого рахунку № НОМЕР_2 на підставі рішення суду від 11.11.2015 у справі № 754/1035/15-ц на рахунок позивача НОМЕР_1 , однак відповідач відмовив у її виконанні із обґрунтуванням «не передбачені підстави для розірвання депозитного договору», що вбачається із наданих позивачем роздруківок із АСВП.

Так, суд встановив, що в матеріалах справи містяться листи АТ КБ «Приватбанк» від 27.11.2023 та від 05.02.2024, якими надано інформацію щодо рахунка НОМЕР_2 , залишок коштів на якому становить 171,62 грн.

Позивач повторно 27.11.2023, а також під час розгляду даної справи - 05.02.2024 спрямував платіжні інструкції № 12837 та № 19327 відповідно, на примусове списання коштів на виконання рішення суду у справі № 754/1035/15-ц, однак ці платіжні інструкції також залишились не виконаними відповідачем з тих самих причин, що і платіжна інструкція від 04.10.2023 № 181.

Як передбачено умовами Договору, відповідач зобов`язаний виконувати платіжну інструкцію клієнта (позивача) в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством та Договором (п. 1.1. Заяви про приєднання, п. 1.1.3.1.6. Договору).

Відповідно до визначення, що міститься в Інструкції про порядок відкриття та закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 162, вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню відповідно до умов договору.

Відповідно до умов п. 83 вищевказаної Інструкції, фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок.

Отже, на вкладному (депозитному) рахунку особи зберігаються виключно її власні кошти, які не належать до цільових коштів, звернення стягнення на які заборонено законодавством.

Як передбачено умовами п. 1.1.3.2.10. Договору, у разі отримання платіжної інструкції на примусове списання (стягнення) грошових коштів з рахунка клієнта, Банк може списувати тільки власні кошти клієнта.

Водночас, відмова банку у виконанні платіжної інструкції про примусове списання коштів з арештованого самим банком вкладного (депозитного) рахунка боржника за виконавчим провадженням № НОМЕР_4 суперечить положенням законодавства, оскільки сам факт накладення арешту на рахунок є підставою для списання з нього коштів.

При цьому, суд зазначає, що у межах виконавчого провадження саме на державного виконавця покладено обов`язки та права вимагати виконання приписів виконавчих документів.

З урахуванням вищевикладеного, при розгляді даної справи позивачем належними та допустимими доказами доведено обставини обмеження відповідачем реалізації позивачем своїх повноважень та порушення прав позивача на списання коштів відповідно до наданих ним платіжних інструкції відповідно до Договору, укладеного з Банком.

Відтак, суд зазначає, що доводи позивача про порушення відповідачем п. 1.1. Заяви про приєднання, п. 1.1.3.1.6. та п. 1.1.3.2.10. Договору знайшли своє підтвердження під час вирішення даного спору, в той час як відповідачем не надано жодних заперечень проти викладених у позові обставин, а також доказів виконання платіжних інструкцій позивача.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Як визначено в ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов`язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права.

Статтею 16 ЦК України встановлено серед способів захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.

Враховуючи, що відповідачем порушено свої договірні зобов`язання та вимоги чинного законодавства перед позивачем в частині невиконання платіжних інструкцій на примусове списання коштів з боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_4, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а визначений позивачем спосіб захисту свого порушеного права - належним.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, враховуючи вище наведені норми права та встановлені фактичні обставини спірних правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код 14360570) виконати пункт 1.1. Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» від 11.09.2023, пункти 1.1.3.1.6., 1.1.3.2.10. Умов та Правил надання банківських послуг у редакції, чинній з 07.11.2023, та в межах виконавчого провадження № НОМЕР_4 здійснити примусове списання коштів з депозитного рахунку боржника ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) НОМЕР_2 , відкритого в АТ КБ «Приватбанк».

3. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код 14360570) на користь Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (бульвар Незалежності, 39, м. Бровари, Броварський район, Київська область, 07400; ідентифікаційний код 34837745) судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 06.05.2024.

Суддя Т. Ю. Трофименко