ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2024 Справа № 917/388/24

м. Полтава

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., при секретарі судового засідання Білій І.М., розглянувши матеріали

за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (ідентифікаційний , вул. І.Федорова, 32-А, м. Київ, 03038)

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Прем`єр Альянс» (ідентифікаційний , вул. Пушкіна, 47, м. Полтава, 36039)

про стягнення 71880,87 грн страхового відшкодування

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до cт. 247 ГПК України.

Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача страхового відшкодування.

06.03.2024 до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Прем`єр Альянс» 71880,87 грн страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку від 30.08.2018 №28-0199-18-00260 у зв`язку з настанням страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля «Skoda Octavia» державний реєстраційний № НОМЕР_1 , внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до відповідача з огляду на те, що відповідальність водія транспортного засобу «RENAULT MEGANE», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, застрахована у відповідача на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР 211019700.

Позивач зазначає, що з метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування, у відповідь на яку відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування. У відмові було вказано, що факт відсутності у водія посвідчення водія є підставою вважати, що відповідальність вказаного водія не застрахована.

Також, згідно з заявою про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, позивач очікує понести судові витрати у справі на оплату послуг професійної правничої допомоги в розмірі 7 000,00 грн.

Згідно з ухвалою від 11.03.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвала суду від 11.03.2024 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, направлена відповідачу на юридичну адресу згідно з даними ЄДРПОУ та повернулась до суду із відміткою відділу поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

За визначенням п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

До повноважень господарських судів не віднесено з`ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.06.2018 у справі № 910/17797/17.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що повернення судового рішення із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою», є підтвердженням відсутності особи - адресата за адресою, а отже, день проставлення такої відмітки в поштовому повідомленні - 19.03.2024 - слід вважати днем вручення судового рішення в порядку п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України.

Крім того, процесуальний документ щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднений у Єдиному державному реєстрі судових рішень - https://reyestr.court.gov.ua/Review/117554254, та знаходиться у вільному доступі.

Додатково про відкриття провадження у справі суд повідомив учасників справи шляхом опублікування 09.04.2024 оголошення на офіційному вебсайті Судової влади України, вебсторінці господарського суду Полтавської області в розділі «Новини» https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/pres-centr/news/?page=1.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ГПК України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Таким чином, судом було вчинено всі можливі за даних обставин дії щодо належного повідомлення учасників справи про спір, що розглядається. Зважаючи на зазначене, учасники справи належним чином були повідомлені про відкриття судового провадження у даній справі.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач у встановлений судом строк не використав наданого законом права на подання відзиву на позов та доказів.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки необхідних для вирішення спору доказів у справі достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

30.05.2018 року між ПАТ «Страхова компанія «УСГ» та ТОВ «Перша лізингова компанія» був укладений Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку №28-0199-18-00260 (а.с. 9-51) та Бордеро № 356-2022 застрахованих ТЗ в період з 01.07.2022 по 01.07.2022 (а.с. 52-56), предметом якого є страхування транспортного засобу «Skoda Octavia» державний реєстраційний № НОМЕР_1 .

29.11.2022 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Skoda Octavia» державний реєстраційний № НОМЕР_1 та транспортного засобу «Renault Megane» державний реєстраційний № НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №178955 від 29.11.2022 року, ОСОБА_1 29.11.2022 року о 18 годині 10 хвилин на а/д Н-02 379 км. керував транспортним засобом «RENAULT MEGANE» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, та здійснив зіткнення з автомобілем «SKODA» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався в зустрічному напрямку. Унаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, чим порушив вимоги п.2.3б,12.1,13.1,13.3 ПДР України, за що відповідальність передбаченаст.124КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №178956 від 29.11.2022 року о 18 годині 10 хвилин на а/д Н-02 379 км. транспортним засобом «RENAULT MEGANE» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , керував ОСОБА_1 , відносно якого встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом постановою Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі №63418932 від 01.11.2021, чим порушив вимоги ст.15 ЗУ «Про дорожній рух». Своїми діями вчинив правопорушення, за яке відповідальність передбачена ч.3 ст.126 КУпАП

Вказані обставини, як і вина в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) саме ОСОБА_1 , встановлені постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.02.2023 по справі № 357/11438/22, яка набрала законної сили 24.02.2023 (а.с. 63-66).

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин наявність вини у діях ОСОБА_1 у настанні ДТП 29.11.2022 встановлена і не підлягає доказуванню.

30.11.2022 року Страхувальник звернувся до ПАТ «Страхова компанія «УСГ» з повідомленням про страхову подію (а.с. 68-69).

Згідно з рахунком-Актом виконаних робіт №3787 від 05.12.2022 (а.с. 79) ТОВ «СОС СЕРВІС Україна» (виконавець) виконало на замовлення ТОВ «Перша лізингова компанія» (замовник, страхувальник) роботи з організації послуг евакуатора транспортного засобу Skoda Octavia 1.8 Ambition державний реєстраційний № НОМЕР_1 на суму 5500,00 грн в т.ч. ПДВ 916,67 грн.

09.12.2022 ТОВ «Перша лізингова компанія» здійснило оплату в сумі 5500,00 грн за організацію послуг евакуатора транспортного засобу на рахунок ТОВ «СОС СЕРВІС Україна» згідно з платіжним дорученням №3252858 від 09.12.2022 (а.с. 80). В призначенні платежу зазначено «оплата за послуги, автомобіль АА5174 ЕК згідно з рахунком № 3787 від 05.12.2022. в т.ч. ПДВ=916,67 грн.».

Згідно з актом виконаних робіт № АСК-2201575 від 02.02.2023 ТОВ «ПРАГА АВТО НА КІЛЬЦЕВІЙ» (виконавець) виконало на замовлення ТОВ «Перша лізингова компанія» (замовник, страхувальник) роботи з ремонту автомобіля Skoda Octavia Combi F7 Ambition 1.8 TSI/132kW 7AG державний реєстраційний № НОМЕР_1 , пробіг 123245,00 км на суму 83877,04 грн в т.ч. ПДВ 13979,51 грн.

09.02.2023 ТОВ «Перша лізингова компанія» здійснило оплату в сумі 83877, 04 грн за ремонт автомобіля на рахунок ТОВ «ПРАГА АВТО НА КІЛЬЦЕВІЙ» згідно з платіжним дорученням №2213 від 09.02.2023 (а.с. 78). В призначенні платежу зазначено «оплата за ремонт автомобіля АА5174 ЕК згідно з рахунком № АСК-2201575 від 02.02.2023. в т.ч. ПДВ=13 979,51 грн.».

13.02.2023 року Страхувальник звернувся до ПАТ «Страхова компанія «УСГ» з заявкою про виплату страхового відшкодування (а.с. 81).

22.02.2023 року ПАТ «Страхова компанія «УСГ» на підставі рахунку-акту виконаних робіт № АСК- 2201575 від 02.02.2023 року, рахунку-акту виконаних робіт № 3787 від 05.12.2022 року (а.с. 75-77, 79) було складено страховий акт № АLD-7218 від 22.02.2023 (а.с. 83) та розрахунок суми страхового відшкодування (а.с. 82).

ПАТ «Страхова компанія «УСГ» здійснило виплату страхового відшкодування ТОВ «Перша лізингова компанія» в розмірі 74 480,87 грн виходячи з такого розрахунку: 69897,53 грн (вартість матеріального збитку згідно з умовами договору страхування) + 4583,34 грн (вартість послуг евакуатора, сплачених страхувальником) = 74480,87 грн.

Здійснення виплати страховиком страхувальнику підтверджується страховим актом № АLD-7218 від 22.02.2023 (а.с. 83) та платіжною інструкцією № 42318 від 22.02.2023 року (а.с. 84).

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «RENAULT MEGANE» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на 29.11.2022 року була застрахована ПрАТ «СК «Прем`єр Альянс» згідно з полісом № ЕР211019700, що підтверджується витягом з централізованої бази даних МТСБУ (а.с. 85).

Згідно з витягом, поліс № ЕР211019700 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, передбачає франшизу в розмірі 2 600,00 грн та страхову суму (ліміт відповідальності) за шкоду, спричинену майну - 160 000,00 грн.

Оскільки відповідач є страховиком за вказаним полісом, то позивач, у межах понесених ним фактичних витрат, набув право вимоги до ПрАТ «СК «Прем`єр Альянс».

Сума страхового відшкодування, належного з відповідача до сплати позивачу, виходячи з умов полісу № ЕР211019700, складає 71 880,87 грн (74480,87 грн - 2600,00 грн).

28.02.2023 позивач звернувся до відповідача з заявою на виплату (страхового) відшкодування № 47494 (а.с. 86), яка була отримана відповідачем 02.03.2023 року, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 87).

Відповідач у відповіді на заяву про страхове відшкодування (а.с. 88-90) від 24.03.2023 відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись, зокрема, на те, що факт відсутності у водія, забезпеченого у нього транспортного засобу, посвідчення водія є підставою вважати, що відповідальність вказаного водія не застрахована.

У зв`язку з тим, що відповідач не здійснив виплату позивачу суми страхового відшкодування, останній звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь страхового відшкодування.

При розгляді спору по суті судом враховані наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно зі ст. 1191 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 2 ст. 108 Закону України «Про страхування» якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Перехід права вимоги до страховика в порядку ст. 993 Цивільного кодексу України є суброгацією.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування, виплаченого потерпілій особі, перейшло право вимоги до особи, винної у скоєнні ДТП.

Враховуючи, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність особи, винної у заподіянні збитків, була застрахована у відповідача, останній відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинен відшкодувати нанесену його страхувальником шкоду у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Згідно з підп. 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 вказано, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Водночас, суд вказує, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що саме заява на виплату страхового відшкодування із відповідним переліком документів згідно п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для її виплати страховиком.

Судом встановлено, що страховий випадок (ДТП) стався 29.11.2022 року, позивач 28.02.2023 року звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто в межах граничного строку на її подання (до спливу річного строку з моменту ДТП).

Відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування, яку він здійснив у відповіді на претензію від 24.03.2023 з посиланням на неправомірність експлуатації транспортного засобу «RENAULT MEGANE» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 та відсутністю в зв`язку з цим підстав для задоволення зави №47494 від 28.02.2023 про страхове відшкодування, суд визнає необґрунтованою з огляду на таке.

Станом на момент ДТП (29.11.2022) цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу «RENAULT MEGANE» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована за полісом ЕР 211019700 (чинного на дату ДТП) у ПрАТ «СК «ПРЕМ`ЄР АЛЬЯНС», що не заперечується відповідачем (страховиком) у листі від 24.03.2023 про відмову у виплаті страхового відшкодування та підтверджується витягом з централізованої бази даних МТСБУ.

Страхувальником за цим полісом є ПрАТ «СК «ПРЕМ`ЄР АЛЬЯНС», а забезпечений транспортний засіб - автомобіль «RENAULT MEGANE» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Пункт 1.4 статті 1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Матеріали справи не містять відомостей про встановлення обставин того, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , відносно якого встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом постановою Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі № 63418932 від 01.11.2021, неправомірно заволодів автомобілем, під час експлуатації якого скоїв ДТП.

Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 листопада 2021 року по справі № 610/2229/18 (провадження № 61-16760свп19) зазначив, що при визначенні наявності підстав для здійснення страховою компанією відшкодування у разі настання страхового випадку, визначальним є настання події, яка є страховим випадком. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Під правомірним володінням транспортним засобом для цілей страхуванням потрібно розуміти таке володіння, яке виникло з волі власника, або іншої уповноваженої особи в результаті передачі у фактичне володіння та/або управління транспортним засобом. Порушення Правил дорожнього руху України, в тому числі передача транспортного засобу в управління особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, є порушенням публічного права, що не впливають на оцінку події ДТП як страхового випадку.

У випадку заподіяння шкоди третім особам під час ДТП особою, яка правомірно володіє забезпеченим транспортним засобом, проте не має посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, такий випадок є страховим і, як наслідок, у страховика виникає обов`язок здійснити страхову виплату за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу.

За таких обставин, правомірність володіння транспортним засобом не виключає неправомірності його експлуатації. Ці дві категорії використовуються різними галузями законодавства та мають відмінне правове призначення.

Верховний Суд у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 листопада 2021 року по справі № 610/2229/18 (провадження № 61-16760свп19) також дійшов висновку про те, що у випадку заподіяння шкоди третім особам під час ДТП особою, яка правомірно володіє забезпеченим транспортним засобом, проте не має посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, такий випадок є страховим і, як наслідок, у страховика виникає обов`язок здійснити страхову виплату за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу.

При цьому, права страховика у такому випадку захищені підпунктом «б» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 Закону № 720-ІХ, яким передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії.

Як встановлено судом, полісом серії ЕР № 211019700 було передбачено франшизу в розмірі 2600,00 грн, а також ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 160 000,00 грн.

Таким чином, беручи до уваги підтверджену матеріалами справи суму сплаченого страховиком на користь страхувальника страхового відшкодування, враховуючи розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача (74480,87 грн.), визначені полісом серії ЕР № 211019700 розміри лімітів відповідальності (160 000,00 грн.) та франшизи (2600,00 грн), відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу спірну суму страхового відшкодування у зв`язку з настанням ДТП у розмірі 71880,87 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не виконав своїх зобов`язань зі сплати страхового відшкодування позивачу, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам, надано можливість сторонам обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правову допомогу суд виходив із наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване статтею 1312 Конституції України, статтею 16 Господарського процесуального кодексу України, відповідними положеннями Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Як свідчить судова практика Верховного Суду, вирішуючи питання про види витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, суд керується, зокрема, положеннями частини другої статті 126 ГПК України і статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

При цьому, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, як зазначено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19, за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до частини третьої статті 26 зазначеного Закону повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Частиною четвертою статті 60 ГПК України встановлено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

В позовній заяві позивач заявив про стягнення з відповідача 7 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу на підставі договору про надання правничої допомоги № 2-12/2023-ю від 08.12.2023 (а.с. 102-105) відповідно до якого Адвокатське бюро «Гедз» зобов`язується надати клієнту (позивачу) правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, зокрема, захисті інтересів Клієнта перед третіми особами.

Згідно з наданого позивачем Акту виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги № 2-12/2023-ю від 08.12.2023 Адвокатським бюро «Гедз» були надані позивачу послуги з надання правової (правничої) допомоги (зокрема, проведено консультацію, вчинено підготовчі дії, підготовлено позовну заяву до суду) в розмірі 7000,00 грн.

Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованим клопотання позивача про розподіл судових витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн та витрати позивача на правничу допомогу адвоката на суму 7 000,00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 46, 129, 232-233, 237-238 ГПК України

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Прем`єр Альянс» (ідентифікаційний , вул. Пушкіна, 47, м. Полтава, 36039) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (ідентифікаційний , вул. І.Федорова, 32-А, м. Київ, 03038) 71880,87 грн страхового відшкодування; 3028,00 грн витрат по сплаті судового збору; 7 000,00 грн витрат на правову допомогу.

3. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

4. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Пушко І.І.