ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року

м. Київ

cправа № 918/775/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Письменна О. М.,

за участю представників:

позивача - Грабовського В. А. (адвоката, в режимі відеоконференції),

відповідача - Чудіновича О. В. (адвоката, в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 (колегія суддів: Павлюк І. Ю. - головуючий, Розізнана І. В., Грязнов В. В.) і рішення Господарського суду Рівненської області від 31.10.2023 (суддя Романюк Ю. Г.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський молодіжний жилий комплекс"

до Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго"

про визнання недійсним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У липні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненський молодіжний жилий комплекс" (далі - ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс") звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" (далі - ПрАТ "Рівнеобленерго"), в якому просило визнати недійсним та скасувати рішення комісії ПрАТ "Рівнеобленерго" по розгляду актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, оформлене протоколом від 23.03.2022 № 92 засідання комісії по розгляду актів про порушення Правил користування електроенергією.

1.2. Позовні вимоги ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" обґрунтовані, зокрема, тим, що дії ПрАТ "Рівнеобленерго" зі складання акта від 31.12.2021 № 92 без уповноваженого представника позивача є незаконними та не відповідають вимогам Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), від 14.03.2018 № 312. Позивач зазначав про незаконність вилучення лічильника типу Itron SL 7000 Smart, що є власністю ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс", оскільки жодних документів про вилучення лічильника керівництву позивача не надавалося, про що свідчить запис в акті.

1.3. Крім того, позивач зазначав, що відповідач, незважаючи на неповідомлення ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" про вилучення лічильника, без жодних правових підстав, без згоди та заяви позивача, з порушенням пункту 8.4.4. Правил роздрібного ринку електричної енергії направив 05.01.2022 лічильник на експертизу до Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежний інститут судових експертиз" (далі - ТОВ "Незалежний інститут судових експертиз"). При цьому, за доводами ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс", факти пошкодження приладів (систем) обліку, пломб на приладах, а також факти втручання в їх роботу, що призвели до заниження показань, встановлюються спеціалізованими організаціями (підприємствами), які мають право на проведення відповідної перевірки, із залученням представників Держспоживстандарту. Однак ТОВ "Незалежний інститут судових експертиз", яке проводило електротехнічне дослідження, на думку позивача, не є такою спеціалізованою організацією (підприємством), яка має право на проведення відповідної експертизи. Крім того, за доводами позивача, під час проведення експертизи представники Держспоживстандарту для проведення дослідження не залучалися.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 31.10.2023, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 у справі № 918/775/23, задоволено в повному обсязі позовні вимоги ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" до ПрАТ "Рівнеобленерго" про визнання недійсним та скасування рішення.

Визнано недійсним та скасовано рішення комісії ПрАТ "Рівнеобленерго" по розгляду актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, оформлене протоколом від 23.03.2022 № 92 засідання комісії по розгляду актів про порушення Правил користування електроенергією.

2.2. Розглядаючи цю справу по суті позовних вимог, господарський суд першої інстанції установив, що відповідач подав клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з тим, що є судове рішення, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав у справі № 918/634/22.

2.3. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 19.10.2023 відмовлено в задоволенні клопотання ПрАТ "Рівнеобленерго" про закриття провадження у справі № 918/775/23.

2.4. Задовольняючи позовні вимоги ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс", господарський суд першої інстанції виходив із того, що позивачу не було відомо про перевірку вузла обліку, який знаходиться у трансформаторному пункті 361. За висновком господарського суду першої інстанції, перевірка вузла обліку, який знаходиться у трансформаторному пункті 361, проведена з порушенням чинних нормативно-правових актів України, без участі уповноваженого представника, при цьому доступ до трансформаторного пункту 361 мали лише працівники ПрАТ "Рівнеобленерго". Місцевий господарський суд зазначив, що лічильник як власність позивача був незаконно вилучений без повідомлення про такі дії позивача, і це, за висновком суду, позбавило ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" взяти участь як у перевірці, надати свої доводи та міркування, так і в проведенні експертизи лічильника. При цьому господарський суд першої інстанції не взяв до уваги висновок експертів від 08.02.2022 № 9917 з огляду на відсутність доказів того, що ТОВ "Незалежний інститут судових експертиз" є спеціалізованою організацією (підприємством), яке має право на проведення відповідної експертизи. Господарський суд першої інстанції також зазначив, що відповідно до висновку експертів від 08.02.2022 при встановленні факту пошкодження пломб у спірних правовідносинах не залучалися представники Держспоживстандарту. Крім того, місцевий господарський суд установив відсутність відеозапису фіксації перевірки та складання акта про порушення від 31.12.2021, і це, за висновком суду, є порушенням Правил роздрібного ринку електричної енергії.

2.5. Крім того, господарський суд першої інстанції зазначив, що як ні у протоколі від 23.03.2022 № 92, так ні в розрахунку до нього, не міститься будь-якого посилання на відповідні пункти глави 8.4 розділу VIII Правил роздрібного ринку електричної енергії, на підставі яких здійснено розрахунок обсягу та вартості необлікованої електричної енергії. Натомість у протоколі від 23.03.2022 № 92 зазначено, що нарахування позивачу необлікованої електричної енергії проведено згідно з пунктом 8.4.2 підпункту 3 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії необлікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 № 562, яка втратила чинність на підставі постанови НКРЕКП від 18.07.2019 № 1525.

2.6. Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку рішення місцевого господарського суду, визнав безпідставними висновки господарського суду першої інстанції про обов`язковість відеозапису фіксації перевірки під час складення акта про порушення від 31.12.2021. Апеляційний господарський суд також не погодився з висновками господарського суду першої інстанції про відсутність доступу Споживача до трансформаторного пункту 361, де знаходиться лічильник, та про те, що акт про порушення від 31.12.2021 складений без уповноваженої особи позивача.

2.7. Водночас, надаючи правову кваліфікацію доводам ПрАТ "Рівнеобленерго" про наявність підстав для закриття провадження у цій справі № 918/775/23 на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд погодився з висновками господарського суду першої інстанції про те, що відповідно до рішення Господарського суду Рівненської області від 13.12.2022 у справі № 918/634/22 предметом розгляду був не протокол від 23.03.2022 № 92, а факт порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, зафіксований у протоколі. Господарський суд Рівненської області у справі № 918/634/22 не досліджував та не встановлював як законність проведення перевірки, законність складання акта від 31.12.2021, так і законність рішення ПрАТ "Рівнеобленерго" по розгляду актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, оскільки встановлення цих обставин входить до предмета доказування у справах про визнання недійсним та скасування рішення комісії по розгляду актів про порушення, а не у справах про стягнення вартості необлікованої електричної енергії. Господарський суд Рівненської області при ухваленні рішення у справі № 918/634/22 лише зазначав про наявність акта від 31.12.2021, протоколу від 23.03.2022 № 92 та розрахунку як первинних документів, що були дійсними станом на дату ухвалення рішення.

2.8. Крім того, суд констатував, що ця справа № 918/775/23 та справа № 918/634/22 відрізняються за предметом спору, а тому в цьому випадку відсутні одночасно три однакові складові для закриття провадження у справі згідно з пунктом 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

2.9. Разом з тим апеляційний господарський суд зазначив, що відповідно до пункту 3 Порядку визначення розміру і відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок викрадення електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.2006 № 122, під час проведення електротехнічного дослідження, результати якого оформлені висновком експерта від 08.02.2022 № 9917, в обов`язковому порядку повинні були залучатися представники Держспоживстандарту або його правонаступника. Однак при встановленні факту втручання позивача в роботу приладу обліку у спірних правовідносинах представники Держспоживстандарту або його правонаступника не залучалися.

2.10. Крім того, апеляційний господарський суд зазначив, що трасологічна експертиза є підвидом криміналістичної експертизи, а тому може проводитися виключно державними спеціалізованими установами. Водночас ТОВ "Незалежний інститут судових експертиз" при наданні висновків експерта від 08.02.2022 № 9917 здійснило трасологічне експертне дослідження, що є підвидом криміналістичної експертизи. За таких обставин апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що висновок експертів за результатами проведення електротехнічного та трасологічного дослідження від 08.02.2022 № 9917 не є допустимим та належним доказом у справі № 918/775/23. З урахуванням викладеного апеляційний господарський суд не взяв до уваги зазначений висновок експертів від 08.02.2022 № 9917.

2.11. Таким чином, за висновком апеляційного господарського суду, без підтвердження належними доказами факту втручання споживача в роботу приладу обліку та без наявності відповідних висновків спеціалізованих організацій в енергопостачальника відсутні правові підстави для здійснення нарахувань.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 та рішенням Господарського суду Рівненської області від 31.10.2023 у справі № 918/775/23, до Верховного Суду звернулося ПрАТ "Рівнеобленерго" із касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс".

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ПрАТ "Рівнеобленерго" зазначає, що оскаржувані судові рішення господарських судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. ПрАТ "Рівнеобленерго", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. ПрАТ "Рівнеобленерго" вважає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, неправильно застосували приписи статті 16 Цивільного кодексу України та не врахували висновки щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц.

3.4. При цьому скаржник зазначає, що звернення з позовом для усунення правової визначеності, яка існувала в минулому, в цій ситуації не є ефективним способом захисту. За доводами скаржника, спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Водночас, як зазначає ПрАТ "Рівнеобленерго", позивач звернувся до Господарського суду Рівненської області із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Рівненської області від 13.02.2022 у справі № 918/634/22. За таких обставин, на думку скаржника, обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним, оскільки для захисту порушеного права позивач має ініціювати додатковий судовий спір, що і вчинено ним при поданні заяви про перегляд рішення Господарського суду Рівненської області від 13.02.2022 у справі № 918/634/22 за нововиявленими обставинами.

3.5. Крім того, за доводами скаржника, за наявності судового рішення, що набрало законної сили, яким вирішено спір між тими самими сторонами про той самий предмет та з тих самих підстав, повторний розгляд справи прямо заборонений законом. Скаржник зазначає, що до предмета розгляду у справі про стягнення зі споживача вартості необлікованої електричної енергії входить перевірка судом як правомірності дій оператора системи (відповідача) при проведенні перевірки (складання акта), так і правомірності проведених донарахувань. При цьому встановлення самого факту порушення, зафіксованого в акті про порушення, є визначальним для прийняття рішення про проведення таких нарахувань.

3.6. Скаржник наголошує на недопустимості повторного вирішення спору, що вже був вирішений по суті, та посилається на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 08.07.2021 у справі № 160/2592/20, від 08.09.2018 у справі № 809/487/18, від 15.04.2021 у справі № 540/169/20.

3.7. ПрАТ "Рівнеобленерго" також посилається на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 906/513/18.

3.8. На думку скаржника, господарські суди попередніх інстанцій, розглядаючи цю справу № 918/775/23, не врахували обставини, які вже були встановлені у справі № 918/634/23, помилково зазначивши, що коло обставин, які є предметом доказування в цій справі, не входили до предмета доказування у справі № 918/634/23. Таким чином, за доводами скаржника, господарськими судами не враховано преюдиційні обставини, встановлені в судовому рішенні, що набрало законної сили, у справі № 918/634/22.

3.9. З урахуванням викладеного скаржник вважає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, неправильно застосували приписи статті 75 Господарського процесуального кодексу України та не врахували висновки щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 916/495/21, від 17.08.2023 у справі № 925/1341/21, від 26.11.2019 у справі № 922/643/19, від 19.12.2019 у справі № 916/1041/17, від 10.10.2023 у справі № 907/969/22, від 25.04.2023 у справі № 904/9212/21, постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/11273/20.

3.10. Щодо неврахування судом висновку експертів та незалучення до визначення факту втручання позивача в роботу приладу обліку працівників Держспоживстандарту або його правонаступників скаржник зазначає, що Верховний Суд у постанові від 07.05.2019 у справі № 911/962/18 прийняв та визнав належним доказом висновок ТОВ "Незалежний інститут судових експертиз", складений експертом Пампухою Г. Г. (свідоцтво судового експерта № 1792, видане на підставі рішення Міністерства юстиції України від 27.05.2016). Цей експерт брав участь і в складанні висновку в цій справі.

3.11. Скаржник також зазначає, що Порядок визначення розміру і відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок викрадення електричної енергії, на який послалися суди, втратив чинність після набрання чинності Законом України "Про ринок електричної енергії", а тому не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки Верховна Рада України, яка є найвищим органом законодавчої влади, чітко визначила строк дії нормативних актів, прийнятих на виконання Закону України "Про електроенергетику". Зокрема, пунктом 22 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що нормативно-правові акти, прийняті на виконання Закону України "Про електроенергетику", діють до набрання чинності нормативно-правовими актами, затвердженими на виконання цього Закону.

3.12. Крім того, на думку скаржника, в цьому випадку мало місце зловживання як процесуальними правами (неодноразове подання позовних заяв однакового змісту з недоліками позовної заяви), так і матеріальними (спір між сторонами вже вирішений судом у справі № 918/634/22). Скаржник зазначає, що позивач штучно створив спір за наявності юридичної визначеності між сторонами та обрав неналежний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

3.13. За доводами ПрАТ "Рівнеобленерго", позивач у справі № 918/775/23 шість разів подавав позовну заяву з тотожними недоліками. Після розподілу позову на певний склад суду позивач не усував недоліки позовної заяви, внаслідок чого матеріали позовної заяви поверталися позивачу. Тільки з шостого разу після визначення складу суду, що буде розглядати справу, позивач усунув недоліки, і відповідне судове провадження було відкрито.

3.14. ПрАТ "Рівнеобленерго" з посиланням на приписи статті 43 Господарського процесуального кодексу України вважає, що на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо можливості захисту права особи в разі зловживання нею процесуальними правами при поданні позовної заяви.

3.15. Крім того, на думку скаржника, не цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо співвідношення права кожного на розгляд його справи в господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (частина 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України) із зловживанням особою правом на судовий захист на етапі звернення до суду (частина 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України), тобто, чи може суд залишити без розгляду позовну заяву в разі, якщо така заява подана з метою маніпулювання автоматизованою системою розподілу справ, та співвідношення таких дій із правом кожного на судовий захист з огляду на обов`язок суду вживати заходи для запобігання зловживанню процесуальними правами (частина 4 статті 43 Господарського процесуального кодексу України).

3.16. ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" у відзиві на касаційну скаргу ПрАТ "Рівнеобленерго" просить закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ПрАТ "Рівнеобленерго" в частині підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" у відзиві на касаційну скаргу ПрАТ "Рівнеобленерго" просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Як зазначає ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс", ТОВ "Незалежний інститут судових експертиз" при наданні висновку експертів від 08.02.2022 № 9917 здійснило трасологічне експертне дослідження, що є підвидом криміналістичної експертизи. Тому, на думку ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс", таке дослідження може проводитися виключно державними спеціалізованими установами.

При цьому, за доводами ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс", при встановленні факту втручання позивача в роботу приладу обліку у спірних правовідносинах, представники Держспоживстандарту або його правонаступник не залучалися.

Крім того, ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" зазначає, що у зв`язку з розглядом справи в касаційній інстанції очікує понести витрати на професійну правову допомогу в сумі 25 000,00 грн.

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 06.07.2020 ПрАТ "Рівнеобленерго" видало ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" Технічні умови № 024855 нестандартного приєднання до електричних мереж електроустановок № 115-20-ЦО-рвм.

4.2. У пункті 6 наведених Технічних умов зазначено: "точка приєднання - РУ-0,4 кВ ТП-361".

4.3. У пункті 1.1.3 зазначених Технічних умов визначено передбачити місце встановлення ввідно-розподільчого пристрою (ВП) будівельного майданчика із влаштуванням вузла обліку в точці приєднання.

4.4. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 20.07.2020 директор ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" Дем`янчук Неля Михайлівна видала наказ № 11 "Про призначення відповідального за електрогосподарство", відповідно до якого слюсаря-електрика Генегу Петра Корнелевича (посвідчення від 23.01.2020 № 109-5-20) призначено відповідальним за електрогосподарство в ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс".

4.5. Відповідно до Технічних умов позивач облаштував вузол обліку - в РУ-0,4 ТП-361, засоби вимірювальної техніки (розрахунковий лічильник типу Itron SL 7000 Smart, тип інтерфейсу цього лічильника GSM/GPRS, RS-485, RS232; трансформатори струму).

4.6. 07.09.2020 між ПрАТ "Рівнеобленерго" (оператор системи) та ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" (споживач) укладено договір № 270007693 споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії.

4.7. Відповідно до зазначеного договору оператор системи надає споживачу послуги з розподілу (передачі) електричної енергії, параметри якості якої відповідають показникам, визначеним Кодексом системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309, та Кодексом систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310, за об`єктом (об`єктами), технічні параметри якого фіксуються в паспорті точки (точок) розподілу за об`єктом (об`єктами) споживача, який є додатком 2 до цього договору, та в особовому рахунку споживача, облікових базах даних оператора системи (пункт 2.1 договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії).

4.8. Позивач підписав заяву-приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії від 07.09.2020 № 270007693, яка є додатком 1 до цього договору, згідно з положеннями якої позивач приєднався до умов договору споживача про розподіл (передачу) електричної енергії за технічними даними паспорта точки розподілу за об`єктом споживача.

4.9. Згідно з пунктами 1.1, 1.2 договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу (передачі) електроенергії споживачам як послуги оператора системи. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до умов цього договору згідно із заявою-приєднання, що є додатком № 1 до цього договору. Умови зазначеного договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричною енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, та є однаковими для всіх споживачів.

4.10. Господарські суди зазначили, що ПрАТ "Рівнеобленерго" (оператор системи) в Технічних умовах від 06.07.2020 № 024855 передбачило для ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" встановлення вузла обліку у трансформаторному пункті 361, який знаходиться на балансі ПрАТ "Рівнеобленерго".

4.11. Після повного виконання ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" Технічних умов нестандартного приєднання до електричних мереж електроустановок № 024855 уповноважені представники оператора системи здійснили технічну перевірку вузла обліку, а також перевірку технічної документації та провели опломбування пристроїв та місць вузла обліку в трансформаторному пункті 361, про що складено акт пломбування від 07.09.2020 № 123407.

4.12. Відповідно до зазначеного акта відповідальність за збереження і цілісність засобів обліку електричної енергії покладається на ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс".

4.13. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що ПрАТ "Рівнеобленерго" передало, а ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" прийняло на збереження засіб обліку, встановлений на об`єкті "Будівельний майданчик", із пломбами, переліченими в цьому акті.

4.14. Відповідно до акта від 07.09.2020 РТП № 123173 про проведені роботи з технічної перевірки засобу вимірювальної техніки ввідні (дооблікові) комутаційні пристрої та їх пломбування, електропроводка та електроустановки і вузол комерційного обліку електроенергії в цілому відповідають діючим нормативно-технічним документам.

4.15. Господарські суди попередніх інстанцій також установили, що 31.12.2021 представники ПрАТ "Рівнеобленерго" провели перевірку на об`єкті "Будівельний майданчик" багатоквартирного житлового будинку ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс", за результатами якої встановлено порушення пунктів 2.3.4, 8.2.4, 8.2.5, 8.4.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, а саме: порушення цілісності пломбувального матеріалу (дріт), на якому встановлена пломба з відбитками тавр інших заінтересованих сторін (заводу-виробника "Itron"), установлена на кріпленні кожуха (пломбувальний гвинт) лічильника електричної енергії № 84482897, пошкодження пломби з відбитками тавр ОСР (клейка основа) № V-B 15698807, установленої на кожусі електролічильника № 84482897, втручання в роботу лічильника.

4.16. За результатом перевірки складено акт про порушення від 31.12.2021 №. У наведеному акті зазначено, що особа, яка допустила представників відповідача на об`єкт позивача, - Немеш Василь Михайлович відмовився надавати зауваження. Крім того, в акті зазначено, що в пакет засобів вимірювання електричної енергії, пломб та/або інших технічних засобів вилучено електролічильник № 84482897 та GSM-модем, а також зазначено, що екземпляр акта споживача буде надіслано рекомендованим листом з описом з повідомленням про вручення на юридичну адресу: м. Рівне, вул. Гайдамацька, 13-"Б".

4.17. 05.01.2022 ПрАТ "Рівнеобленерго" оформило заяву № 15/105 на проведення експертизи, адресовану директору ТОВ "Незалежний інституту судових експертиз". У подальшому відповідач звернувся до ТОВ "Незалежний інститут судових експертиз" про проведення трасологічної експертизи пломб та пломбувальних матеріалів, а також про проведення електротехнічної експертизи електролічильника № 84482897 типу SL 7000. До заяви від 05.01.2022 №15/105 додано електролічильник № 84482897 типу SL 7000 із встановленими на ньому пломбою № V-B15698807 та пломбою ВТК (заводу-виробника "Itron"), який знаходиться у пломбувальному пакеті № 00253825.

4.18. Після направлення на експертизу до ТОВ "Незалежний інституту судових експертиз" лічильника № 84482897, належного ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" на праві власності, ПрАТ "Рівнеобленерго" направило керівнику ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" лист від 06.01.2022 №56-20/2, в якому повідомило про виявлені порушення під час перевірки 31.12.2021. Відповідач у листі від 06.01.2022 повідомив позивача про те, що акт від 31.12.2021 підписаний особою, яка допустила представників оператора системи на об`єкт споживача, - юрисконсультом Немеш Василем Михайловичем, який на дату та час виявлення та складання акта не надав належних документів, що підтверджували повноваження на представництво споживача - ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс", а дії представників оператора системи не дали позитивних результатів для забезпечення присутності споживача (представника споживача), що підтверджується аудіозаписами, тому з цим листом відповідач направив позивачу другий екземпляр акта від 31.12.2021. Крім того, відповідач повідомив позивача про те, що засідання комісії по розгляду акта про порушення відбудеться 10.02.2022.

4.19. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 10.02.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою від 10.02.2022 № 7, в якій зазначав, що у зв`язку із невизнанням факту порушень, наведених в акті про порушення від 31.12.2021, просить направити лічильник № 84482897 на експертизу до Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України для вирішення питань згідно з переліком.

4.20. 10.02.2022 на засіданні комісії по розгляду актів про порушення Правил користування електроенергією заслухано представника оператора системи про виявлені порушення під час перевірки, заслухано зауваження представника споживача Грабовського Віталія Анатолійовича і його вимогу про направлення лічильника на повторну експертизу, та прийнято рішення, оформлене протоколом № 88, провести нарахування необлікованої електричної енергії споживачу ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" згідно з пунктом 8.4.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії.

4.21. У подальшому ПрАТ "Рівнеобленерго" направило директору ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" лист від 11.02.2022 № 22-13/1507, в якому зазначало, що комісією ПрАТ "Рівнеобленерго" по розгляду актів про порушення Правил користування електроенергією проведено розгляд наявних матеріалів та прийнятих рішень, і встановлено, що на час проведення засідання комісії на адресу відповідача не надійшов висновок про результатами проведення експертизи з Незалежного інституту судових експертиз. Крім того, надана Грабовським Віталієм Анатолійовичем довіреність не передбачає повноважень на представництво інтересів ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" в ПрАТ "Рівнеобленерго", і це дає підстави вважати, що засідання проведено за відсутності споживача чи належно уповноваженого представника. З метою недопущення порушення законних прав та інтересів споживача, упередження прийняття рішення, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів, комісія ПрАТ "Рівнеобленерго" по розгляду актів про порушення Правил користування електроенергією прийняла рішення про скасування протокольного рішення комісії ПрАТ "Рівнеобленерго" від 10.02.2022 № 88.

4.22. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що після проведення засідання комісії по розгляду актів, що відбулося 10.02.2022, та після направлення позивачу листа від 11.02.2022 про скасування рішення, прийнятого на засіданні комісії 10.02.2022, ПрАТ "Рівнеобленерго" отримало висновок експертів за результатами експертизи, проведеної ТОВ "Незалежний інституту судових експертиз".

4.23. Висновок експертів за результатами проведення електротехнічного та трасологічного дослідження від 08.02.2022 № 9917 підготували експерт Пампуха Геннадій Геннадійович та фахівець Грабар Олексій Анатолійович .

4.24. Відповідно до висновку експертів від 08.02.2022 № 9917 за результатами проведення електротехнічного та трасологічного дослідження встановлено:

1. На пломбі-наклейці із позначками енергопостачальника серійний № V-В15698807, що наклеєна на корпусі лічильника електричної енергії типу SL 7000 зав. № 20 року випуску, пошкодження відсутні.

2. Свинцева пломба із позначками виробника, навішена на корпусі лічильника електричної енергії типу SL 7000 зав. № 20 року випуску піддавалися зняттю та повторному навішуванню шляхом розділення (перекусу) пломбувального дроту.

3. Факт порушення пломби та пломбувального матеріалу надає доступ до внутрішніх конструктивних елементів (його електричної схеми, електронних плат, лічильного механізму тощо) та може призвести до недообліку електричної енергії, зменшення показників лічильника.

4. Внутрішня схема лічильника електричної енергії типу SL 7000 зав. № 20 року випуску не відповідає схемі заводу-виробника. В схемі лічильника електричної енергії типу SL 7000 зав. № 20 року випуску є наявність вмонтованих сторонніх елементів, а саме додатково встановленого пристрою та електромагнітного реле.

5. Виявлена зміна внутрішньої схеми та вмонтовані сторонні елементи всередині лічильника електричної енергії типу SL 7000 зав. № 20 року випуску є втручанням в роботу цього лічильника.

4.25. 23.03.2022 за участю представника позивача Грабовського Віталія Анатолійовича на засіданні комісії по розгляду актів про порушення Правил користування електроенергією розглянуто акт про порушення від 31.12.2021 № R011714. Рішення комісії оформлено протоколом від 23.03.2022 № 92. У зв`язку з цим комісія провела нарахування відповідачу необлікованої електричної енергії - 178 163 кВт*год, вартість необлікованої електричної енергії - 960 818,65 грн.

4.26. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 25.03.2022 ПрАТ "Рівнеобленерго" направило на адресу позивача розрахунок за актом про порушення.

4.27. 27.05.2022 відповідач направив лист-повідомлення № 56-20/55 на адресу позивача щодо сплати за актом про від 31.12.2021 № R011714 (сума до сплати 960 818,65 грн).

4.28. Крім того, господарські суди попередніх інстанцій, розглядаючи цю справу по суті позовних вимог, установили, що в серпні 2022 року ПрАТ "Рівнеобленерго" зверталося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс", в якій просило стягнути з відповідача на користь позивача вартість необлікованої електричної енергії в сумі 960 818,65 грн та збитки в сумі 21 115,00 грн.

4.29. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 13.12.2022 у справі № 918/634/22 задоволено позов ПрАТ "Рівнеобленерго" до ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" про стягнення з відповідача на користь позивача вартості необлікованої електричної енергії в сумі 960 818,65 грн та збитків у сумі 21 115,00 грн. Вирішено стягнути з ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" на користь ПрАТ "Рівнеобленерго" вартість необлікованої електричної енергії в сумі 960 818,65 грн та збитки в сумі 21 115,00 грн.

4.30. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 апеляційну скаргу ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 13.12.2022 у справі № 918/634/22 - без змін. Крім того, вирішено поновити дію рішення Господарського суду Рівненської області від 13.12.2022 у справі № 918/634/22.

4.31. 17.04.2023 на виконання рішення Господарського суду Рівненської області від 13.12.2022 у справі № 918/634/22, яке набрало законної сили 03.04.2023, видано відповідний наказ.

4.32. Як вже зазначалося, 27.05.2022 відповідач направив лист-повідомлення № 56-20/55 на адресу позивача щодо сплати за актом про порушення від 31.12.2021 №(сума до сплати 960 818,65 грн).

4.33. Водночас позивач, вважаючи, що оспорюване рішення комісії ПрАТ "Рівнеобленерго" по розгляду актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, оформлене протоколом від 23.03.2022 № 92 засідання комісії по розгляду актів про порушення Правил користування електроенергією, не відповідає вимогам Правил роздрібного ринку електричної енергії, звернувся до Господарського суду Рівненської області із цим позовом.

4.34. Отже, спір у цій справі виник у зв`язку з наявністю чи відсутністю підстав для визнання недійсним та скасування рішення комісії ПрАТ "Рівнеобленерго" по розгляду актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, оформленого протоколом від 23.03.2022 № 92 засідання комісії по розгляду актів про порушення Правил користування електроенергією.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

5.2. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

5.3. Предметом позову в цій справі є вимоги ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" до ПрАТ "Рівнеобленерго" про визнання недійсним та скасування рішення комісії ПрАТ "Рівнеобленерго" по розгляду актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, оформленого протоколом від 23.03.2022 № 92 засідання комісії по розгляду актів про порушення Правил користування електроенергією.

5.4. Підставою позовних вимог, на думку ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс", є невідповідність оспорюваного рішення комісії ПрАТ "Рівнеобленерго" по розгляду актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, оформленого протоколом від 23.03.2022 № 92 засідання комісії по розгляду актів про порушення Правил користування електроенергією, вимогам Правил роздрібного ринку електричної енергії.

5.5. Верховний Суд зазначає, що відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі, врегульовані Законом України "Про ринок електричної енергії" (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

5.6. Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про постачання електричної енергії споживачу.

5.7. За змістом частини 3 статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний: 1) сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; 2) надавати постачальникам послуг комерційного обліку, з якими він уклав договір, доступ до своїх електроустановок для здійснення монтажу, технічного обслуговування та зняття показників з приладів обліку споживання електричної енергії; 3) дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів; 4) врегулювати у порядку, визначеному Кодексом систем розподілу, відносини щодо технічного забезпечення розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу.

5.8. Згідно зі статтею 77 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом. Правопорушеннями на ринку електричної енергії, зокрема, є: недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії; порушення вимог нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, нормативних документів з питань технічної експлуатації електричних станцій і мереж, енергетичного обладнання і мереж електроенергетичних підприємств та споживачів, виготовлення, монтажу, налагодження та випробування енергоустановок і мереж, виконання проектних робіт на енергоустановках і мережах; крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики, споживання електричної енергії без приладів обліку.

5.9. Правилами роздрібного ринку електричної енергії (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зокрема, врегульовано взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними наведеними Правилами.

5.10. Згідно з пунктом 1.1.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії ці Правила є обов`язковими для виконання всіма учасниками роздрібного ринку.

5.11. Відповідно до пункту 5.5.5 глави 5.5 розділу V Правил роздрібного ринку електричної енергії споживач, зокрема, зобов`язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію припинити власне електроспоживання відповідно до умов договору; здійснювати оплату рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору; дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів; забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та електроприладів згідно з вимогами нормативно-технічних документів та нормативно-правових актів України; забезпечувати збереження і цілісність установлених на його території та/або об`єкті (у його приміщенні) розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії та пломб (відбитків їх тавр) відповідно до акта про пломбування; невідкладно повідомляти оператора системи та постачальника послуг комерційного обліку про недоліки в роботі засобу вимірювання; не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані оператору системи та/або споживачу (основному споживачу), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача.

5.12. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 31.12.2021 представники ПрАТ "Рівнеобленерго" провели перевірку на об`єкті "Будівельний майданчик" багатоквартирного житлового будинку ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс", за результатами якої встановлено порушення пунктів 2.3.4, 8.2.4, 8.2.5, 8.4.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, а саме: порушення цілісності пломбувального матеріалу (дріт), на якому встановлена пломба з відбитками тавр інших заінтересованих сторін (заводу-виробника "Itron"), установлена на кріпленні кожуха (пломбувальний гвинт) лічильника електричної енергії № 84482897, пошкодження пломби з відбитками тавр ОСР (клейка основа) № V-B 15698807, установленої на кожусі електролічильника № 84482897, втручання в роботу лічильника.

5.13. Колегія суддів зазначає, що відповідно до підпункту 3 пункту 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії акт про порушення - це документ установленої форми, який складається для фіксації факту порушення на об`єкті споживача цих Правил та який є підставою для визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії.

5.14. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що за результатом перевірки складено акт про порушення від 31.12.2021 № R011714. У наведеному акті зазначено, що особа, яка допустила представників відповідача на об`єкт позивача, - Немеш Василь Михайлович відмовився надавати зауваження. Крім того, в акті зазначено, що в пакет засобів вимірювання електричної енергії, пломб та/або інших технічних засобів вилучено електролічильник № 84482897 та GSM-модем, а також зазначено, що екземпляр акта споживача буде надіслано рекомендованим листом з описом з повідомленням про вручення на юридичну адресу: м. Рівне, вул. Гайдамацька, 13-"Б".

5.15. Приписами пункту 8.2.6 Правил роздрібного ринку електричної енергії передбачено, що на підставі акта про порушення уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків. Комісія з розгляду актів про порушення створюється оператором системи і має складатися не менше ніж із 3 уповноважених представників оператора системи. Споживач має право бути присутнім на засіданні комісії з розгляду актів про порушення. У разі причетності споживача до порушення цих Правил у протоколі зазначаються відомості щодо обсягу та вартості необлікованої електричної енергії. В такому разі разом з протоколом споживачу надаються розрахунок обсягу та вартості необлікованої електричної енергії з посиланням на відповідні пункти глави 8.4 цього розділу та розрахункові документи для оплати необлікованої електричної енергії та/або збитків.

5.16. Частиною 1 статі 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

5.17. Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

5.18. Розглядаючи цю справу по суті позовних вимог, господарський суд першої інстанції установив, що відповідач подав клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з тим, що є судове рішення, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав у справі № 918/634/22.

5.19. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 19.10.2023 відмовлено в задоволенні клопотання ПрАТ "Рівнеобленерго" про закриття провадження у справі № 918/775/23.

5.20. Розглянувши цю справу по суті позовних вимог, господарські суди зазначили, що відповідно до пункту 3 Порядку визначення розміру і відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок викрадення електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.2006 № 122, під час проведення електротехнічного дослідження, результати якого оформлені висновком експерта від 08.02.2022 № 9917, в обов`язковому порядку повинні були залучатися представники Держспоживстандарту або його правонаступника. Однак при встановленні факту втручання позивача в роботу приладу обліку у спірних правовідносинах представники Держспоживстандарту або його правонаступника не залучалися.

5.21. Крім того, за висновком господарських судів, трасологічна експертиза є підвидом криміналістичної експертизи, а тому може проводитися виключно державними спеціалізованими установами. Водночас ТОВ "Незалежний інститут судових експертиз" при наданні висновків експерта від 08.02.2022 № 9917 здійснило трасологічне експертне дослідження, що є підвидом криміналістичної експертизи. За таких обставин висновок експертів за результатами проведення електротехнічного та трасологічного дослідження від 08.02.2022 № 9917 не є допустимим та належним доказом у справі № 918/775/23. З урахуванням викладеного господарські суди не взяли до уваги зазначений висновок експертів від 08.02.2022 № 9917.

5.22. Таким чином, за висновком господарських судів, без підтвердження належними доказами факту втручання споживача в роботу приладу обліку та без наявності відповідних висновків спеціалізованих організацій у енергопостачальника відсутні правові підстави для здійснення нарахувань.

5.23. Водночас, надаючи правову кваліфікацію доводам ПрАТ "Рівнеобленерго" про наявність підстав для закриття провадження у цій справі № 918/775/23 на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд погодився з висновками господарського суду першої інстанції про те, що відповідно до рішення Господарського суду Рівненської області від 13.12.2022 у справі № 918/634/22 предметом розгляду був не протокол від 23.03.2022 № 92, а факт порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, зафіксований у протоколі. Господарський суд Рівненської області у справі № 918/634/22 не досліджував та не встановлював як законність проведення перевірки, законність складання акта від 31.12.2021, так і законність рішення ПрАТ "Рівнеобленерго" по розгляду актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, оскільки встановлення цих обставин входить до предмета доказування у справах про визнання недійсним та скасування рішення комісії по розгляду актів про порушення, а не у справах про стягнення вартості необлікованої електричної енергії. Господарський суд Рівненської області при ухваленні рішення у справі № 918/634/22 лише зазначав на наявність акта від 31.12.2021, протоколу від 23.03.2022 № 92 та розрахунку як первинних документів, що були дійсними станом на дату ухвалення рішення.

Крім того, апеляційний господарський суд констатував, що ця справа № 918/775/23 та справа № 918/634/22 відрізняються за предметом спору, а тому в цьому випадку відсутні одночасно три однакові складові для закриття провадження у справі згідно з пунктом 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

5.24. ПрАТ "Рівнеобленерго" не погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій, а тому звернулося із касаційною скаргою на судові рішення у цій справі. ПрАТ "Рівнеобленерго", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.25. Пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.26. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстав, зазначених у пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.27. Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає, що обставини, які стали підставами для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у цьому випадку не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваних судових рішень господарських судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

5.28. ПрАТ "Рівнеобленерго" вважає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, неправильно застосували приписи статті 16 Цивільного кодексу України та не врахували висновки щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц.

5.29. При цьому скаржник зазначає, що звернення з позовом для усунення правової визначеності, яка існувала в минулому, в цій ситуації не є ефективним способом захисту. За доводами скаржника, спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Водночас, як зазначає ПрАТ "Рівнеобленерго", позивач звернувся до Господарського суду Рівненської області із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Рівненської області від 13.02.2022 у справі № 918/634/22.

За таких обставин, на думку скаржника, обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним, оскільки для захисту порушеного права позивач має ініціювати додатковий судовий спір, що і вчинено ним при поданні заяви про перегляд рішення Господарського суду Рівненської області від 13.02.2022 у справі № 918/634/22 за нововиявленими обставинами.

5.30. Колегія суддів установила, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання договору поруки припиненим та визнання договору поруки частково недійсним. У зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень:

"56. При цьому Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності.

57. Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках:

кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку;

особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником).

…59. Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

60. Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.

61. Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

62. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

63. Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася.

64. Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

65. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту".

5.31. Верховний Суд, проаналізувавши наведений висновок, на який посилається ПрАТ "Рівнеобленерго", перевіривши та надавши оцінку доводам скаржника, зазначає таке.

5.32. Частинами 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

5.33. За змістом частин 1, 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

5.34. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

5.35. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

5.36. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили би компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

5.37. Додатково в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 та постановах Верховного Суду від 06.02.2024 у справі № 916/1431/23, від 20.06.2023 у справі № 904/2470/22, від 04.04.2023 у справі № 902/311/22, від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 04.10.2022 у справі № 914/2476/20, від 08.11.2022 у справі № 917/304/21.

5.38. Водночас ефективність позовної вимоги має оцінюватися виходячи з обставин справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

5.39. При цьому Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 та постановах Верховного Суду від 06.02.2024 у справі № 916/1431/23, від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 18.10.2022 у справі № 912/4031/20, від 13.09.2022 у справі № 910/9727/21.

5.40. Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 та постановах Верховного Суду від 06.02.2024 у справі № 916/1431/23, від 20.06.2023 у справі № 904/2470/22, від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 04.10.2022 у справі № 914/2476/20, від 08.11.2022 у справі № 917/304/21.

5.41. Перевіряючи доводи ПрАТ "Рівнеобленерго" про те, що обраний ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" спосіб захисту не є ефективним, колегія суддів звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 14.01.2020 у справі № 910/17955/17, де Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога про оспорювання рішення комісії електропередавальної організації щодо визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та її вартості, оформленого протоколом з розгляду акта про порушення Правил користування електричною енергією, має розглядатися судом як вимога про визнання повністю або частково недійсним акта постачальника електричної енергії відповідно до частини 2 статті 20 Господарського кодексу України, що є способом захисту прав та інтересів, установленим законом, оскільки таке рішення комісії безпосередньо впливає на права та обов`язки відповідного суб`єкта господарювання в контексті його відносин з електропередавальною організацією, встановлює обсяг і вартість недоврахованої електроенергії та створює загрозу припинення електропостачання відповідного споживача. Подібний висновок також викладений у постановах Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 917/1569/21, від 01.06.2023 у справі № 917/1999/20, від 11.04.2024 у справі № 910/4481/18.

5.42. З урахуванням викладеного колегія суддів не може взяти до уваги доводи ПрАТ "Рівнеобленерго" про те, що обраний ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" спосіб захисту не є ефективним.

5.43. При цьому Верховний Суд зазначає, що реалізація процесуального права на перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не може впливати на оцінку ефективності обраного позивачем способу захисту порушеного права.

5.44. Таким чином, посилання скаржника на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, є необґрунтованим, оскільки висновки, викладені в оскаржуваних судових рішеннях, не суперечать висновкам, на які посилається скаржник.

5.45. Крім того, як зазначає ПрАТ "Рівнеобленерго", за наявності судового рішення, що набрало законної сили, яким вирішено спір між тими самими сторонами про той самий предмет та з тих самих підстав, повторний розгляд справи прямо заборонений законом.

5.46. Скаржник зазначає, що до предмета розгляду справи про стягнення зі споживача вартості необлікованої електричної енергії входить перевірка судом як правомірності дій оператора системи (відповідача) при проведенні перевірки (складання акта), так і правомірності проведених донарахувань. При цьому встановлення самого факту порушення, зафіксованого в акті про порушення, є визначальним для прийняття рішення про проведення таких нарахувань.

5.47. Скаржник наголошує на недопустимості повторного вирішення спору, що вже був вирішений по суті, та посилається на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 08.07.2021 у справі № 160/2592/20, від 08.09.2018 у справі № 809/487/18, від 15.04.2021 у справі № 540/169/20.

5.48. Колегія суддів установила, що постанова Верховного Суду від 08.07.2021 у справі № 160/2592/20, на яку посилається скаржник, ухвалена за адміністративним позовом ОСОБА_4 до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про оскарження рішень та зобов`язання вчинити певні дії. У зазначеній постанові Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень:

"Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними і суддя не вправі відмовити у відкритті провадження у справі.

Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення".

5.49. Колегія суддів установила, що постанова Верховного Суду від 08.09.2018 у справі № 809/487/18, на яку посилається скаржник, ухвалена за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Виробничо-торгова кондитерська фірма "Ласощі" до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення. У зазначеній постанові Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень:

"Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше".

5.50. Колегія суддів установила, що постанова Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 540/169/20, на яку посилається скаржник, ухвалена за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов`язання виконати правомірне обчислення пенсійних виплат. У зазначеній постанові Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень:

"Колегія суддів звертає увагу, що різне формулювання ОСОБА_5 позовних вимог у справах № 540/169/20 та № 647/3008/17 не змінює того факту, що ці вимоги виникли із одних тих же підстав та стосуються одного і того ж предмета позову, що зумовлює необхідність дослідження судом ідентичних обставини і норм права".

5.51. Верховний Суд з урахуванням доводів скаржника зазначає, що закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення по суті позовних вимог у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

5.52. При цьому визначений статтею 231 Господарського процесуального кодексу України перелік підстав закриття провадження у справі є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

5.53. Так, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини 1 статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною 2 статті 175 цього Кодексу.

5.54. Водночас згідно з пунктом 2 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

5.55. Таким чином, передумовою для застосування приписів пункту 2 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України є наявність такого, що набрало законної сили, рішення чи ухвали суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Однак зміна хоча би однієї з наведених складових не перешкоджає особі звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави для відмови у відкритті провадження в справі. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.01.2024 у справі № 916/2638/23, від 17.01.2024 у справі № 925/155/23, від 31.01.2024 у справі № 906/513/21.

5.56. Отже, для закриття провадження в справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України необхідна наявність одночасно трьох однакових складових: рішення у справі, що набрало законної сили, повинно бути ухвалене щодо тих самих сторін, про той самий предмет і з тих самих підстав. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.09.2023 у справі № 920/874/22, від 21.09.2023 у справі № 912/1599/22, від 12.03.2023 у справі № 925/1144/22.

5.57. Верховний Суд зазначає, що метою застосування зазначених норм процесуального права законодавець визначив як уникнення можливості формування різних висновків і тлумачень щодо наявних між сторонами обставин та правовідносин, так і уникнення застосування можливості подачі нового позову з тим самим предметом, з тих самих підстав і між тими самими сторонами як засобу, спрямованого на спробу переглянути висновки судів за результатами розгляду попереднього позову, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності.

5.58. Подання позивачем нового позову про той самий предмет і з тих самих підстав, з яких прийнято рішення в іншій справі, що вже набрало законної сили, фактично зводиться до нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить приписам пункту 1 статті 6 Конвенції.

5.59. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

5.60. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15).

5.61. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19).

5.62. Отже, предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

5.63. Водночас чинні норми Господарського процесуального кодексу України не позбавляють заявника права на розгляд спору про той же предмет у разі зазначення ним інших підстав позову та надання доказів, якими він обґрунтовує ці підстави. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.01.2024 у справі № 916/2638/23, від 12.03.2024 у справі № 925/1144/22.

5.64. Разом з тим, як установили господарські суди попередніх інстанцій, у серпні 2022 року ПрАТ "Рівнеобленерго" зверталося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс", в якій просило стягнути з відповідача на користь позивача вартість необлікованої електричної енергії в сумі 960 818,65 грн та збитки в сумі 21 115,00 грн.

5.65. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 13.12.2022 у справі № 918/634/22 задоволено позов ПрАТ "Рівнеобленерго" до ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" про стягнення з відповідача на користь позивача вартості необлікованої електричної енергії в сумі 960 818,65 грн та збитків у сумі 21 115,00 грн. Вирішено стягнути з ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" на користь ПрАТ "Рівнеобленерго" вартість необлікованої електричної енергії в сумі 960 818,65 грн та збитки в сумі 21 115,00 грн.

5.66. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 апеляційну скаргу ТОВ "Рівненський молодіжний жилий комплекс" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 13.12.2022 у справі № 918/634/22 - без змін. Крім того, вирішено поновити дію рішення Господарського суду Рівненської області від 13.12.2022 у справі № 918/634/22.

5.67. Таким чином, наведені встановлені фактичні обставини у справі № 918/775/23 свідчать про те, що у справі № 918/634/22 предметом позову є стягнення вартості необлікованої електричної енергії в сумі 960 818,65 грн та збитків у сумі 21 115,00 грн.

5.68. Водночас у цій справі № 918/775/23 предметом позову є визнання недійсним та скасування рішення комісії ПрАТ "Рівнеобленерго" по розгляду актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, оформленого протоколом від 23.03.2022 № 92 засідання комісії по розгляду актів про порушення Правил користування електроенергією.

5.69. За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій про те, що ця справа № 918/775/23 та справа № 918/634/22 відрізняються за предметом спору, а тому в цьому випадку відсутні одночасно три однакові складові для закриття провадження у справі згідно з пунктом 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

5.70. Водночас колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що за наявності судового рішення, що набрало законної сили, яким вирішено спір між тими самими сторонами про той самий предмет та з тих самих підстав, повторний розгляд справи прямо заборонений законом. Проте, як було зазначено, справа № 918/775/23 та справа № 918/634/22 відрізняються за предметом спору, а доводи скаржника наведеного не спростовують.

5.71. Таким чином, посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 08.07.2021 у справі № 160/2592/20, від 08.09.2018 у справі № 809/487/18, від 15.04.2021 у справі № 540/169/20, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки висновки, викладені в оскаржуваних судових рішеннях, не суперечать висновкам, на які посилається скаржник.

5.72. Колегія суддів установила, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 906/513/18, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом Акціонерного товариства "Житомиробленерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Малинський спецкар`єр" про стягнення 363 842,31 грн та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Малинський спецкар`єр" до Акціонерного товариства "Житомиробленерго" про скасування оперативно-господарської санкції. У зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень:

"8.21. Беручи до уваги наведене, Велика Палата Верховного Суду частково погоджується з висновками КГС ВС, викладеними в підпунктах 8.18 та 8.19 цієї постанови, та вважає за необхідне уточнити їх таким чином: пошкодження чи зрив пломб, відповідальність за збереження і цілісність яких відповідно до акта про пломбування покладено на власника (користувача) електроустановки або організацію, на території (у приміщенні) якої вони встановлені, є окремими порушеннями ПКЕЕ, які полягають у невиконанні зазначеними суб`єктами передбаченого пунктом 3.3 і підпунктом 26 пункту 10.2 ПКЕЕ обов`язку зі збереження пломб, що відповідно до пунктів 6.40, 6.41 ПКЕЕ та підпунктів 1, 2 пункту 2.1 Методики є підставою для застосування її положень та нарахування вартості необлікованої електричної енергії (плати за поставлену електричну енергію)".

5.73. З урахуванням доводів скаржника Верховний Суд зазначає, що на предмет подібності слід оцінити саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін у справі та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їх змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критерієм відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими. Подібний висновок викладений у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

5.74. Процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

Самі по собі предмет позову та сторони справи можуть не допомогти встановити подібність правовідносин за жодним із критеріїв. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст і об`єкт спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, коли позивач або відповідач неналежний). Тому порівняння сторін справи не обов`язково дозволить оцінити подібність правовідносин за суб`єктами спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пунктах 96- 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 916/1828/22, від 03.10.2023 у справі № 911/1212/22, від 03.10.2023 у справі № 922/3953/21, від 03.10.2023 у справі № 922/1653/21.

5.75. Господарські суди у справі № 906/513/18, на яку посилається скаржник, установили, що 16.08.2017 працівники постачальника у присутності директора споживача перевірили засоби обліку електричної енергії та констатували порушення споживачем пункту 10.2.26 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28, яке полягає у зриві пломби на дверях щита 0,4 кВ з дообліковим комутаційним апаратом без повідомлення енергопостачальника. При цьому Велика Палата Верховного Суду справі № 906/513/18 розмежувала відмінності в умовах настання для споживача наслідків відсутності пломб, залежно від місця, де встановлюються ці пломби. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що пломби з тавром електропередавальної організації встановлюються у місця, що унеможливлюють доступ до струмоведучих частин схеми обліку. Тому дійшла висновку, що у разі виявлення порушення у вигляді відсутності встановлених пломб з відбитками тавр енергопостачальника на затискній кришці, інших пристроях і місцях, що унеможливлюють доступ до струмоведучих частин схеми обліку, підлягають застосуванню передбачені Методикою способи визначення вартості необлікованої електричної енергії без необхідності встановлювати, чи мало місце безоблікове споживання електричної енергії.

5.76. Отже, у справі № 906/513/18, на яку посилається скаржник, спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що, на думку позивача, відповідач зірвав пломбу на дверях щита 0,4 кВ з дообліковим комутаційним апаратом, і це є порушенням Правил користування електричною енергією.

5.77. При цьому Верховний Суд констатує, що спірні правовідносини у справі № 906/513/18, на яку посилається скаржник, регулювалися, зокрема, Правилами користування електричною енергією, які втратили чинність на підставі постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312.

5.78. Натомість у справі № 918/775/23, що розглядається, актом про порушення було зафіксовано порушення цілісності пломбувального матеріалу (дріт) на якому встановлена пломба з відбитками тавр інших заінтересованих сторін (заводу виробника "itron") установлена на кріпленні кожуха (пломбувальний гвинт) лічильника електричної енергії №84482897 та пошкодження пломби з відбитками тавр ОСР (клейка основа) №V-B 15698807, установленої на кожусі електролічильника № 84482897, втручання в роботу лічильника. Господарські суди зазначили, що відповідно до абзацу 5 пункту 8.4.4 Правил роздрібного ринку електричної енергії у разі виявлення у споживача порушень, зазначених у підпунктах 2-4 пункту 8.4.2 цієї глави (у частині відсутності засобів вимірювальної техніки, пломб, індикаторів та фіксації впливу фізичних полів індикатором), обсяг та вартість необлікованої електричної енергії визначається оператором системи відповідно до положень цієї глави без проведення відповідної експертизи. При цьому суди встановили, що визначені абзацом 5 пункту 8.4.4 Правил роздрібного ринку електричної енергії порушення відповідачем не зафіксовані.

5.79. Крім того, у справі № 918/775/23, яка розглядається, спірні правовідносини регулюються, зокрема, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, які були чинними як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на момент розгляду касаційної скарги.

5.80. Водночас колегія суддів зазначає, що чинними як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на момент розгляду касаційної скарги Правилами роздрібного ринку електричної енергії передбачено, що факт пошкодження пломб та/або індикаторів, та/або засобів вимірювальної техніки, факт втручання споживача в роботу засобів вимірювальної техніки, крім випадків спрацювання індикаторів (фіксації індикаторами впливу фізичних полів), має бути підтверджений експертизою, проведеною спеціалізованою організацією (підприємством), яка має право на її проведення відповідно до законодавства (пункт 8.4.4).

5.81. Таким чином, правовідносини у справі № 906/513/18, на яку посилається скаржник, є неподібними зі справою № 918/775/23, що розглядається, з огляду на різні встановлені фактичні обставини у цих справах та відмінне матеріально-правове регулювання, що впливають на зміст відповідних правовідносин.

5.82. Крім того, на думку скаржника, господарські суди попередніх інстанцій, розглядаючи цю справу № 918/775/23, не врахували обставини, які вже були встановлені у справі № 918/634/23, помилково зазначивши, що коло обставин, які є предметом доказування в цій справі, не входили до предмета доказування у справі № 918/634/23. Тому, за доводами скаржника, господарськими судами не враховано преюдиційні обставини, встановлені в судовому рішенні, що набрало законної сили, у справі № 918/634/22.

5.83. З урахуванням викладеного скаржник вважає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, неправильно застосували приписи статті 75 Господарського процесуального кодексу України та не врахували висновки щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 916/495/21, від 17.08.2023 у справі № 925/1341/21, від 26.11.2019 у справі № 922/643/19, від 19.12.2019 у справі № 916/1041/17, від 10.10.2023 у справі № 907/969/22, від 25.04.2023 у справі № 904/9212/21, постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/11273/20.

5.84. Колегія суддів установила, що постанова Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 916/495/21, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом ОСОБА_6 до Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" про скасування рішення. У зазначеній постанові Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень:

7.28. Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

7.29. Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

7.30. Вказаний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 03.11.2020 у справі № 909/948/18.

7.31. Отже, обставини, встановлені в рішенні господарського суду Одеської області від 23.01.2020 у справі № 916/3016/19, яке набрало законної сили, відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України були правомірно враховані судами попередніх інстанцій як преюдиційні при розгляді цієї справи № 916/495/21".

5.85. Колегія суддів установила, що постанова Верховного Суду від 17.08.2023 у справі № 925/1341/21, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Старк-Моторс" до Приватного підприємства "КВІН СОІ" про встановлення земельного сервітуту. У зазначеній постанові Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень:

"Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

25. Правило про преюдицію спрямоване не лише на заборону перегляду фактів, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії".

5.86. Колегія суддів установила, що постанова Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 922/643/19, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом Комунального підприємства "Харківводоканал" до Акціонерного товариства "Харківобленерго" про зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг. У зазначеній постанові Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень:

"Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ".

5.87. Колегія суддів установила, що постанова Верховного Суду від 19.12.2019 у справі № 916/1041/17, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом виконуючого обов`язки військового прокурора Південного регіону України в інтересах держави в особі: Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до Молодіжненської сільської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Саймон" про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним з моменту укладення договору оренди земельної ділянки. У зазначеній постанові Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень:

"Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо".

5.88. Колегія суддів установила, що постанова Верховного Суду від 10.10.2023 у справі № 907/969/22, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІАМАНТ" про звільнення займаних приміщень шляхом виселення. У зазначеній постанові Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень:

"Водночас ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Важливим є те, що обставини, встановлені у справі, що є преюдиційною, мають належати до предмета доказування, тобто їх встановлення має бути необхідне для вирішення тієї справи. Оскільки предмет доказування спочатку визначається підставами позову, а потім обґрунтовується нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору, то питання про те, чи належав певний факт до предмета доказування, є питанням права, а не факту.

Питання факту це питання про те, чи була наявна/відсутня певна обставина, що має значення для вирішення певного спору. Фактичні обставини встановлюються через доказування. Доказування дає змогу відтворити той чи інший фрагмент дійсності в асортименті значущості для справи (предмет доказування). Юридична ж кваліфікація фактичних обставин здійснюється через співвіднесення певної обставини з певними юридичними нормами. Отже, юридичний факт - це передбачена нормами права конкретна життєва обставина (дія, подія), котра є підставою для настання певних юридичних наслідків. Життєвий факт набуває ознак юридичного внаслідок юридичної кваліфікації, правозастосування. Таким чином, юридичний (правовий) факт - це той же самий життєвий факт, але в контексті наявності його правової регламентації.

Преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

…Верховний Суд зазначає, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів. У свою чергу відмінність підстав позовів, що були заявлені раніше, від підстав позову у справі, що розглядається (як встановлено місцевим господарським судом), за однакової кваліфікації дій в частині розгляду питання про дотримання орендарем умов договору, піддає сумніву правильність та стабільність висновків судів у раніше розглядуваних справах та самих судових актів, які набрали законної сили, у зв`язку з чим відповідна протилежна оцінка обставин повинна бути тією мірою обґрунтована, в якій вона б не ставила під сумнів висновків, зроблених у інших справах, за аналогічними позовами між відповідними учасниками справи.

Разом з тим надання іншої оцінки певним обставинам під час розгляду справи № 907/969/22, які оцінювались при розгляді справи № 907/584/21 між тими ж сторонами спору, ставить під сумнів правильність та однозначність зроблених судами висновків у відповідному попередньому судовому рішенні. Оскільки судове рішення (у іншій справі) набрало законної сили і є обов`язковим для виконання, у зв`язку з чим правильність зроблених у них висновків презюмується, суд не може надавати протилежну оцінку таким обставинам у справі, що переглядається, обмежившись лише формальним посиланням на відсутність преюдиційних обставин для розгляду конкретної справи в розумінні положень ст. 75 ГПК України, не навівши достатньо переконливих підстав для неврахування висновків, зроблених за результатами дослідження обставин, зокрема, у справі № 907/584/21".

5.89. Колегія суддів установила, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/11273/20, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" про стягнення 1 825 309,75 грн. У зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень:

"59. Питання правової визначеності та передбачуваності є невід`ємною складовою верховенства права. Однакове застосування закону забезпечує його загальнообов`язковість, поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

60. Ключовими елементами принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, виконуваність судових рішень, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів насамперед судів.

61. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

62. Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні".

5.90. Колегія суддів установила, що постанова Верховного Суду від 25.04.2023 у справі № 904/9212/21, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара до Дніпровської міської ради про визнання недійсним рішення. У зазначеній постанові Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень:

"21. При цьому варто відмітити, що чинний ГПК України вирішення питання про визнання обставин преюдиційними не ставить в залежність від сформульованого позивачем в іншій справі предмета позовних вимог, а тому висновки апеляційного господарського суду і у цій частині є помилковими, неможливість врахування як преюдиційних обставин, що встановлені у рішенні суду від 17.08.2007 у справі № 39/341-07, є передчасними".

5.91. Верховний Суд з урахуванням доводів скаржника зазначає, що відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

5.92. Преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.04.2024 у справі № 921/186/23, від 30.01.2024 у справі № 916/542/18.

5.93. Правило про преюдицію спрямоване не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального встановлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 910/8641/21, від 16.05.2023 у справі № 910/17367/20.

5.94. Водночас із урахуванням установлених обставин Верховний Суд погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій про те, що відповідно до рішення Господарського суду Рівненської області від 13.12.2022 у справі № 918/634/22 предметом розгляду у справі був не протокол від 23.03.2022 № 92, а факт порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, зафіксований у протоколі. Господарські суди попередніх інстанцій також правильно врахували, що суд у справі № 918/634/22 не досліджував та не встановлював як законність проведення перевірки, так і законність складання акта від 31.12.2021 та законність рішення ПрАТ "Рівнеобленерго" по розгляду актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, оскільки встановлення таких обставин входить до предмета доказування у справах про визнання недійсним та скасування рішення комісії по розгляду актів про порушення, а не у справах про стягнення вартості необлікованої електричної енергії.

5.95. За таких обставин не можуть бути враховані доводи скаржника про те, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, неправильно застосували приписи статті 75 Господарського процесуального кодексу України та не врахували висновки щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 916/495/21, від 17.08.2023 у справі № 925/1341/21, від 26.11.2019 у справі № 922/643/19, від 19.12.2019 у справі № 916/1041/17, від 10.10.2023 у справі № 907/969/22, від 25.04.2023 у справі № 904/9212/21, постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/11273/20.

5.96. Скаржник також зазначає, що Порядок визначення розміру і відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок викрадення електричної енергії, на який послалися суди, втратив чинність після набрання чинності Законом України "Про ринок електричної енергії", а тому не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки Верховна Рада України, яка є найвищим органом законодавчої влади, чітко визначила строк дії нормативних актів, прийнятих на виконання Закону України "Про електроенергетику". Зокрема, пунктом 22 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що нормативно-правові акти, прийняті на виконання Закону України "Про електроенергетику", діють до набрання чинності нормативно-правовими актами, затвердженими на виконання цього Закону.

5.97. З урахуванням доводів скаржника колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 3 Порядку визначення розміру і відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок викрадення електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.2006 № 122, факти пошкодження приладів (систем) обліку, пломб на приладах, а також факти втручання в їх роботу, що призвели до заниження показань, встановлюються спеціалізованими організаціями (підприємствами), які мають право на проведення відповідної перевірки, із залученням представників Держспоживстандарту.

5.98. Верховний Суд зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України від 08.02.2006 № 122 на момент призначення відповідачем 05.01.2022 електротехнічного та трасологічного дослідження з метою встановлення факту втручання позивача в роботу лічильника електричної енергії та на цей час є чинною; термін її дії Кабінетом Міністрів України не визначався; скасування цього нормативно-правового акта шляхом видання спеціального припису про втрату цим актом чинності не було; визнання постанови за рішенням адміністративного суду або Конституційного Суду України неконституційною або нечинною внаслідок невідповідності закону чи іншому нормативно-правовому акту вищої юридичної сили не було. Таким чином, спірні правовідносини врегульовані, крім іншого, й цією постановою. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01.06.2022 у справі № 908/859/19, від 21.12.2023 у справі № 911/2133/19.

5.99. Наведеним спростовуються доводи скаржника про те, що Порядок визначення розміру і відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок викрадення електричної енергії, на який послалися суди, втратив чинність.

5.100. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій про те, що відповідно до пункту 3 Порядку визначення розміру і відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок викрадення електричної енергії, під час проведення електротехнічного дослідження, результати якого оформлені висновком експерта від 08.02.2022 № 9917, в обов`язковому порядку повинні були залучатися представники Держспоживстандарту або його правонаступника. Однак, як установили суди, при встановленні факту втручання позивача в роботу приладу обліку у спірних правовідносинах представники Держспоживстандарту або його правонаступника не залучалися.

5.101. Щодо неврахування судом висновку експертів скаржник зазначає, що Верховний Суд у постанові від 07.05.2019 у справі № 911/962/18 прийняв та визнав належним доказом висновок ТОВ "Незалежний інститут судових експертиз", складений експертом Пампухою Г. Г. (свідоцтво судового експерта № 1792, видане на підставі рішення Міністерства юстиції України від 27.05.2016). Цей експерт брав участь і у складанні висновку в цій справі.

5.102. Колегія суддів, перевіряючи зазначені доводи скаржника, зазначає, що відповідно встановлених судами фактичних обставин справи № 911/962/18, на яку посилається скаржник, у справі № 911/962/18 за результатами проведення електротехнічного дослідження на замовлення відповідача було складено висновок експерта за результатами проведення електротехнічного дослідження від 13.03.2018 № 9010.

5.103. Натомість у цій справі № 918/775/23, яка розглядається, висновок експертів складено за результатами проведення електротехнічного та трасологічного дослідження від 08.02.2022 № 9917.

5.104. Водночас колегія вважає за необхідне врахувати останню правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 917/602/21.

5.105. Верховний Суд у постанові від 04.07.2023 у справі № 917/602/21 зазначив, що відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

5.106. Згідно із частиною 1 статті 2 Закону України "Про судову експертизу" законодавство України про судову експертизу складається із цього Закону, інших нормативно-правових актів.

5.107. Частиною 1 статті 7 Закону України "Про судову експертизу" передбачено, що судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

5.108. Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про судову експертизу" організація науково-методичного забезпечення судово-експертної діяльності та організаційно-управлінські засади діяльності державних спеціалізованих установ покладаються на міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, до сфери управління яких належать державні спеціалізовані установи, що здійснюють судово-експертну діяльність.

5.109. Відповідно до статей 7, 8 Закону України "Про судову експертизу" та з метою забезпечення єдиного підходу при проведенні судових експертиз і підвищення якості проведення судових експертиз наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 затверджено Інструкцію про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень.

5.110. Саме Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень передбачено вимоги, яким має відповідати висновок експерта, а також порядок призначення експертизи.

5.111. Відповідно до пункту 1.2.1 зазначеної Інструкції "трасологічна (крім досліджень слідів пошкодження одягу, пов`язаних з одночасним спричиненням тілесних ушкоджень, які проводяться в бюро судово-медичної експертизи), експертиза" є підвидом "криміналістичної експертизи".

5.112. Згідно із частиною 3 статті 7 Закону України "Про судову експертизу" виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

5.113. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України (частина 2 статті 7 Закону України "Про судову експертизу").

5.114. Отже, трасологічна експертиза є підвидом криміналістичної експертизи, а тому може проводитись виключно державними спеціалізованими установами. Подібний висновок також викладений у постанові Верховного Суду від 29.08.2023 у справі № 916/476/21.

5.115. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про судову експертизу" судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, а в інших випадках - також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

5.116. За таких обставин господарські суди попередніх інстанцій, розглядаючи цю справу по суті позовних вимог, обґрунтовано врахували саме останню правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 917/602/21, та зазначили, що трасологічна експертиза є підвидом криміналістичної експертизи, а тому може проводитися виключно державними спеціалізованими установами.

5.117. Отже, Верховний Суд констатує, що наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень господарських судів попередніх інстанцій з цих підстав.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.118. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

5.119. Зміст наведеної норми права свідчить про те, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

5.120. При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 та постановах Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 916/1828/22, від 30.05.2023 у справі № 918/707/22, від 23.05.2023 у справі № 910/10442/21, від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19.

5.121. Крім того, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 916/1828/22, від 30.05.2023 у справі № 918/707/22, від 18.05.2023 у справі № 927/1177/21, від 04.04.2023 у справі № 902/311/22.

5.122. На думку скаржника, в цьому випадку мало місце зловживання як процесуальними правами (неодноразове подання позовних заяв однакового змісту з недоліками позовної заяви), так і матеріальними (спір між сторонами, вже вирішений судом у справі № 918/634/22).

5.123. Скаржник зазначає, що позивач штучно створив спір за наявності юридичної визначеності між сторонами та обрав неналежний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

5.124. За доводами ПрАТ "Рівнеобленерго", позивач у справі № 918/775/23 шість разів подавав позовну заяву з тотожними недоліками. Після розподілу позову на певний склад суду позивач не усував недоліки позовної заяви, внаслідок чого матеріали позовної заяви повертались позивачу. Тільки з шостого разу, після визначення складу суду, що буде розглядати справу, позивач усунув недоліки і відповідне судове провадження було відкрито.

5.125. ПрАТ "Рівнеобленерго" з посиланням на приписи статті 43 Господарського процесуального кодексу України вважає, що на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо можливості захисту права особи в разі зловживання нею процесуальними правами при поданні позовної заяви.

5.126. Крім того, на думку скаржника, не цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо співвідношення права кожного на розгляд його справи в господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (частина 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України), із зловживанням особою правом на судовий захист на етапі звернення до суду (частина 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України), тобто, чи може суд залишити без розгляду позовну заяву в разі, якщо така заява подана з метою маніпулювання автоматизованою системою розподілу справ, та співвідношення таких дій з правом кожного на судовий захист з огляду на обов`язок суду вживати заходи для запобігання зловживанню процесуальними правами (частина 4 статті 43 Господарського процесуального кодексу України).

5.127. З урахуванням доводів скаржника колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

5.128. Згідно із частиною 3 статті 43 Господарського процесуального кодексу України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

5.129. Колегія суддів зазначає, що зловживання процесуальними правами - це процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників господарського процесу (їх представників), що призводять до порушення процесуальних прав інших учасників процесу, з метою перешкоджання господарському судочинству, що є підставою для застосування судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом). Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 922/4278/21, від 27.07.2023 у справі № 910/12713/22.

5.130. Водночас у матеріалах справи відсутні копії поданих позивачем до Господарського суду Рівненської області позовних заяв, на які відповідач посилається на обґрунтування доводів про зловживання правом позивачем, що унеможливлює перевірку відповідних доводів скаржника.

5.131. При цьому матеріали справи свідчать про те, що відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом на звернення до господарського суду першої інстанції із заявою про зловживання позивачем процесуальними правами.

Крім того, відповідач, вважаючи, що склад господарського суду першої інстанції визначено незаконно, мав право відповідно до пункту 5 частини 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України подати заяву про відвід судді. Однак відповідач не скористався наданими йому процесуальним законодавством правами.

5.132. Таким чином, за результатами розгляду цієї справи Верховний Суд не установив порушення та неправильного застосування судами приписів статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Оскільки скаржник не довів неправильного застосування приписів статті 43 Господарського процесуального кодексу України та не довів необхідності застосування у спірних правовідносинах положень статті 43 Господарського процесуального кодексу України, у Верховного Суду відсутні підстави для формування висновку у цій справі щодо застосування положень статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

5.133. Отже, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень господарських судів попередніх інстанцій з цих підстав.

5.134. Крім того, деякі доводи скаржника зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судами при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками господарських судів, які покладені в основу оскаржуваних судових рішень про задоволення позовних вимог у цій справі.

5.135. Верховний Суд також зазначає, що інші доводи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з приписами частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.3. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

7. Судові витрати

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 та рішення Господарського суду Рівненської області від 31.10.2023 у справі № 918/775/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак