ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2024 р. Справа№ 910/14914/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Владимиренко С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги

Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС"

на рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2024 (повне судове рішення складене та підписане 16.01.2024)

у справі № 910/14914/23 (суддя Борисенко І. І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС"

про стягнення 22 463,73 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2023 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" про стягнення страхового відшкодування у сумі 22 463,73 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач сплатив потерпілій особі страхове відшкодування на суму 99 958,88 грн (відповідно до рахунку СТО № від 17.02.2022), а тому до нього перейшло право вимоги до відповідача як страховика особи, винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яку ПрАТ "СГ "ТАС" відшкодувало частково - на суму 64 127,91 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.01.2024 у справі №910/14914/23 позовні вимоги задовольнити частково та стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" страхове відшкодування в сумі 19 963 грн. 74 коп. та судовий збір в сумі 2 385 грн 30 коп. У решті позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що звіт суб`єкта оціночної діяльності Городецького Я. Б. № 284/22 від 19.02.2022 (дата оцінки 09.02.2022) є більш вірогідним доказом підтвердження реального розміру збитків, спричинених дорожньо-транспортною пригодою, що складає 86 591,65 грн (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових 0,4264 %). При цьому судом враховано відсутність доказів на підтвердження того, що ФОП Баранець Ю.Р. (СТО), який проводив ремонт пошкодженого автомобіля є платником ПДВ, тому встановлений розмір страхового відшкодування на суму ПДВ не зменшується.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 16.01.2024 у справі № 910/14914/23, Приватне акціонерне товариство "Страхова Група "ТАС" звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати у як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та процесуального права, зокрема, п. 2.1 ст. 2, п. 12.1 ст. 12, п. 22.1. ст. 22, ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 27 Закону України "Про страхування", ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

При цьому скаржник посилається на те, що звіт ФОП Городецького Я.Б. не може бути взятий до уваги, оскільки він складений по завищеним цінам, які не відповідають вартості реального ремонту автомобіля. До того ж, цей звіт складено після прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. Окрім того, на думку скаржника, судом безпідставно не зменшено на суму ПДВ страхове відшкодування.

Позивач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить в її задоволенні відмовити, посилаючись на те, що ним надано належні докази на підтвердження понесених ним збитків, зокрема, страховий акт.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2024 (колегія суддів: головуюча Ховаківська І.П., судді Владимиренко С.В., Демидова А.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" на рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2024 у справі № 910/14914/23; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, 21.01.2022 у м. Львові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Фольксваген", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням гр. ОСОБА_1 та транспортного засобу "БМВ", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням гр. ОСОБА_2 , в результаті якої вказані транспортні засоби зазнали механічні пошкодження.

Постановою Франківського районного суду міста Львова від 18.02.2022 у справі №465/581/22 за фактом вказаної ДТП водія ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Відповідно до звіту про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу № 284/22 від 19.02.2022, наданого позивачем, вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП власнику автомобіля марки "Фольксваген" з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, склала 86 591,65 грн., а за рахунком-фактурою СТО (ФОП Баранець Ю. Р.) № від 17.02.2022 - 99 958,88 грн.

Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 1685/21-Т/ЛВСС від 15.12.2021, укладеного ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" та гр. ОСОБА_1 , були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом "Фольксваген", реєстраційний номер НОМЕР_1 .

На підставі вказаного рахунку СТО та страхового акту № 006.00151522-1 від 18.02.2022 позивачем сплачено потерпілій особі страхове відшкодування на загальну суму 99 958,88 грн, з яких частину коштів - в сумі 80 010,38 грн - на рахунок СТО платіжним дорученням № 10204943 від 21.02.2022, а 19 948,50 грн - відповідно до взаємозаліку з оплатою страхової премії.

Цивільно-правова відповідальність винної особи, яка керувала автомобілем "БМВ", державний номер НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ "СГ "ТАС" згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/205918155.

16.03.2022 ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" із дотриманням річного строку, передбаченого положенням статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", звернулося до страховика винної особи - ПрАТ "СГ "ТАС" із заявою про компенсацію страхового відшкодування, на суму 99 958,88 грн, що була сплачена потерпілій особі.

У відповідь на вказану вимогу, відповідачем відшкодовано позивачу суму страхової виплати в розмірі 64 127,91 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №270374 від 06.06.2022.

Звертаючись з позовом у даній справі, ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" послалось на вказані вище обставини та просило стягнути з відповідача решту страхової виплати, що становить 22 463,74 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За положеннями п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

В ст. 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 36.1. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Пунктом 36.4. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі рахунку СТО та страхового акту № 006.00151522-1 від 18.02.2022 позивачем сплачено потерпілій особі страхове відшкодування на загальну суму 99 958,88 грн., з яких частину коштів - в сумі 80 010,38 грн. - на рахунок СТО платіжним дорученням № 10204943 від 21.02.2022, а 19 948,50 грн. - відповідно до взаємозаліку з оплатою страхової премії.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, розраховуються у порядку, встановленому законодавством, з урахуванням зносу. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах по справі № 910/6094/17 від 02.05.2018, по справі № 910/5001/17 від 12.03.2018, по справі № 910/20199/17 від 01.06.2018, по справі № 910/22886/16 від 01.02.2018, по справі № 910/171/17 від 02.10.2018.

Згідно зі звітом суб`єкта оціночної діяльності Городецького Я. Б. № 284/22 від 19.02.2022 (дата оцінки 09.02.2022), який було виконано на замовлення позивача, за результатами фактичного огляду пошкодженого автомобіля "Фольксваген", відповідно до якого вартість шкоди, заподіяної власнику цього автомобіля, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,4264), склала 86 591,65 грн.

При цьому, як вірно враховано місцевим господарським судом, позивач визначив суму страхового відшкодування без урахування фізичного зносу, на підставі рахунку СТО № від 17.02.2022, згідно з яким розмір матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля, склав 99 958,88 грн.

В той же час, судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги наданий відповідачем звіт суб`єкта оціночної діяльності Берегового В. М. № 53376 від 27.09.2023, згідно з яким вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки "Фольксваген", з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, склала 66 627,91 грн, оскільки зазначений звіт було складено без проведення особистого огляду пошкодженого автомобіля, на підставі наданого позивачем рахунку СТО № від 17.02.2022 та фотографій, наданих відповідачу позивачем.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Так, відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Відповідно до п. 34.4 ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком, МТСБУ та потерпілими можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 01.02.2018 у справі №910/22886/16, від 12.03.2018 у справі №910/5001/17, від 13.03.2018 у справі №910/9396/17, від 06.07.2018 у справі №924/675/17, від 25.07.2018 у справі №922/4013/17, яку правомірно враховано місцевим господарським судом, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводиться ремонт автомобіля. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

За положеннями статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В постановах Верховного Суду, викладена в постановах від 28.01.2020 у справі №917/500/18, від 20.03.2018 у справі №911/482/17 зазначено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля (позиція

Таким чином, визначаючи розмір страхового відшкодування, яке відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності винної у ДТП особи, зобов`язаний виплатити потерпілому, слід враховувати фактичні витрати, розмір яких підтверджується не звітом про оцінку, як попереднього оціночного документу, а відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, та які підтверджують фактичний розмір понесених збитків.

Статтею 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

З огляду на зазначене вище, місцевим господарським судом для визначення суми страхового відшкодування відповідача вірно враховано звіт суб`єкта оціночної діяльності Городецького Я. Б. № 284/22 від 19.02.2022, який було зроблено з урахуванням фактичного зносу автомобіля та при фактичному його огляді, вартість відновлювального ремонту в розмірі 80 010,38 грн, сплачену позивачем на рахунок СТО платіжним дорученням № 10204943 від 21.02.2022, а також встановлену Полісом страхування цивільно-правової відповідальності винної особи № ЕР/205918155 франшизу в 2 500,00 грн, а відтак, правомірно визначено, що з відповідача на користь позивача підлягає стагненню 19 963,74 грн (86 591,65 грн - 2 500,00 грн. - 64 127,91 грн).

Стосовно доводів скаржника про зменшення суми страхового відшкодування на суму ПДВ від вартості запасних частин, судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 6 липня 2018 року у справі № 924/675/17, згідно із якою розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. У таких випадках суду слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Як вбачається з платіжного доручення № 10204943 від 21.02.2022 № від 17.02.2022 кошти страхового відшкодування позивачем сплачувались на рахунок СТО (ФОП Баранця Ю. Р.), проте, доказів, що дана особа є платником ПДВ у матеріалах справи немає, тому встановлений розмір страхового відшкодування на суму ПДВ не зменшується.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до вимог статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту 1 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги в порядку статті 129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2024 у справі №910/14914/23 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

С.В. Владимиренко