ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" травня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/2177/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.
за участю секретаря судового засідання Кафланової А.С.,
розглянувши заяву позивача товариства з обмеженою відповідальністю ЛАКОСА про розподіл судових витрат /вх. № 2-699/24 від 24.04.2024/ у справі № 916/2177/23
про стягнення заборгованості у розмірі 4 471 544,14 грн
за участі представників сторін:
Господарським судом Одеської області розглядалася справа № 916/2177/23 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ЛАКОСА до державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Ренійської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація Ренійського морського порту) про стягнення заборгованості за договором № 2-В-РЕФ-21 від 06.01.2021 у розмірі 4 471 544,14 грн, з яких: 2 852 221,90 грн основний борг за грудень 2021 року; 688 049,71 грн пеня; 820 387,52 грн інфляція; 110 885,01 грн 3 % річних.
У судовому засіданні 19.04.2024 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі № 916/2177/23 про часткове задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю ЛАКОСА. Рішенням стягнуто з державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Ренійської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація Ренійського морського порту) на користь товариства з обмеженою відповідальністю ЛАКОСА заборгованість за договором № 2-В-РЕФ-21 від 06.01.2021 у розмірі 3 989 909,34 грн, з яких: 2 852 221,90 грн основний борг за грудень 2021 року; 206 414,91 грн пеня; 820 387,52 грн інфляція; 110 885,01 грн 3 % річних.
24.04.2024 на адресу суду надійшла заява позивача товариства з обмеженою відповідальністю ЛАКОСА про розподіл судових витрат /вх. № 2-699/24/ у справі № 916/2177/23, в якій позивач просить вирішити питання про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 199 495,47 грн. без ПДВ.
Ухвалою суду від 24.04.2024 прийнято до розгляду заяву позивача товариства з обмеженою відповідальністю ЛАКОСА про розподіл судових витрат /вх. № 2-699/24 від 24.04.2024/ у справі № 916/2177/23; розгляд заяви призначено на 01.05.2024 об 11:20 год.
Відповідач вказує, що Акті наданих послуг №1 від 24.04.2024 заявником підтверджено надання лише частини послуг визначених у додатку №1 до договору №161/19. Проте, вартість наданих послуг заявником не підтверджено належними і допустимими доказами. З наданих до клопотання доказів не вбачається, які витрати здійснені на надання цих послуг.
Відповідач вказує, що сторонами у Додатку №2 до договору №164/19 погоджено відкладальну умову про сплату гонорару адвокату клієнтом (протягом 5 банківських днів від дня отримання Клієнтом від Боржника коштів або майна в порядку погашення заборгованості). Така умова суперечить приписам п. 8 ст. 129 ГПК України, а тому не може бути прийнята судом до уваги.
До судового засідання сторони не з`явилися, повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 244 ГПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Дослідивши матеріали справи в частині заяви позивача товариства з обмеженою відповідальністю ЛАКОСА про розподіл судових витрат /вх. № 2-699/24 від 24.04.2024/ у справі № 916/2177/23, господарський суд зазначає наступне.
За приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з засад господарського судочинства.
Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Вказаною статтею передбачено, якими доказами заявник повинен підтверджувати розмір витрат на професійну правничу допомогу. У разі недотримання заявником вимог частини 4 вказаної статті щодо співмірності розміру заявлених до відшкодування витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката лише за клопотанням сторони. Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Вказана правова позиція викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Разом з цим, об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. У ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Тобто, "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку, викладеному у вищевказаній постанові.
У постанові від 05.10.2021 в справі № 907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.
Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За правилами ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Судом встановлено, що у позовній заяві, датованій від 17.05.2023, позивачем визначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових на правову допомогу у розмірі 223 577,20 грн.
З матеріалів справи вбачається, що з метою захисту порушених прав, 15.02.2023 між між ТОВ «» та Адвокатським бюро укладено договір про надання правової допомоги №164/19, за умовами якого Адвокат бере на себе зобов`язання, зокрема, представляти інтереси Клієнта та вести від імені Клієнта справи у всіх судових установах України відповідно до повноважень визначених пунктом 1.1 договору; даний договір укладається між Клієнтом та Адвокатським бюро для отримання правової допомоги виключно в межах послуг визначених в Додатку №1 доданого до договору та доручень наданих Клієнтом (п. 4.1); Клієнт оплачує вартість послуг (гонорар) Адвокатському бюро у відповідності із умовами даного договору (п. 5.1); вартість та порядок оплати послуг визначається окремим Додатком, який є невід`ємною частиною даного договору. Клієнт зобов`язаний повністю виплатити зазначену в рахунку суму не пізніше 5-х (п`яти) банківських днів згідно виставленого Адвокатським бюро рахунку, якщо інше не відображене в рахунку (п.5.2); оплата послуг здійснюється на підставі виставленого рахунку. В рахунок будуть включені сума гонорару та/або понесені Адвокатським бюро затрати за відповідний період (п. 5.4).
Згідно Додатку №1 від 15.02.2023 до договору №164/19 Адвокатське бюро на умовах даного договору зобов`язується надати наступні послуги Клієнту:
1. Надання усних або письмових консультацій, роз`яснень з правових питань щодо стягнення заборгованості за договором про надання послуг №2-В-РЕФ-21 від 06.01.2021 з ДП «АМПУ» в особі Ренійської філії ДП «АМПУ».
2. Правовий аналіз документів Клієнта з питань стягнення заборгованості за договором про надання послуг №2-В-РЕФ-21 від 06.01.2021 з ДП «АМПУ» в особі Ренійської філії ДП «АМПУ».
2.1. Підготовка та подача позовної заяви до суду про стягнення заборгованості за договором про надання послуг №2-В-РЕФ-21 від 06.01.2021 з ДП «АМПУ» в особі Ренійської філії ДП «АМПУ» (в тому числі пені, інфляційних втрат та 3% річних).
2.2. Комплексне представництво інтересів Клієнта в судових органах пов`язаних із поданням позовної заяви визначеної в п. 2.1 цього Додатку.
3. Участь у перемовах Клієнта з ДП «АМПУ» в особі Ренійської філії ДП «АМПУ» щодо мирового врегулювання, як в позасудовому порядку, так і шляхом укладення мирової угоди в межах розгляду судової справи, так і на стадії виконання судового рішення.
4. Супутні доручення Клієнта в межах виконання договору.
5. Супровід примусового виконання судового рішення щодо стягнення заборгованості за договором про надання послуг №2-В-РЕФ-21 від 06.01.2021 (в тому числі пені, інфляційних втрат та 3% річних).
За умовами Додатку №2 від 15.02.2019 до договору №164/19: оплата послуг визначених у Додатку №1 складається з основної оплати (гонорару), який становить 5 (п`ять) % від визначеної судом або сторонами суми коштів в рахунок погашення заборгованості на користь Клієнта в межах стягнення заборгованості за договором про надання послуг №2-В-РЕФ-21 від 06.01.2021 з ДП «АМПУ» в особі Ренійської філії ДП «АМПУ» (в тому числі пені, інфляційних втрат та 3% річних) (п. 2); загальний розмір гонорару визначеного у п. 2 даного Додатку відображається в Акті наданих послуг та рахунку, який підписується по факту наданих послуг за наслідком визначення загальної суми призначеної до стягнення у судовому рішенні/або узгодженої між Клієнтом та Боржником суми заборгованості призначеної до виплати в межах позасудового врегулювання спору/або узгодженої між Клієнтом та Боржником суми заборгованості призначеної до виплати в межах укладення мирової угоди (п. 2.4); оплата гонорару здійснюється протягом 5 банківських днів на рахунок Адвокатського бюро від дня отримання Клієнтом від Боржника коштів або майна в порядку погашення заборгованості за договором про надання послуг №2-В-РЕФ-21 від 06.01.2021 з ДП «АМПУ» в особі Ренійської філії ДП «АМПУ» (в тому числі пені, інфляційних втрат та 3% річних)
За Актом наданих послуг №1 від 24.04.2024 в межах виконання умов договору №164/19 Бюро надало, а Клієнт (ТОВ «ЛАКОСА») прийняв наступні послуги:
- з правового аналізу документів Клієнта на визначення підстав для звернення до суду з позовною заявою з питань стягнення заборгованості за договором про надання послуг №2-В-РЕФ-21 від 06.01.2021 з ДП «АМПУ» в особі Ренійської філії ДП «АМПУ»;
- підготовка та подача позовної заяви до суду про стягнення заборгованості за договором про надання послуг №2-В-РЕФ-21 від 06.01.2021 з ДП «АМПУ» в особі Ренійської філії ДП «АМПУ» (в тому числі пені, інфляційних втрат та 3% річних);
- участь у судових засіданнях під час розгляду справи №916/2177/23;
- ознайомлення з позицією відповідача у справі №916/2177/23;
- підготовка та подання документів по суті справи №916/2177/23;
- виготовлення копій доказів долучених до позовної заяви в межах розгляду справи №916/2177/23 та направлення копій учасникам справи.
В п. 2 Акту визначено, що загальна вартість послуг за договором, відповідно до умов Додатку № 2 до Договору склала 199 495,47 грн без ПДВ.
Судом встановлено, що представництво товариства з обмеженою відповідальністю ЛАКОСА в Господарському суді Одеської області здійснювалось адвокатом Шараг О.В. на підставі ордеру ВН № 1248191 від 16.05.2024.
Враховуючи вищевказані докази, суд зазначає про доведеність позивачем факту надання йому правничої допомоги.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд враховує, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Дослідивши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, проаналізувавши акт наданих послуг № 1 від 24.04.2024, застосовуючи зазначені вище критерії розумності розміру заявлених позивачем до відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, їх необхідності та співмірності зі складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи всі аспекти та характер спірних правовідносин у справі та виходячи із загальних засад господарського законодавства щодо принципів диспозитивності, змагальності сторін, рівності усіх учасників, господарський суд з урахуванням критерію реальності, дійсності, необхідності, розумності їх розміру, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 199 495,47 грн., є необґрунтованими.
Так, дослідивши та оцінивши заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з доданими до неї документами, суд враховує:
1) рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі;
2) обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору.
Заявлений адвокатом до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 199 495,47 грн. не відповідає критеріям, що наведені у частині 4 статті 126 ГПК України, оскільки надані послуги охоплюються однією послугою зі здійснення підготовки заяви по суті спору (в межах якої і формується правова позиція сторони по суті спору).
Суд вважає безпідставним включення до переліку послуг з правової допомоги адвоката послуг: «…подача позовної заяви до суду…», «…подання документів по суті справи …», « виготовлення копій доказів … та направлення копій учасникам справи». Оскільки технічне копіюванням документів у вигляді поліграфічних послуг, їх завіряння, направлення документів не є різновидом правничої допомоги, та не вимагає застосування професійних знань адвоката, тому такі дії не можуть бути віднесені до витрат на правничу допомогу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.12.2020 у справі № 808/1849/18.
При цьому суд зауважує, діючим законодавством України встановлено, що витрати на оплату правничої допомоги підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх сторона уже сплатила чи їх вона ще має сплатити (ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).
Ця позиція відображена також у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, де зазначено, що витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, але за умовою підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості (п.1 ч.2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу Кодексу).
Отже, наявність або відсутність у матеріалах справи платіжного доручення (квитанції) щодо сплати витрат на надання правої допомоги не має значення, якщо понесені витрати підтверджені належними та допустимими доказами. У зв`язку із чим суд відхиляє заперечення відповідача у цій частині.
Зважаючи на складність справи, надані послуги, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат, господарський вважає за належне стягнути з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн.
Проаналізувавши встановлені обставини в їх сукупності, господарський суд приходить до висновку, що заява позивача товариства з обмеженою відповідальністю ЛАКОСА про розподіл судових витрат /вх. № 2-699/24 від 24.04.2024/ у справі № 916/2177/23 підлягає частковому задоволенню, так як частково обґрунтована та доведена.
При цьому, суд господарський суд зазначає, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.01.2022 року в справі № 911/2737/17 та від 21.10.2021 року в справі № 420/4820/19).
Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Керуючись ст.ст. 129, 244, 254-255 Господарського процесуального кодексу України суд
1. Заяву позивача товариства з обмеженою відповідальністю ЛАКОСА про розподіл судових витрат /вх. № 2-699/24 від 24.04.2024/ у справі № 916/2177/23 задовольнити частково.
3. В іншій частині вимог відмовити.
Додаткове рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.
Накази видати після набрання додатковим рішенням законної сили.
Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Додаткове рішення складено та підписано 13.05.2024.
Суддя Н.Д. Петренко