ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року Справа № 915/754/21(915/136/24)

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справи

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю Н Авто (, вул. Троїцька, 159/1, м. Миколаїв)

до відповідача 2: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ; адреса листування: АДРЕСА_4 )

про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ Н Авто,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 08/02-1 від 08.02.2024 до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю Н Авто та ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ Н Авто, оформленого протоколом №08/21 від 13.08.2021 про продаж нерухомого майна, що належить ТОВ Н Авто та уповноваження директора на укладення та підписання договору купівлі-продажу.

Підставою для звернення до суду ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_3 , позивачем зазначено те, що ОСОБА_3 не був присутнім на загальних зборах учасників ТОВ «Н АВТО» 13.08.2021р., не приймав участі в обговоренні питань порядку денного та відповідно не голосував за рішення оформлене протоколом від 13.08.2021 № 08/21 про продаж нерухомого майна, що належить ТОВ «Н Авто» та уповноваження директора на укладення та підписання договору купівлі-продажу, чим порушено його право визначене ч. 2 ст. 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2024 справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/136/24 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою суду від 14.02.2024 позовну заяву залишено без руху з підстав недотримання позивачем п. 1 ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 172 ГПК України.

Судом встановлено позивачеві 10-денний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

22.02.2024 представником позивача подано суду супровідним листом докази на виконання вимог ухвали суду від 14.02.2024.

Ухвалою від 26.02.2024 судом постановлено: прийняти позовну заяву до розгляду в межах справи №915/187/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Н Авто () та присвоїти їй номер 915/198/22(915/136/24); відкрити провадження у справі та розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами. Судом також встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

12.03.2024 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву.

Відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, просить у задоволенні позову відмовити.

Заперечення обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 13.08.2021 був в м. Миколаєві, був присутнім на загальних зборах ТОВ «Н АВТО», голосував за питання порядку денного разом з ОСОБА_2 одностайно та не висловлював жодних заперечень щодо прийнятих рішень. Надані заяви свідків повністю спростовують обґрунтування позивача та викладені пояснення в заявах їх свідків. Крім того, намагання відповідача скликати загальні збори підтверджуються відповідною вимогою, з якої вбачається, що ОСОБА_3 отримав таку вимогу.

22.03.2024 позивачем подано до суду відповідь на відзив.

Позивач наголошує, що учасника товариства ОСОБА_3 не було належним чином повідомлено про проведення 13.08.2021 загальних зборів учасників товариства, час та місце такого проведення, не було надано перелік питань, включених до порядку денного, та ОСОБА_3 не приймав участі 13 серпня 2021 року у загальних зборах учасників ТОВ «Н Авто» та не виражав своєї волі на відчуження нерухомого майна, належного товариству на праві власності. З огляду на вказане, відповідне рішення загальних зборів учасників ТОВ «Н Авто», оформлене протоколом від 13.08.2021, прийняте одноособово учасником товариства ОСОБА_2 з порушеннями норм Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та Статуту ТОВ «Н Авто», тому є незаконним та підлягає визнанню недійсним.

10.03.2024 представником ТОВ «Страхова компанія «ГАРДІАН» подано до суду заяву про вступ у справу як третьої особи.

Заявник, посилаючись на ч. 1, 2 ст. 50 ГПК України, просить суд залучити у справі 915/187/22(915/136/24) Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 .

Заяву обґрунтовано тим, що позов по даній справі стосується питання законності вибуття майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , що на даний час належить ТДВ «СК «ГАРДІАН», та у разі задоволення позовних вимог, ОСОБА_1 зможе заявити вимогу до ТДВ «СК «ГАРДІАН» про витребування майна, як до цього намагалось зробити ТОВ «Н АВТО».

Отже, рішення по даній справі вплине на права та обов`язки ТДВ «СК «ГАРДІАН» як кінцевого набувача майна (щодо витребування майна), що заявник вважає підставою для залучення товариства у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою від 29.04.2024 судом відмовлено Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи.

Згідно з приписами ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, суд вважає обґрунтованим постановлення рішення в цій справі у строк, визначений ст. 248 ГПК України.

Інших заяв по суті справи та з процесуальних питань сторонами суду не подано.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Згідно з частиною 1 статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Під час розгляду господарських спорів судам необхідно врахувати положення частини 3 статті 3 ГПК України, якою визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 14 ГПК України визначено принцип диспозитивності у господарському судочинстві, суть якого полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Застосування конкретного способу захисту прав та законних інтересів залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Звернення до господарського суду із позовною заявою/заявою, скаргою із зазначенням вимог та підстав такого звернення є реалізацією права особи на судовий захист та за своєю правовою природою є процесуальною дією в розумінні частини 3 статті 3 ГПК України, що зумовлює обов`язок суду розглянути спір із застосуванням до спірних правовідносин процесуального закону, чинного на дату звернення відповідної особи до суду та розгляду її позовних вимог.

Кодекс України з процедур банкрутства передбачає особливості розгляду справ про банкрутство, частина 2 статті 7 названого Кодексу визначає підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника, як сторони у такому спорі, в межах справи про банкрутство. В такий спосіб законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті.

При цьому, таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача. Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц, від 18.02.2020 у справі № 918/335/17, постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 921/557/15-г/10, від 06.02.2020 у справі № 910/1116/18).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю Н АВТО від 13.08.2021 учасники товариства вирішили здійснити відчуження (шляхом укладання договору купівлі-продажу) нежитлової будівлі, автосалону із станцією технічного обслуговування загальною площею (кв.м): 3094,2, опис: Літ.А-2 нежитлова будівля автосалону із станцією технічного обслуговування; Літ.Б -трансформаторна підстанція; №1,2,3,4 огорожі; №І покриття, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Троїцька (Кірова), 159/1, Інгульський район, що є власністю ТОВ Н АВТО, за балансовою вартістю станом на день вчинення правочину; уповноважити на укладання та підписання від імені товариства договору купівлі-продажу нежитлової будівлі автосалону.

Згідно з положеннями п. 7.18 Статуту товариства у редакції від 13.12.2018 (далі Статут) кожен учасник товариства має право: бути присутнім на загальних зборах учасників, брати участь в обговоренні питань порядку денного і голосувати з питань порядку денного загальних зборів учасників; брати участь у загальних зборах учасників через своїх уповноважених представників. Кожен учасник товариства на загальних зборах учасників має кількість голосів, пропорційну до розміру його частки у статутному капіталі товариства, якщо інше не передбачено Статутом.

Відповідно до п. 7.4 Статуту загальні збори учасників товариства скликаються у випадках, передбачених чинним законодавством України та/або Статутом товариства, а також:

1) з ініціативи виконавчого органу товариства;

2) на вимогу наглядової ради товариства (якщо така утворена);

3) на вимогу учасника або учасників товариства, які на день подання вимоги в сукупності володіють 10 або більше відсотками статутного капіталу товариства.

Пунктом 7.7. Статуту встановлено, що вимога про скликання загальних зборів учасників подається виконавчому органу товариства у письмовій формі із зазначенням запропонованого порядку денного. У разі скликання загальних зборів учасників з ініціативи учасників товариства така вимога повинна містити інформацію про розмір часток у статутному капіталі товариства, що належить таким учасникам.

Виконавчий орган товариства повідомляє про відмову в скликанні загальних зборів учасникам, які вимагали скликання таких зборів, письмово із зазначенням причин відмови протягом п`яти днів з дати отримання вимоги від таких учасників товариства (п.7.9. Статуту).

Відповідно до п.7.11. Статуту, виконавчий орган товариства зобов`язаний вчинити всі необхідні дії для скликання загальних зборів учасників не пізніше 20 днів з дня отримання вимоги про проведення загальних зборів.

Пунктом 8.4. Статуту встановлено, що виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу товариства є Директор.

Пунктом 8.6. Статуту визначено, що директор виконує організаційні функції щодо підготовки до проведення загальних зборів учасників товариства (підготовка порядку денного, розсилання повідомлень, підготовка проектів рішень тощо), зберігання книги протоколів загальних зборів та інше.

Директор товариства має дорадчий голос на загальних зборах учасників (п. 8.8.4. Статуту).

Директор товариства повинен діяти добросовісно і розумно в інтересах товариства (п. 8.16.1. Статуту).

Згідно з положеннями п. 7.18 Статуту загальні збори учасників передбачають спільну присутність учасників товариства в одному місці для обговорення порядку денного.

Відповідно до пп. 20, 21 п.7.2 Статуту, до виключної компетенції загальних зборів учасників належить вирішення таких питань: укладання будь-яких правочинів щодо відчуження нерухомого майна товариства; укладання договорів позики, застави, поруки, фінансової допомоги, кредитних договорів та інших правочинів такого роду від імені товариства.

Відповідно до п. 7.19 Статуту, загальні збори учасників вважаються повноважними якщо на них присутні учасники, яким належить у сукупності 90% голосів. Кожен учасник товариства на загальних зборах учасників має кількість голосів, пропорційну до розміру його частки у статутному капітал товариства.

Згідно з положеннями п. 7.23 Статуту одностайним рішенням загальних зборів учасників вирішуються питання щодо укладання будь-яких правочинів щодо відчуження нерухомого майна товариства; укладання договорів позики, застави, поруки, фінансової допомоги, кредитних договорів та інших правочинів такого роду від імені товариства.

Посилаючись на норми ч. 1, 2 ст. 29, ч. 1, 5, 10 ст. 31, ст. 32, 33 Закону України Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю та положення Статуту товариства в редакції від 13.12.2018, позивач вважає, що рішення загальних зборів учасників ТОВ Н АВТО, оформлене протоколом від 13.08.2021, прийняте одноособово учасником ОСОБА_2 з порушенням норм Закону України Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю та Статуту товариства, а тому є незаконним та підлягає визнанню недійсним.

Позивач зазначає, що ані учасник товариства ОСОБА_3 , ані директор товариства ОСОБА_3 , не були обізнані про скликання загальних зборів учасників на 13.08.2021, місце та час їх проведення, порядок денний та не були присутні на загальних зборах учасників товариства 13.08.2021.

Надаючи оцінку обставинам, пов`язаним із твердженнями сторін щодо прав, порушених спірним рішенням, господарський суд вважає за необхідне встановити наступне.

З матеріалів справи встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю Н АВТО зареєстровано 04.06.2013 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та діє на підставі Статуту, затвердженого зборами учасників протоколом №9 від 13.12.2018.

Засновниками відповідача були: ОСОБА_3 з часткою в статутному капіталі 43,75 %, що дорівнює 459375,00 грн та ОСОБА_2 з часткою 56,25%, що дорівнює 590625,00 грн.

27.10.2021 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.61).

ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом ОСОБА_3 , про що свідчить довідка приватного нотаріуса Димова О.С. за вих.. №36/01-16 від 05.10.2022.

Згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.09.2022 №1032 ОСОБА_1 успадкувала 43,75% статутного капіталу ТОВ Н АВТО.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 06.02.2024 ОСОБА_1 є засновницею ТОВ Н АВТО.

Таким чином, позивачка володіє корпоративними правами в ТОВ Н АВТО.

Щодо доводів відповідача про обмеження корпоративних прав позивачки, викладених у відзиві, суд зазначає наступне.

Засновники (учасники, акціонери) боржника як власники корпоративних прав (частки у статутному капіталі (майні), акцій, права на вклад до статутного капіталу) з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство за загальним правилом не беруть у ній безпосередньої участі, проте не втрачають корпоративних прав та інтересів у цій справі, в тому рахунку через субсидіарну відповідальність, а також, зокрема стосовно відновлення платоспроможності боржника або отримання майна, що залишилося після задоволення вимог кредиторів та ліквідації банкрута.

(правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 5015/118/11).

Водночас, оцінюючи обрані засновниками (учасниками, акціонерами) боржника форми та способи захисту їх інтересів у справі про банкрутство судам слід виходити як зі змісту спеціальних норм Закону про банкрутство, так і принципу "неможливості ототожнення юридичної особи та її членів" та враховувати актуальні правові висновки щодо реалізації цієї домінанти, викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17, від 15.10.2019 у справі № 905/2559/17, від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16, постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 910/13643/19.

Попри певні обмеження корпоративних прав (відповідно до частин п`ятої, восьмої статті 22, частини четвертої статті 28, частини першої статті 38 Закону про банкрутство та частин п`ятої, сьомої статті 44, частини четвертої статті 50, частини першої статті 60 КУзПБ), у засновників (учасників, акціонерів) боржника на усіх етапах провадження зберігаються щонайменше майнові інтереси стосовно боржника, в тому числі специфічного характеру, що виникають саме у зв`язку з банкрутством боржника.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 39 КУзПБ з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство: корпоративні права засновників (учасників, акціонерів) боржника реалізуються з урахуванням обмежень, встановлених цим Кодексом; задоволення вимог засновника (учасника) боржника - юридичної особи про виділення частки у майні боржника у зв`язку з виходом із складу його учасників забороняється; рішення про реорганізацію або ліквідацію юридичної особи - боржника приймається в порядку, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, корпоративні права засновників (учасників, акціонерів) боржника внаслідок відкриття провадження у справі про банкрутство не припиняються, а лише набувають окремих обмежень у реалізації, а їх інтереси у такій справі в силу приписів КУзПБ представляє спеціальний суб`єкт - уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, питання щодо статусу якого детально досліджено нижче.

Розглядаючи даний спір по суті, господарський суд виходить з того, що рішення загальних зборів учасників є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин (постанови Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №911/2525/19, від 24.10.2019 у справі № 927/807/18).

Позовні вимоги про незаконність спірного рішення загальних зборів учасників ТОВ Н АВТО, оформленого протоколом загальних зборів від 13.08.2021 ґрунтуються на сукупності таких тверджень: порушено порядок скликання загальних зборів учасників товариства; порушено порядок проведення (п. 7.19, 7.23 Статуту).

Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів (схожі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16, від 22.10.2019 у справі №923/876/16 та постанові Верховного Суду від 24.06.2021 у справі №910/10275/20).

Таким чином, у справах з позовною вимогою про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства, на яких прийняті спірні рішення, судам при вирішенні питання щодо порушення прав учасника товариства спірним рішенням необхідно з`ясовувати дотримання порядку скликання та проведення загальних зборів.

Господарський суд таким чином приступає до перевірки доводів позивачки щодо невідповідності порядку скликання та проведення спірних зборів положенням Закону.

Правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю, порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників визначається Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" (далі - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", загальні збори учасників є вищим органом товариства. Кожен учасник товариства має право бути присутнім на загальних зборах учасників, брати участь в обговоренні питань порядку денного і голосувати з питань порядку денного загальних зборів учасників. Кожен учасник товариства на загальних зборах учасників має кількість голосів, пропорційну до розміру його частки у статутному капіталі товариства, якщо інше не передбачено статутом.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" загальні збори учасників скликаються у випадках, передбачених цим Законом або статутом товариства, а також:

1) з ініціативи виконавчого органу товариства;

2) на вимогу наглядової ради товариства;

3) на вимогу учасника або учасників товариства, які на день подання вимоги в сукупності володіють 10 або більше відсотками статутного капіталу товариства.

Вимога про скликання загальних зборів учасників подається виконавчому органу товариства в письмовій формі із зазначенням запропонованого порядку денного. У разі скликання загальних зборів учасників з ініціативи учасників товариства така вимога повинна містити інформацію про розмір часток у статутному капіталі товариства, що належать таким учасникам (частина п`ята статті 31 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").

Положення Статуту Товариства (пункт 7.4., 7.7.) кореспондуються з наведеними вище нормами Закону та передбачають, зокрема можливість скликання загальних зборів учасників на вимогу учасника або учасників Товариства, які на день подання вимоги в сукупності володіють 10 або більше відсотками статутного капіталу Товариства. Така вимога про скликання загальних зборів учасників подається виконавчому органу Товариства в письмовій формі із зазначенням запропонованого порядку денного.

Як витікає з матеріалів справи, загальні збори ТОВ Н АВТО, на яких мало вирішуватись питання про продаж нерухомого майна, скликано на вимогу учасника товариства ОСОБА_2 , при цьому відповідна вимога відповідає положенням наведеної норми, позаяк учасник, на вимогу якого збори скликалися володів 56,25% відсотками статутного капіталу, що не спростовано позивачем.

Порядок повідомлення учасників Товариства про проведення загальних зборів унормовано статтею 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", відповідно до якої повідомлення, передбачене частиною третьою цієї статті, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. Статутом товариства може бути встановлений інший спосіб повідомлення. У повідомленні про загальні збори учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний. Якщо до порядку денного включено питання про внесення змін до статуту товариства, до повідомлення додається проект запропонованих змін.

Права учасника (акціонера, члена) юридичної особи можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо. Неповідомлення учасника товариства про проведення загальних зборів в установленому законом та статутом порядку також порушує його права, зокрема право на участь у загальних зборах товариства та, відповідно, на участь в управлінні товариством, що може бути підставою для визнання рішень загальних зборів господарського товариства недійсними.

Як уже відзначалось за змістом статті 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" порядок скликання загальних зборів включає в себе як визначення органу чи особи з відповідними повноваженнями на скликання загальних зборів, так і дотримання ними належної процедури щодо строку та способу повідомлення учасників товариства про проведення таких зборів.

Таким чином, рішення загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути визнанні недійсними з підстав порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання загальних зборів товариства, у разі, зокрема:

1) порушення вимог статті 31 Закону України Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю щодо визначення органу чи особи з відповідними повноваженнями на скликання загальних зборів;

2) порушення вимог статті 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" щодо належного повідомлення учасника/учасників Товариства про проведення загальних зборів, що стало наслідком позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах.

В матеріалах справи, а саме: у вимозі про скликання загальних зборів від 08.06.2021 міститься підпис учасника ТОВ Н АВТО ОСОБА_3 , яким засвідчено отримання вимоги про скликання зборів, на яких буде вирішено питання, в тому числі, продажу нерухомого майна, що належить ТОВ Н АВТО, уповноваження директора ТОВ Н АВТО на укладення та підписання договору купівлі-продажу нерухомого майна ТОВ Н АВТО.

Позивачем не спростовано обставин належності підпису на вимозі від 08.06.2021 ОСОБА_3 .

Таким чином, судом не встановлено порушень в порядку скликання загальних зборів учасників ТОВ Н АВТО.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" визначено, що загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства.

Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не містить регулювання щодо кворуму та норми, яка передбачає можливість визначати в статуті відсоток голосів учасників, за умови присутності яких загальні збори учасників вважаються повноважними.

У свою чергу, відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин), де унормовано порядок прийняття рішень загальними зборами учасників товариства з обмеженою відповідальністю, та, зокрема вказано, що загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 50 відсотками голосів.

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 34 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" рішення загальних зборів учасників приймаються відкритим голосуванням, якщо інше не передбачено статутом товариства.

Як витікає з наявного в матеріалах справи протоколу №08/21 загальних зборів учасників ТОВ Н АВТО від 13.08.2021, в ньому засвідчено участь ОСОБА_3 , порядок денний відповідає порядку запропонованому у вимозі про скликання зборів, протокол містить результати голосування по кожному з питань порядку денного.

Протокол підписано головою зборів ОСОБА_2 , що відповідає положенням ч. 4 ст. 33 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю"

Таким чином, судом не встановлено порушень в порядку проведення зборів загальних зборів учасників ТОВ Н АВТО 13.08.2021.

Вирішуючи питання щодо оцінки доказів в цьому спорі, господарський суд звертає увагу на те, що як доводи позивачки про відсутність ОСОБА_3 на зборах, так і заперечення відповідача, який стверджує, що цей учасник участь у спірних зборах брав, підтверджуються заявами свідків, які містять протилежні твердження щодо однієї і тієї самої події.

Пояснення гр-н ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , викладені у заявах свідків, які додано до позовної заяви, свідчать про те, що ОСОБА_3 13.08.2021, разом з дружиною ОСОБА_1 , у супроводі водія ОСОБА_4 , перебував у м. Києві, де приблизно о 12 год. 00 хв. зустрічався з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , переговори з якими продовжувались до 18 год. 00 хв. ОСОБА_3 разом з дружиною та водієм повернулись до міста Миколаєва 13.08.2024 приблизно о 00 год 00 хв.

Разом з тим, пояснення гр-н ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_2 , викладені у заявах свідків, доданих до відзиву, свідчать про те, що ОСОБА_3 13.08.2021 перебував у м. Миколаєві та був присутній на загальних зборах ТОВ Н АВТО в ТРЦ Портал (КИТ) в м. Миколаєві за адресою: АДРЕСА_6 .

Зокрема, ОСОБА_7 пояснив, що у якості водія 13.08.2021 приблизно о поудні підвозив ОСОБА_3 з дому до ТРЦ ІНФОРМАЦІЯ_1 (КИТ) в АДРЕСА_6 .

Свідки ОСОБА_8 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що будучи діловими партнерами ОСОБА_2 13.08.2021 приблизно о полудні були присутні на загальних зборах ТОВ Н АВТО у ТРЦ Портал (КИТ) в м. Миколаєві за адресою: АДРЕСА_6 , на загальних зборах ОСОБА_3 та ОСОБА_2 одностайно було проголосовано та прийнято рішення про продаж нерухомого майна ТОВ Н АВТО, нежитлової будівлі автосалону зі станцією технічного обслуговування, розташованої за адресою: АДРЕСА_7 . Інші питання порядку денного також приймались одностайно без заперечень.

ОСОБА_2 у заяві свідка пояснив, що будучи учасником ТОВ Н АВТО, 13.08.2021 приблизно о полудні був присутній на загальних зборах учасників ТОВ Н АВТО в ТРЦ Портал (КИТ) в м. Миколаєві за адресою: АДРЕСА_6 . Про скликання загальних зборів та порядок денний він домовився з ОСОБА_3 більше ніж за місяць до дати проведення зборів, про що було здійснено оповіщення відповідно вимог Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та запрошені ділові партнери. На загальних зборах ОСОБА_3 та ОСОБА_2 одностайно було проголосовано та прийнято рішення про продаж нерухомого майна ТОВ Н АВТО, нежитлової будівлі автосалону зі станцією технічного обслуговування, розташованої за адресою: АДРЕСА_7 .

Заяви свідків оформлено у відповідності до приписів ст. 88 ГПК України.

В таких обставинах, господарський суд звертається до стандарту доказування вірогідності доказів

17.10.2019 набув чинності Закон від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким внесено зміни до ГПК, зокрема змінено назву ст. 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів", викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК).

Оцінюючи наведені обставини з урахуванням стандарту доказування вірогідності доказів, господарський суд враховуючи, що окрім заяв свідків твердження відповідача підтверджені також письмовими доказами, а саме: протоколом зборів учасників ТОВ «Н Авто» від 13.08.2021, в якому зазначено ОСОБА_3 та вимогою про скликання зборів з підписом ОСОБА_3 , господарський суд віддає перевагу твердженням відповідача та констатує, що найбільш вірогідним є те, що учасник ТОВ Н АВТО ОСОБА_3 був повідомлений про скликання загальних зборів учасників ТОВ Н АВТО, про порядок денний зборів та був особисто присутній на зборах, які відбулись 13.08.2021.

У відповідності до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбаченим цим Кодексом.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку доводам сторін судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. ) від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п.29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen), N 37801/97,п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

З огляду на те, що наведеними судом міркуваннями стосовно обставин застосування зазначених вище норм права, спростовуються твердження Позивачки, господарський суд доходить висновку про їх необґрунтованість.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 165, 219, 220, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В задоволені позову відмовити.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

3. Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю Н Авто (, вул. Троїцька, 159/1, м. Миколаїв)

відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ; адреса листування: АДРЕСА_4 ).

Рішення складено та підписано судом 29.04.2024.

Суддя В.О.Ржепецький