ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

"15" травня 2024 р. Справа№ 910/423/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Алданової С.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 (митрополит ОСОБА_1)

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2023, повний текст якого складено та підписано 27.06.2023

у справі № 910/423/23 (суддя Котков О.В.)

за позовом Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври/Чоловічий монастир/Української православної церкви

до Національного заповіднику «Києво-Печерська лавра»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - 1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_3

3. ОСОБА_4

4. ОСОБА_5

5. ОСОБА_6

6. ОСОБА_7

7. ОСОБА_8

8. ОСОБА_9

9. ОСОБА_10

10. ОСОБА_11

11. ОСОБА_12

12. ОСОБА_13

13. ОСОБА_14

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - 14. Міністерство культури та інформаційної політики України

про усунення перешкод у користуванні майном

В С Т А Н О В И В :

05 січня 2023 року Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври/Чоловічий монастир/Української православна церква звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного заповіднику «Києво-Печерська лавра» про:

- усунення перешкоди Свято-Успенській Києво-Печерській Лаврі/Чоловічий монастир/Української Православної Церкви у користуванні майном, (а саме у доступі та здійсненні Богослужінь та релігійних обрядів священнослужителями Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври /Чоловічий монастир/Української Православної Церкви у будівлі Успенського собору (корпус №80), наданим в почасове безоплатне користування згідно договору № 1-б від 17 червня 2016 року, укладеного між Національним Києво-Печерським історико-культурним заповідником (Національний заповідник «Києво-Печерська лавра») та Свято-Успенською Києво-Печерською Лаврою/Чоловічий монастир/Української Православної Церкви;

- усунення перешкоди Свято-Успенській Києво-Печерській Лаврі/Чоловічий монастир/Української Православної Церкви у користуванні майном, (а саме у доступі та здійсненні Богослужінь та релігійних обрядів священнослужителями Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври /Чоловічий монастир/Української Православної Церкви у будівлі Трапезною церквою Трапезною палатою (корпус № 29), наданим в почасове безоплатне користування згідно договору № 2-б від 17 червня 2016 року, укладеного між Національним Києво-Печерським історико-культурним заповідником (Національний заповідник «Києво-Печерська лавра») та Свято-Успенською Києво-Печерською Лаврою/Чоловічий монастир/Української Православної Церкви.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 у справі №910/423/23 в позові відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 , з посиланням на ч. 1 ст. 254 ГПК України, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 у справі №910/423/23 повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Також, в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження та клопотання про звільнення його від сплати судового збору враховуючи його майновий стан на підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 06.03.2024 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2024 апеляційну скаргу залишено без руху на підставі ст.ст. 256, 258, 260 ГПК України, оскільки скаржником пропущено строк на апеляційне оскарження рішення у цій справі, а наведені ним в апеляційній скарзі обставини визнанні судом неповажними. Також, скаржником не надано доказів сплати судового збору у розмірі 8052,00 грн.

Натомість, скаржником до апеляційної скарги додано клопотання про звільнення його від сплати судового збору, в обґрунтування якого скаржник - ОСОБА_1 (митрополит ОСОБА_1) просить врахувати його майновий стан, оскільки він знаходиться на повному забезпеченні монастиря та не отримує грошової допомоги. Крім того зазначив, що його активи заблоковано строком на п`ять років. На підтвердження цих обставин, скаржником додано до апеляційної скарги копію довідки Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври /Чоловічий монастир/Української Православної Церкви №20/13 від 04.03.2024 та копію рішення Ради національної безпеки та оборони України «Про окремі аспекти діяльності релігійних організацій в Україні і застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 01.12.2022.

Дослідивши додані до апеляційної скарги докази, колегією було встановлено, що скаржником не підтверджено свій майновий стан, а саме не надано довідки про доходи за попередній календарний рік/довідки Державної податкової служби України про розмір його доходу за період з 1 кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 рік, які підтверджують, що розмір судового збору в цій справі у розмірі 8 052,00 грн дійсно перевищує 5 % розміру його річного доходу за попередній календарний рік.

З огляду на викладене, оскільки скаржник - ОСОБА_1 (митрополит ОСОБА_1) не підпадає під коло осіб, на яких розповсюджуються норми статті 8 Закону України "Про судовий збір", не підтверджено свій майновий стан.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2024 суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 (митрополит ОСОБА_1) про звільнення його від сплати судового збору.

Отже, враховуючи допущені недоліки при поданні апеляційної скарги, ОСОБА_1 було запропоновано для усунення недоліків апеляційної скарги обґрунтувати передбачені процесуальним законом підстави подання цієї скарги (із урахуванням змісту цієї ухвали) та навести інші підстави для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з доказами на їх підтвердження, а також надати докази сплати судового збору у розмірі 8 052,00 грн за подання скарги на рішення суду першої інстанції.

Роз`яснено скаржнику, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали останній має право усунути недоліки зазначені у її мотивувальній частині, надавши суду відповідні докази. Попереджено скаржника, скаржника, що невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали є підставою для повернення апеляційної скарги або відмови у відкритті апеляційного провадження.

Копію ухвали Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2024 скаржник отримав 22.03.2024, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення за трек-номером 572 (а.с. 1, т. 7).

Отже, визначений судом строк для усунення недоліків апеляційної скарги сплив 01.04.2024.

Станом на 15.05.2024, у строк встановлений судом, скаржником не усунуто недоліки, вказані в ухвалі суду від 11.03.2024 шляхом подання відповідної заяви.

Відтак, інших підстав для поновлення пропущеного процесуального строку скаржник не надав шляхом подання заяви про усунення недоліків та не надано доказів сплати судового збору у розмірі 8 052,00 грн.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, враховуючи що її недоліки не усунено, колегія зазначає про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

При цьому, учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного тексту рішення (п. 1 ч. 2 ст. 256 ГПК України).

Статтею 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

При цьому поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яке він використовує виходячи із поважності причин пропуску строку на оскарження.

Так, з матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення прийнято Господарським судом міста Києва 13.06.2023, повний текст якого складено 27.06.2023. Таким чином, в силу приписів ст. 256 ГПК України, останнім днем двадцятиденного строку для подання апеляційної скарги на рішення суду у даній справі є 17.07.2023.

Отже, зацікавлена особа має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду за умови подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

При поданні апеляційної скарги, обґрунтовуючи причини пропуску процесуального строку, апелянт зазначив, що:

- з повним текстом оскарженого рішення він ознайомився в Єдиному державному реєстрі судових рішень 01.03.2024;

- відносно нього здійснюється кримінальне провадження, у межах якого до нього застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який було змінено на цілодобовий домашній арешт із забороною залишати місце свого проживання; згодом запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту було змінено на тримання під вартою;

- він є ченцем Монастиря, а у подібних спорах у справах №910/4552/23, №910/423/23 суд поновив пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ченцям Монастиря;

- він не є учасником справи, тому наявні підстави для поновлення пропущеного процесуального строку.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, колегія дійшла висновку, що заявник належним чином не довів, що зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження є поважними з огляду на наступне.

Згідно матеріалів справи, позивачем у справі №910/423/23 є Свято-Успенська Києво-Печерська Лавра/Чоловічий монастир/Української православної церкви (далі - Києво-Печерська Лавра).

З Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців у графі «Прізвище, ім`я та по батькові осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреностей, у тому числі підписувати договори, та наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи та фізичної особи-підприємця» вбачається, що ОСОБА_1 є керівником Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври/Чоловічого монастиря/Української православної церкви (позивач у справі). (а.с. 17-18, т. 1).

Доказів того, що ОСОБА_1 (митрополит ОСОБА_1) звільнений з посади керівника Києво-Печерської Лаври скаржником не надано.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що 30.06.2023 Свято-Успенській Києво-Печерській Лаврі/Чоловічий монастир/Української Православної Церкви вручено повний текст оскарженого судового рішення (а.с. 202, т. 1). Тобто, згідно положень п. 1 ч. 2 ст. 256 ГПК України до 20.07.2023 останній має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду за умови подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня отримання повного тексту рішення суду.

Отже, з моменту оголошення оскаржуваного рішення суду скаржник, як керівник юридичної особи, що є позивачем у справі, мав би бути обізнаний про наявність справи та прийняття у ній рішення судом першої інстанції.

Водночас скаржник звернувся з апеляційною скаргою 06.03.2024, тобто із значним пропуском процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції більше ніж пів року.

В контексті вищевикладеного, колегією було враховано, що під час розгляду справи в суді першої інстанції від імені позивача діяв представник - адвокат Чекман Микита Петрович, який подав від імені Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври/Чоловічий монастир/Української Православної Церкви позовну заяву та апеляційну скаргу (а.с. 1-8, т. 1; 203-207, т. 2). Ці обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи ордерами на надання правничої (правової) допомоги позивачу №1264095 від 05.01.2023 та №1299107 від 17.07.2023, адвокат Чекман М.П. здійснює представництво позивача на підставі укладеного з Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври/Чоловічий монастир/Української Православної Церкви договору про надання правової допомоги б/н від 28.12.2022.

При цьому в засобах масової інформації міститься численна інформація (у тому числі публічні заяви адвоката Чекмана М.П.), що цей адвокат, який підписав та подав апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 у цій справі, одночасно захищає інтереси ОСОБА_1 .

Отже, залишаючи апеляційну скаргу без руху колегія дійшла висновку, що заявник не надав належних та допустимих доказів того, що за такий тривалий час він не мав об`єктивної можливості здійснити оскарження судового рішення в апеляційному порядку. Також скаржник в обґрунтування поважності причин пропуску строку апеляційне оскарження не навів обґрунтованих підстав щодо неможливості подання апеляційної скарги з моменту отримання повного тексту рішення Свято-Успенською Києво-Печерською Лаврою/Чоловічий монастир/Української Православної Церкви, а саме з 30.06.2023.

При цьому самі лише обставини щодо відсутності можливості подати апеляційну у строк, встановлений законом, у зв`язку із застосуванням щодо апелянта запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, тримання під вартою, на які посилається скаржник у заяві, у цьому випадку не можуть вважатися поважними причинами пропуску строків на апеляційне оскарження, оскільки зазначені заходи були застосовані у квітні 2023 року, а судова справа №910/423/23 за позовом Монастиря була порушена у січні 2023 року. Наведені вище зазначені обставини в їх сукупності свідчать про те, що скаржник, як керівник юридичної особи мав би бути обізнаний про наявність судової справи та прийнятого у ній судового рішення.

Твердження скаржника про те, що про наявність оскаржуваного рішення йому стало відомо з Єдиного державного реєстру судових рішень лише 01.03.2024 не може вважатися беззаперечним доказом цього факту, оскільки справа, що розглядається є резонансною та широко висвітлюється в засобах масової інформації, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 у цій справі (згідно відомостей з системи діловодства господарських судів) знаходиться в загальному доступі на сайтах судової влади та Єдиного державного реєстру судових рішень, було надіслано для оприлюднення 27.06.2023; зареєстровано: 27.06.2023 та забезпечено надання загального доступу 29.06.2023.

Крім того, матеріали справи свідчать, що Монастир, керівником якого є апелянт, отримав повний текст оскарженого рішення 30.06.2023 (а.с. 202, т. 1).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 наголошено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення ЄСПЛ від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії").

Посилання апелянта на те, що він є ченцем Монастиря та у подібних спорах у справах №910/4552/23, №910/423/23 суд поновив пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ченцям Монастиря колегією не прийнято до уваги, оскільки у цих випадках зазначені висновки зроблені судом з урахуванням інших фактичних обставин, встановлених судом у кожній конкретній справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.

Прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

З огляду на викладене, колегія не знайшла підстав для задоволення клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, скаржнику було запропоновано навести інші підстави для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з доказами на їх підтвердження.

Станом на день винесення цієї ухвали - 15.05.2024, у строк, встановлений судом, від скаржника до суду не надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, зокрема заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з наведенням інших причин такого пропуску не подано.

Тобто, скаржник, своє право не реалізував, недоліки вказані в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2024 шляхом подання відповідної заяви не усунув.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо, зокрема, скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи викладене, оскільки наведені в апеляційній скарзі підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, а інших доводів та доказів щодо наявності причин пропуску процесуального строку з обґрунтуванням їх поважності, які б позбавляли скаржника можливості подати апеляційну скаргу у встановлений ст. 256 ГПК України строк, що могло б бути підставою для відновлення пропущеного процесуального строку скаржником не подано, то наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України.

Зважаючи на викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (митрополит ОСОБА_1) на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 у справі №910/423/23.

Керуючись ст. ст. 234, 256, 261 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (митрополит ОСОБА_1) на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 у справі №910/423/23.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 (митрополит ОСОБА_1) на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 у справі №910/423/23 та додані до неї матеріали повернути скаржнику.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку, передбаченому ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

С.О. Алданова