номер провадження справи 34/7/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2024 Справа № 908/58/24

м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О.,

при секретареві судового засідання Концур Г.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 908/58/24

за позовом: Першого заступника керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області (вул. Залізнична, б. 17, м. Запоріжжя, 69061) в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах

позивача: Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області), ідентифікаційний код юридичної особи 43877338 (вул. Незалежної України, 72-А, м. Запоріжжя, 69035)

до відповідача: Акціонерного товариства Укрзалізниця, ідентифікаційний код юридичної особи 40075815 (вуд. Єжи Гедройця, буд. 5, м. Київ, 03150) в особі Акціонерного товариства Регіональна філія Придніпрвська залізниця Акціонерного товариства Укрзалізниця, код 40081237 (пр. Дмитра Яворницького, 108, м. Дніпро, 49602)

про стягнення 425 861 грн 51 коп

за участю уповноважених представників сторін:

прокурор: Мошков Д.І, посвідчення № 075799 від 01.03.2023;

від позивача: Шмаков І.В., посвідчення № ПІ 000219 від 24.03.2023, виписка ЄДР;

Тихонова О.В., посвідчення ПІ №000210 від 14.11.2022, виписка ЄДР;

від відповідача: Уткін О.Є адвокат посвідчення № Зп 002138 від 09.04.2019, довіреність від 05.12.2023

СУТЬ СПОРУ:

03.01.2024 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Першого заступника керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) до Акціонерного товариства Укрзалізниця в особі Акціонерного товариства Регіональна філія Придніпрвська залізниця Акціонерного товариства Укрзалізниця про стягнення на користь держави збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у сфері охорони, захисту та використання лісів в сумі 425 861 грн 51 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що посадовими особами Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», усупереч вимогам ст. ст. 19, 63, 64, 86, 89, 90 Лісового кодексу України, п. п. 2, 4 Порядку спеціального використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 №761, не забезпечено належне використання лісових ресурсів, які перебувають у постійному користуванні вказаного держлісгоспу, що призвело до незаконної вирубки дерев, чим заподіяно шкоди на загальну суму 425 861 грн 51 коп. Особу, яка здійснила незаконні порубки дерев у ході досудового розслідування кримінального правопорушення не встановлено, тому збитки завдані інтересам держави мають бути відшкодовані постійним лісокористувачем - АТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.05.2022 у справі №922/2317/21.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.01.2024 справу № 908/58/24 передано на розгляд судді Науменку А.О.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.01.2024 у справі № 908/58/24 прийнято позовну заяву до розгляду призначено підготовче судове засідання на 31.01.2024.

В судовому засіданні 31.01.2024 здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою комплексу Акорд.

Суд відкрив судове засідання з розгляду справи № 908/58/24. Оголосив склад суду.

Суд з`ясував про відводи. Відводів не заявлено.

Від представника відповідача 10.01.2024 через підсистему Електронний суд надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді, внесення даних адвоката до додаткових відомостей про учасника справи та надання дозволу на ознайомлення із матеріалами справи в електронному вигляді.

10.01.2024 судом заяву представника відповідача задоволено, дані про представника Губорєву Я.А. внесені до відомостей про учасника справи для доступу до справи № 908/58/24 в електронному кабінеті, копію позову з додатками відскановано та прикріплено в систему Електронний суд.

22.01.2024 від представника відповідача через підсистему Електронний суд до суду надійшов відзив. Відповідачем зазначено, що позовну заяву від імені прокуратури підписано особою, яка не мала на це відповідних повноважень. Як зазначено у мотивувальній частині позову, цивільно-правову відповідальність за порушення «лісового» законодавства мають нести постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов`язків, що відповідає правовим висновкам,наведених у постановах Верховного Суду від 27.09.2019 року (справа№927/238/17); - від 19.12.2019 року (справа№906/133/18); - від 18.02.2019 року (справа№926/869/18; - від 20.02.2020 року (справа№920/1106/17); - від 26.05.2022 року (справа№922/2317/21). Але зазначені правові висновки не є тотожними предмету та підставам позовних вимог, з яким звернувся перший заступник прокурора Запорізької окружної прокуратури. Звертає увагу на неправильне визначення позивачем (представником позивача прокурором) правового статусу нерухомого майна (землі, лісу). Публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до ЗУ "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", набуло лише право на постійне користування земельною ділянкою, зазначеною в Акті на право постійного користування землею серії «І-ЗП» №003535, який виданий на підставі розпорядження від 22.12.1994, №170, - зареєстрований 02.02.1999 за №850 в Книзі записів державних актів Вільнянської районної ради народних депутатів Вільнянського району Запорізької області. (пп. «г» ч. 2 ст. 92 ЗК України). Вчинення дій, пов`язаних з перевіркою на предмет збереження лісів та майна, яке знаходиться під охороною матеріально-відповідальних осіб державної лісової охорони, здійснення ними комплексу лісогосподарських та лісоохоронних заходів, покладено на Державне підприємство «Запорізьке лісомисливське господарство», правонаступником якого згідно з наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 21.09.2021, №509 є Державне підприємство «Пологівське лісомисливське господарство» та на 05.01.2024 правонаступником є Державне спеціалізоване господарське підприємство «ЛІСИ УКРАЇНИ». Позивач (представник) заявлені позовні вимоги обґрунтовують посиланнями виключно на матеріали кримінального провадження №0000023 (витяги, висновок експертизи). Разом з тим відповідно до частин 1, 2 ст.222 КПК України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. До матеріалів позовної заяви не надано жодного належного доказу існування дозволу-згоди (зокрема, на використання копій матеріалів кримінального провадження №0000023) під час звернення до господарського суду на розголошення матеріалів кримінального провадження. Такий дозвіл відсутній і в матеріалах самого кримінального провадження№0000023 (в реєстрі вчинених на стадії досудового розслідування кримінально-процесуальних дій).

Ухвалою Господарського суду від 31.01.2024 справу № 908/58/24 відкладено на 19.02.2024 о 12 год. 00 хв.

В судовому засіданні 19.02.2024 здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою комплексу Акорд.

Суд відкрив судове засідання з розгляду справи № 908/58/24. Оголосив склад суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, причини не явки суду не повідомив.

На виконання ухвали суду від відповідача на пошту надійшов лист з доказами направленні копії відзиву прокурору. Відзив прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.

19.02.2024 від прокурора через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, яка прийнята судом до розгляду.

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що на час судового засідання не отримав відповіді на відзив.

Ухвало від 19.02.2024 суд продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів, відклав судове засідання на 13.03.2024 о 11 год. 20 хв.

04.03.2024 від відповідача через підсистему Електронний суд до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, які прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 13.03.2024 по справі № 908/58/24 суд відклав підготовче засідання на 01.04.2024 о 10 год. 40 хв.

28.03.2023 через канцелярію суду прокурор на виконання ухвали надав пояснення, які прийняті судом до розгляду.

01.04.2024 через підсистему Електронний суд від відповідача до суду надійшло клопотання про долучення додаткових доказів, які суд прийняв до розгляду.

В судовому засіданні представник відповідача надав пояснення по суті свого клопотання.

В судовому засіданні 01.04.2024 прокурор заявив клопотання про долучення до матеріалів справи листа від Державної казначейської служби України, в якому містились реквізити правильного рахунку та необхідність його виправлення. Суд прийняв до розгляду та задовольнив клопотання прокурора.

В судовому засіданні розглядалось клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Представник відповідача підтримав своє клопотання.

У підготовчому засіданні 13.03.2024 прокурор та представник позивача заперечували проти задоволення такого клопотання.

Розглянувши клопотання відповідача, заслухавши думку представників сторін, суд дійшов до висновку про необґрунтованість такого клопотання та відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено виключний перелік функцій, однією з яких є представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до абзацу 1 ч. 3 та абзаців 1, 2 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Приписами ч. 3 ст. 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України Про прокуратуру право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Пунктом 6.1. наказу Генерального прокурора від 21.08.2020 № 389 Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді передбачено, що позови (заяви) надсилати до суду за підписом Генерального прокурора, його перших заступників та заступників, керівників обласних, окружних прокуратур, їхніх перших заступників та заступників.

Окрім цього, суд звертає увагу на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 822/589/17, де зазначено: Щодо наявності у заступника прокурора повноважень на підписання позовної заяви в даному випадку, колегія суддів зазначає, що таке право звернення до суду положеннями ст. 1311 Конституції України, статті 53 КАС України та ст. Закону України "Про прокуратуру" надано прокурору.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про прокуратуру" прокурором органу прокуратури є зокрема заступник керівника обласної прокуратури.

Частиною 2 ст. 15 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Підсумовуючи викладене вище, Верховний Суд зазначає, що заступник прокурора у цій справі подав позовну заяву, діючи у статусі прокурора, якому надані такі повноваження, а отже висновок судів попередніх інстанцій про те, що заступник прокурора Хмельницької області був уповноважений підписувати позовну заяву лише за відсутності на дату її підписання прокурора Хмельницької області та його першого заступника, є помилковим.

Сьомий апеляційний адміністративний суд також помилково послався на правову позицію, висловлену в постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 819/198/17 та від 27 травня 2020 року у справі № 819/478/17, через те, що у зазначених справах позовна заява подана на захист прав, свобод та інтересів прокуратури, як самостійного позивача у статусі юридичної особи, а не на виконання прокурорської функції представництва інтересів в суді.

Таким чином, Перший заступник керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах правомірно, в межах повноважень, підписав позовну заяву у цій справі.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області, суд закрив підготовче провадження по справі № 908/58/24 та призначив справу до розгляду по суті на 17.04.2024 о 10 год.40 хв.

В судовому засіданні 17.04.2024 здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою комплексу Акорд.

Суд відкрив судове засідання з розгляду справи № 908/58/24. Оголосив склад суду.

17.04.2024 від представника відповідача через підсистему Електронний суд до суду в порядку ст. 207 ГПК України надійшло клопотання про витребування доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ГПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав своє клопотання, надав пояснення, просив клопотання задовольнити.

Прокурор надав пояснення з приводу клопотання відповідача про витребування доказів, заперечив проти його задоволення.

Представник позивача підтримав позицію прокурора.

В обґрунтування своєї заяви відповідач зазначає, що за наслідками розгляду клопотання в рамках кримінального-процесуального законодавства на адресу відповідача надійшла інформація про надання відповідного дозволу на розголошення матеріалів кримінального провадження №0000023 та №0000015.

Відповідач зазначає, що витребування Запорізькою окружною прокуратурою у органів досудового слідства матеріалів кримінального провадження №0000023 ускладнило для відповідача можливість самостійного отримання та надання суду певних письмових доказів, на розголошення яких отриманий дозвіл у відповідності до КПК України.

З урахуванням існуванням обставин, за яких матеріали кримінального провадження №0000023 витребувані та перебувають у Запорізькій окружній прокуратурі - відповідач самостійно не мав можливості отримати відповідні письмові докази.

Відповідач наголошує, що у позовній заяві представник Запорізької окружної прокуратури посилається та надає копію витягу з ЄРДР від 08.01.2020 року про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 246 КК України.

Відповідно до ст. 42 ГПК України учасник мають право на подання заяв та клопотань в суді.

Згідно приписів ч. 6 ст. 91 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Згідно зі ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

За змістом ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Розглянувши клопотання відповідача про витребування доказів, суд його задовольнив, оскільки відповідач самостійно з незалежних причин не зміг отримати вказані докази через витребування матеріалів кримінального провадження прокуратурою.

На підставі викладеного, суд витребував у Запорізької окружної прокуратури для огляду у судовому засіданні оригінал Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.01.2020 року, який (згідно з описом) знаходиться на аркуші 3 (третьому) кримінального провадження №0000023; належним чином посвідчені копії процесуальних документів кримінального провадження №0000023, на розголошення яких представником АТ Укрзалізниця отриманий дозвіл. У зв`язку з витребуванням доказів було відкладено судове засідання по справі № 908/58/24 на 29.04.2024 о 11 год. 00 хв.

29.04.24 від прокурора надійшла заява про направлення копії матеріалів кримінального провадження.

29.04.24 від відповідача надійшла заява про ознайомлення з наданими прокурором матеріалами.

В судовому засіданні 29.04.24 оголошувалась перерва до 01.05.24.

01.05 24 від відповідача надійшли пояснення, прийняті судом до розгляду.

В судовому засіданні 01.05.2024 здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою комплексу Акорд.

Прокурор та представник позивача підтримали вимоги позовної заяви, просили її задовольнити.

Представник відповідача проти позову повністю заперечив, просив у його задоволенні відмовити.

В судовому засіданні 01.05.2024 судом прийнято рішення, оголошено його вступну та резолютивну частину.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд

УСТАНОВИВ:

08.01.2020 у лісосмузі на перегоні станції Запоріжжя Ліве -Вільнянськ 8 км пк 0-00 до пк 9+00 (права сторона колії) виділ 316, 318 квартал 121, Придніпровської залізниці при огляді лісосмуги працівниками структурного підрозділу «Запорізька дистанція захисних лісонасаджень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» виявлено факт незаконної порубки невстановленими особами лісових насаджень у кількості 58 дерев породи «Акація біла» та «Ясень».

За вказаним фактом інспектором з охорони та захисту лісу Скрипник Т.С. 08.01.2020 складено акт огляду вчинення правопорушення лісового законодавства, відповідно до якого виявлено факт порубки дерев породи акація у кількості 40 штук та дерев породи ясень у кількості 18 дерев.

Згідно з довідкою щодо розрахунку шкоди, заподіяної Придніпровській залізниці самовільною рубкою дерев на перегоні станції Запоріжжя Ліве -Вільнянськ 8 км пк 0+00 до пк 9+00 (права сторона колії) Придніпровської залізниці, внаслідок зазначеної порубки 58 дерев завдано шкоду на суму 323 750 грн 40 коп.

За вказаним фактом Вільнянським ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області 08.01.2020 внесені відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України.

Крім того, 13.01.2020 у лісосмузі на перегоні станції Запоріжжя Ліве-Вільнянськ 7 км пк 1+00 до пк 3+00 (ліва сторона колії), квартал 128, виділ 371, працівниками структурного підрозділу «Запорізька дистанція захисних лісонасаджень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» виявлено факт незаконної порубки лісових насаджень невстановленими особами у кількості 40 дерев породи акація біла та ясеня.

За вказаним фактом інспектором з охорони та захисту лісу 13.01.2020 складено акт огляду вчинення правопорушення лісового законодавства, відповідно до якого виявлено факт порубки дерев породи акація у кількості 9 штук.

Згідно з довідкою щодо розрахунку шкоди, заподіяної Придніпровській залізниці самовільною рубкою дерев на перегоні станції Запоріжжя Ліве -Вільнянськ 8 км пк 1+00 до пк 3+00 (ліва сторона колії) Придніпровської залізниці, внаслідок зазначеної порубки 58 дерев завдано шкоду на суму 323 750 грн 40 коп.

Відповідно до висновку експертів № 13073/13074/18052/18053 за результатами проведення комплексної судової інженерно-екологічної та економічної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 0000023 від 18.11.2020 загальний розмір завданих державі збитків складає 425 861, 51 грн.

Згідно з вимогами п. 4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (зі змінами та доповненнями), з метою логічної послідовності викладення результатів дослідження, порядок розгляду питань експертами змінений, питання 1,2,3 та 4,5 розглядаються сумісно у наступній редакції та послідовності:

1, 2 та 3 питання

Який порядок видалення лісових насаджень у полезахисних смугах, які знаходяться за межами населених пунктів та не надані у користування для ведення лісового господарства?

Чи завдана істотна шкода довкіллю внаслідок незаконної порубки 58 дерев породи ясень та акація біла, у лісосмузі, яка знаходиться на 8 кілометрі між пікетами 0+00 та 9+00 Придніпровської залізниці, поблизу с. Матвіївка, Вільнянського району, Запорізької області?

Чи завдана істотна шкода довкіллю внаслідок незаконної порубки 40 дерев породи ясень та акація біла у лісосмузі яка знаходиться на 7 кілометрі між пікетами 1+00 та 3+00 (ліва сторона колії) Придніпровської залізниці, поблизу с. Матвіївка, Вільнянського району, Запорізької області?

4 та 5 питання

Чи підтверджується арифметично розрахунок розміру шкоди внаслідок самовільної рубки дерев в лісосмузі, яка знаходиться на перегоні ст. Запоріжжя Ліве - Віьнянськ 8 км пк 0+00 до пк 9+00 (права сторона колії) Придніпровської залізниці складений відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 р. та наведений у Довідці структурного підрозділу "Запорізька дистанція захисних лісонасаджень" регіональна філія "Придніпровська залізниця ПАТ "Укрзалізниця" № 65 від 09.01.20?

Чи підтверджується арифметично розрахунок розміру шкоди внаслідок самовільної рубки дерев в лісосмузі, яка знаходиться на перегоні ст. Запоріжжя-Ліве - Вільнянськ 7 км пк 1+00 до пк 3+00 (ліва сторона колії) Придніпровської залізниці, складений відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008р. та наведений у Довідці структурного підрозділу "Запорізька дистанція захисних лісонасаджень" регіональна філія "Придніпровська залізниця ПАТ "Укрзалізниця" № 86 від 13.01.2020?

На вказані питання судовим експертами надано такі відповіді.

По першому питанню

Проведення рубки дерев у полезахисних смугах, що знаходяться за межами населених пунктів та не надані у користування для ведення лісового господарства (спеціальне використання лісових ресурсів) проводиться у відповідності до вимог лісового законодавства, а саме згідно з Постановою КМУ від 23 травня 2007 р. № 761 «Про врегулювання питань щодо спеціального використання лісових ресурсів» у відповідності до вимог «Порядку спеціального використання лісових ресурсі» та «Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів» затв. Постановою Кабінету Міністрів України № 761 від 23 травня 2007 р., а також згідно з «Правилами поліпшення якісного складу лісів», затверджених Постановою КМУ від 12.05.2007 року № 724. На місцевому рівні питання проведення рубок у полезахисних смугах вирішується шляхом звернення у дозвільний центр місцевого самоврядування.

По другому питанню

З екологічної точки зору, внаслідок порубки 58 дерев породи ясень Та акація біла у лісосмузі, яка знаходиться на 8 кілометрі між пікетами 0+00 та 9+00 Придніпровської залізниці, поблизу с. Матвіївка, Вільнянського району, Запорізької області, за ознаками, вказаними в дослідницькій частині висновку, довкіллю було завдано істотну шкоду.

По третьому питанню

З екологічної точки зору, внаслідок порубки 40 дерев породи ясень та акація біла у лісосмузі, яка знаходиться на 7 кілометрі між пікетами 1+00 та 3+00 (ліва сторона, колії) Придніпровської залізниці, поблизу с. Матвіївка, Вільнянського району, Запорізької області, за ознаками, вказаними в дослідницькій частині висновку, довкіллю було завдано істотну шкоду.

По четвертому питанню

В обсязі наданих на дослідження документів та в межах компетенції судового експерта-економіста, розрахунок розміру шкоди внаслідок самовільної рубки дерев в лісосмузі, яка знаходиться на перегоні ст. Запоріжжя Ліве - Вільнянськ 8 км пк 0+00 до пк 9+00 (права сторона колії) Придніпровської залізниці, складений відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07,2008 р. та наведений у Довідці структурного підрозділу "Запорізька дистанція захисних лісонасаджень" регіональна філія "Придніпровська залізниця ПАТ "Укрзалізниця" №65 від 090120, арифметично підтверджується в сумі 314374,86 грн.

По п`ятому питанню

В обсязі наданих на дослідження документів та в межах компетенції судового експерта-економіста, розрахунок розміру шкоди внаслідок самовільної рубки дерев в лісосмузі, яка знаходиться на перегоні ст. Запоріжжя Ліве - Вільнянськ 7 км пк 1+00 до пк 3+00 (ліва сторона колії) Придніпровської залізниці, складений відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №665 від 23.07.2008 р. та наведений у Довідці структурного підрозділу "Запорізька дистанція захисних лісонасаджень" регіональна філія "Придніпровська залізниця ПАТ "Укрзалізниця" № 86 від 13.01.2020 р., арифметично підтверджується в сумі 111486,65 грн.

Звертаючись з позовом у даній справі, прокурор а зазначає, що збитки завдані інтересам держави мають бути відшкодовані постійним лісокористувачем - АТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця».

Відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариств залізничного транспорту загального користування», Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», наказами Міністерства інфраструктури України від 09.07.2014 № 301, Укрзалізниці від 14.07.2014 № 389-Ц/од «Про заходи щодо реорганізації Укрзалізниці, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування» та реорганізацію ДП «Придніпровська залізниця», на підставі реєстрації відділу державних реєстраторів Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 14.07.2014 № 1_224_005564_96 ДП «Придніпровська залізниця» реорганізовано. Відповідно правонаступником всіх прав та обов`язків ДП «Придніпровська залізниця» є АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця».

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Частиною другою статті 68 цього Закону встановлено перелік порушень законодавства про охорону навколишнього природного середовища, за які може наступати відповідальність.

Згідно із частиною третьою, четвертою статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" законодавством України може бути встановлено відповідальність і за інші порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Частиною першою статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.

Відшкодування збитків завданих унаслідок порушення екологічного законодавства здійснюється у спосіб відновлення майнового стану суб`єктів екологічних правовідносин за рахунок інших суб`єктів правопорушників вимог екологічного законодавства і має компенсаційний характер, а також застосовується як вид майнової відповідальності екологічно-правова санкція відповідно до частини четвертої, п`ятої статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", як за порушення екологічно-правових зобов`язань у межах договірної відповідальності, так і за порушення встановлених вимог щодо раціонального використання природних ресурсів, охорони довкілля та забезпечення екологічної безпеки у межах позадоговірної відповідальності.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, з аналізу якої слідує, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини відповідно до частини другої цієї статті.

Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі елементи:

1. Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

2. Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо).

3. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

4. Вина особи, що завдала шкоду.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Частиною другою статті 19 Лісового кодексу України визначено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.

Положеннями статті 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень.

Відповідно до статті 86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.

За змістом пункту 5 частини другої статті 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Згідно зі статтею 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому неважливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі від 09.08.2018 №909/976/17, постановах Верховного Суду від 20.08.2018 у справі №920/1293/16, від 23.08.2018 у справі №917/1261/17, 19.09.2018 у справі №925/382/17.

Оскільки, відповідач як лісокористувач не забезпечив охорони і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустив самовільну вирубку лісу, внаслідок чого лісовому фонду України заподіяно матеріальної шкоди, суд доходить висновку про стягнення з ПАТ "Українська залізниця" 425 861, 51 грн завданої шкоди.

У аналогічному спорі за позовом за позовом Керівника Новогорад-Волинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Курненської сільської ради та Мартинівської сільської ради до Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Українська залізниця" Верховний Суд дійшов таких же висновків відповідно до постанови від 09.12.2019 у справі № 906/133/18.

Необґрунтованими є доводи відповідача, що матеріали справи не містять доказів належності земельної ділянки до земель транспорту та відсутності вини у спірних правовідносинах.

Так, відповідно до ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт» землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про транспорт».

До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

За змістом частин першої, другої статті 11 Закону України «Про транспорт» землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із Земельним кодексом України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту. Розміри земельних ділянок, що надаються для зазначених цілей, визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку корм або проектно-технічної документації.

Згідно ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Таке право набувають, зокрема господарське товариство, утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування»: публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», та акціонерне товариство, утворене відповідно до Закону України «Про акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

До позовної заяви долучено копію Державного акту на право постійного користування землею І-ЗП № 003535, який видано саме Придніпровській залізниці на земельну ділянку, де здійснено порубку дерев. Землі надано у постійне користування для розміщення об`єктів залізниці.

Враховуючи, що землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту, земельні ділянки (перегін станції Запоріжжя Ліве -Вільнянськ 8 км пк 0-00 до пк 9+00, права сторона колії, виділ 316, 318 квартал 121) та (перегін станції Запоріжжя Ліве-Вільнянськ 7 км пк 1+00 до пк 3+00, ліва сторона колії) Придніпровської залізниці, є землями транспорту.

У відповідності до статті 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Статтею 4 Лісового кодексу України визначено, що до лісового фонду України належать усі ліси на території України незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, у тому числі лісові ділянки, захисні насадження лінійного типу площею не менше 0,1 гектара, інші лісовкриті землі.

Згідно із Порядком поділу лісів на категорії та виділення особливо захисних лісових ділянок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2007 №733, лісові насадження лінійного типу, лісові ділянки (смуги лісів), розташовані у смугах відведення залізниць, відносяться до категорії захисних лісів.

Відповідно до Порядку здійснення лісовпорядкування, затвердженого постановою КМУ № 112 від 07.02.2023 постійний лісокористувач - підприємства, установи, організації всіх форм власності, їх філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які мають у користуванні чи власності ліси на землях усіх категорій.

Відповідно до статей 16, 17 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень.

Відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії І-ЗП № 003535 від 02.02.1999 земельна ділянка площею 135,89 га передана у постійне користування Придніпровській залізниці.

Таким чином, АТ «Українська залізниця» є постійним лісокористувачем земельної ділянки, на якій здійснено незаконну порубку дерев.

За поясненнями прокурора, Регіональна філія «Придніпровська залізниця» є відокремленим підрозділом юридичної особи АТ «Укрзалізниця», до складу якої входить також структурний підрозділ «Запорізька дистанція захисних лісонасаджень». Основними напрямами діяльності підрозділу є створення нових, збереження, експлуатація та охорона раніше створених снігозахисних, вітрозахисних, ґрунтозахистних, огороджувальних, озеленювальних та інших лісонасаджень у смузі відводу Філії, а також на інших землях залізничного транспорту.

Враховуючи викладене, відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» у відповідності до статті 17 Лісового кодексу України є постійним лісокористувачем, на якого покладено обов`язок забезпечити охорону захисних лісонасаджень на підвідомчій Філії території.

Крім того, акти огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 08.01.20 та від 13.01.20 щодо місця виявлення правопорушення - вирубки дерев, та відповідно підвідомчої Філії території (земельної ділянки), складено самими співробітниками Структурного підрозділу «Запорізька дистанція захисних лісонасаджень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця».

Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2019 року у справі №904/3315/18 наголошував на тому, що: "…Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Так, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Згаданий принцип римського права "venire contra factum proprium" є вираженням "equitable estoppel" - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на "principles of fraud" та є спрямованою на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них".

Подібні висновки викладено і у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17.

Заборона суперечливої поведінки означає, що сторона не може відмовитись від своїх попередніх дій, якщо це поставить у невигідне положення опонента.

Таким чином, невизнання представником під час судового розгляду справи вирубки дерев на території земельної ділянки відповідача суперечить його попередній поведінці.

Помилковими є доводи відповідача, що у даному спорі відсутні інтереси держави, оскільки земельна ділянка є комунальною формою власності.

Відповідно до статей 13, 16 Конституції України природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи держаної влади та органи місцевого самоврядування в межах визначених Конституцією України, а забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави.

Згідно зі ст. 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Державною стратегією управління лісами України до 2035 року, схваленою розпорядженням Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1777, однією з основних проблем у сфері лісового господарства визначено недостатню лісистість території нашої держави та незаконні рубки лісу.

Запорізька область розташована у степовій зоні, для якої характерне безлісся. Лісове господарство регіону складається із незначних масивів байрачних лісів, лісів в долинах річок, а також штучних лісових насаджень.

При загальній площі області 2718 тис га лісистість з урахуванням полезахисних лісових смуг складає 3,5% та займає останнє місце по державі (по Україні - 15, 9 %). Усі ліси області виконують переважно екологічні функції (водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі та інші), мають обмежене експлуатаційне значення.

Пошкодження лісових насаджень призводить до значної деградації навколишнього природного середовища, зокрема, забруднення повітря, поверхневих та підземних вод, знищення популяції тварин.

Тому, знищення лісових насаджень в Україні є однією з найбільш актуальних проблем. В умовах збройної агресії, істотного збільшення негативних факторів на довкілля, збереження лісистості набуває стратегічного значення.

Незаконна порубка лісових насаджень спричиняє шкоду саме державі, а тому потребує вжиття заходів з відтворення та охорони навколишнього природнього середовища, фінансування яких здійснюється за рахунок спеціально створених фондів охорони навколишнього природнього середовища поповнення яких здійснюється, зокрема шляхом надходження коштів за відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Щодо недопустимості матеріалів кримінального провадження №0000023, в якості доказів, долучених до цієї справи.

Згідно ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

В свою чергу стаття 222 КПК України, якою передбачено, що незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом, є нормою кримінального процесу і не може застосовуватися у процесі розгляду справи за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Такий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 20.02.2020 з розгляду подібної справи № 920/1106/17 (п. 6.20).

У цій же постанові зазначено, що аргумент скаржника про те, що матеріалами справи не доведена вина відповідача у вчиненні незаконної рубки дерев, що Кабінетом Міністрів України на сьогоднішній день не затверджено Положення про лісову охорону для інших постійних користувачів, що судами не визначено яким чином підприємство повинно здійснювати охорону лісів також не може бути прийнято до уваги з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, а також на положення чинного законодавства відповідно до якого цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства несуть не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів, а і постійні лісокористувачі, які допустили протиправну бездіяльність щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок (п. 6.17).

Стосовно реквізитів рахунку, наданих клопотанням від 01.04.24, суд зазначає, що зміна таких реквізитів згідно Листа Головного управління Державної казначейської служби України у запорізькій області № 05.2-08.2-06/2555 від 29.03.24, та зазначення про це прокурором, не є зміною предмету позову, оскільки предметом позову є майнова вимога про стягнення суми, а рахунок на який ця сума зараховується зазначається для подальшого виконання рішення, тому в даному випадку позовні вимоги в розумінні ч. 3 ст. 46 ГПК України залишились незміненими.

Державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів (ст. 35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»).

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції, затвердженого наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07.04.2022 №230, Держекоінспекція в області здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів.

Відповідно до Положення, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 19.10.2020 № 378, Державна екологічна інспекція Південного округу наділена повноваженнями щодо звернення до суду з відповідними позовами про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Пунктом 5 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що поняття «Орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган державної влади чи місцевого самоврядування, на який покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах.

Таким чином, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, зазначених в позовній заяві, є Держекоінспекція Південного округу.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Аналізом судової практики встановлено, що судами використовується наступне тлумачення підстав для представництва прокурором інтересів держави:

«Нездійснення захисту» - має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» - має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.

З урахуванням викладено, прокурор при зверненні до суду повинен, на ряду з іншими обставинами, обґрунтувати в чому саме полягає «Нездійснення захисту» або «Здійснення захисту неналежним чином», як підставу для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18.

Крім того, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту, а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Так, з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді Запорізькою окружною прокуратурою до Держекоінспекції Південного округу скеровані листи від 17.03.2023 № 54-2482вих-23, від 03.05.2023 № 54-4133вих-23, від 26.10.2023 №54-9640-вих23 щодо надання інформації про відшкодування завданої шкоди Регіональній філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», вжитті з цього приводу заходи реагування.

Держекоінспекцією Південного округу листами від 18.04.2023 № 1397/10-12/06/2-34, від 16.11.2023 № 4455/10-12/06/2-34 повідомлено, що заходи реагування на її стягнення інспекцією не вживались.

Отже, з 08.01.2020 (дата здійснення розрахунку завданих державі збитків) по теперішній час Держекоінспекцією Південного округу не здійснено достатніх заходів спрямованих на захист інтересів держави щодо стягнення з Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» у судовому порядку збитків, заподіяних внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання лісових ресурсів.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 визначено, що прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист інтересів держави у спірних правовідносинах.

Слід також зазначити, що сам факт не звернення до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що Держекоінспекція неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави у цій сфері та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Зазначене свідчить. що неналежне здійснення Держекоінспекцією Південного округу захисту інтересів держави і відповідно до ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» стало підставою для вжиття заходів представницького характеру органами прокуратури шляхом пред`явлення позову про стягнення збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної рубки лісових насаджень.

Про подачу позовної заяви прокуратурою на підставі абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» попередньо повідомлено Держекоінспекцію Південного округу листом від 15.12.2023.

Відносно спливу строку позовної даності, суд звертає увагу на відсутність заяви сторони про її застосування, тому доводи з цього приводу судом не оцінюються.

Підсумовуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги, згідно із положеннями статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Укрзалізниця, ідентифікаційний код юридичної особи 40075815 (вуд. Єжи Гедройця, буд. 5, м. Київ, 03150) в особі Акціонерного товариства Регіональна філія Придніпрвська залізниця Акціонерного товариства Укрзалізниця, код 40081237 (пр. Дмитра Яворницького, 108, м. Дніпро, 49602) на користь держави збитки, завдані порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у сфері охорони, захисту та використання лісів в сумі 425861 грн 51 коп. (чотириста двадцять п`ять тисяч вісімсот шістдесят одна гривня п`ятдесят одна копійка) на користь Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) ідентифікаційний код юридичної особи 43877338 (вул. Незалежної України, 72-А, м. Запоріжжя, 69035), зарахувавши кошти на розрахунковий рахунок UA0008489;Отримувач: ГУК у Зап.обл/ТГ с.Матвіївка 24062100; Код ЄДРПОУ отримувача: 37941997;Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП). Видати наказ.

3. Стягнути з Акціонерного товариства Укрзалізниця, ідентифікаційний код юридичної особи 40075815 (вуд. Єжи Гедройця, буд. 5, м. Київ, 03150) в особі Акціонерного товариства Регіональна філія Придніпрвська залізниця Акціонерного товариства Укрзалізниця, код 40081237 (пр. Дмитра Яворницького, 108, м. Дніпро, 49602) на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Запорізької окружної прокуратури (, адреса: вул. Матросова, 29а, м. Запоріжжя, 69005, розрахунковий рахунок: UA0000271, відкритий в державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, , код класифікації видатків бюджету - 2800) кошти, витрачені у 2023 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 6387,92 грн (шість тисяч триста вісімдесят сім гривень 92 копійки). Видати наказ.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 08.05.24.

Суддя А.О. Науменко