ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03 травня 2024 року Справа № 903/292/24

Господарський суд Волинської області у складі головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича, розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи справу №903/292/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта-7" до ОСОБА_1 про стягнення 56213,73 грн,

ВСТАНОВИВ:

22.03.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Дельта-7" подало до суду позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення 56213,73 грн, в т.ч.: 50037,81 грн основний борг, 4833,16 грн штраф та 1342,76 грн 3% річних.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди торгового місця №143 від 24.11.2010.

Позивач просить суд розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 26.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвала суду від 26.03.2024 надіслана на адресу відповідача та отримана останнім 28.03.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №318.

Строк для подання відзиву - до 18.04.2024 включно.

08.04.2024 відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову повністю, оскільки, заявник обґрунтовує свої вимоги на підставі представленого ним договору оренди торгового місця №143 (місце №6, ряд №15) від 24 листопада 2010 року, в якому в п.2.1 зазначено вартість орендної плати в розмірі 350.00 грн за один календарний місяць. В той же час, позивач в розрахунку заборгованості (розрахунок суми боргу) вказує розмір орендної плати інший.

Щодо розміру штрафу, вказує, що останній не відповідає представленому заявником договору оренди №143, оскільки відповідно до п.4.1.1 цього договору, заявник встановив за прострочення з 5-го до 15-го числа штраф в (розмірі 10% від розміру орендної плати визначеного п.2.1 цього договору, а за несплату орендної плати після 15-го числа - штраф в розмірі 50% від розміру орендної плати визначеного п.2.1 цього договору. Заявником не надано доказів існування у нього такого об`єкту нерухомості, як Торговий комплекс «Новий ринок», що передбачає право здавання в оренду існуючих Торгових місць, створених орендодавцем, а також статусу ринку. Вважає, що позивач не виконав свого єдиного зобов`язання не усунув недоліків, які не давали відповідачу можливості використовувати Торгове місце за призначенням, а саме здійснювати торгівлю. Зазначає, що остання як підприємець збанкрутіла і припинила підприємницьку діяльність.

09.04.2024 відповідачка подала до суду докази надіслання відповідачу відзиву.

19.04.2024 позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій вказав, що уклавши договір з ТзОВ Дельта-7, орендар тим самим погодилася зі всіма умовами, договору і жодних сумнівів у наявності в товариства права здачі в оренду торгових місць не було, оскільки вона підписала договір без будь-яких зауважень та заперечень і встановила на торговому місці свою металеву конструкцію, яка згідно п.1.3. договору являється її власністю. Доводить, що оскільки договір №143 оренди торгового місця від 24.11.2010 є діючим, тому відповідач повинна дотримуватись його умов та виконувати взяті на себе зобов`язання. Зазначив, що нарахування орендної плати здійснювалось з урахуванням індексу інфляції, що зумовило її щомісячне зростання, що детально відображено у розрахунку суми боргу. Дане положення договору було схвалено орендарем, що підтверджується його підписом під умовами договору.

Щодо заперечень відповідача з приводу так званих недоліків, які не давали можливості використовувати торгове місце за призначенням, а саме здійснювати торгівлю то позивач зазначає, що згідно п.1.3 договору передача Торгового місця, зазначеного у п.п. 1.1. цього Договору, здійснена до його підписання, що засвідчується підписами Сторін під цим Договором. На наданому торговому місці знаходиться металева конструкція позивача, яка являється її власністю (п.1.4. договорів). Жодних перешкод у використанні торгового місця для здійснення торгівлі у позивача не було, оскільки за час дії договору, ОСОБА_1 жодного разу не звернулася до товариства із відповідною заявою. Пунктом 3.3.1. спірних договорів передбачено обов`язок Орендодавця своєчасно вживати заходів щодо усунення порушень та недоліків, які не дають можливості використовувати Торгове місце за призначенням. Однак, враховуючи що з 2010 року, Орендар жодного разу не звернулася до товариства, тому відсутні підстави стверджувати про наявність якихось перешкод. До позову, не додано жодних доказів на підтвердження неможливості чи заборони використовувати надане торгове місце для здійснення підприємницької діяльності впродовж 14 років. Фактично, позивач не здійснювала торгівельної цільності з власних міркувань, а не через те, що Новий ринок не працював жодного дня .

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відсутні.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.11.2010 між ТзОВ «Дельта-7» (надалі за текстом - Позивач, Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Прокопчук Інною Леонтіївною (надалі -Відповідач, Орендар) укладено договір №143 оренди торгового місця (далі Договір, а.с.13-17).

Відповідно до п.1.1. договору, орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове платне користування Торгове місце площею 17,5 кв. м., яке знаходиться ряд №15 у місце №6 сектор №_______на території торгового комплексу „Новий ринок, який розташований за адресою: вул. Європейська, 3 с. Рованці, Луцького району, Волинської області, Україна.

Згідно п.1.2.договру, торговим місцем, що є предметом за цим Договором, являється площа, з твердим покриттям, облаштована для розміщення металевої конструкції, магазину, палатки (надалі -Споруда) і здійснення продажу товарів (надання послуг), надалі - Торгове місце.

Передача Торгового місця, зазначеного у п.п.1.1. цього Договору, здійснена до його підписання, що засвідчується підписами Сторін під цим Договором (п.1.3 договору).

Згідно п.п. 1.4.-1.5. договору, встановлена Орендарем Споруда є його власністю. Покращення, поліпшення Споруди, зроблені Орендарем за власний рахунок за згодою Орендодавця є власністю Орендаря.

Відповідно до п 2.1. Договору, за користування Торговим місцем Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату у розмірі 350.00 грн. без ПДВ за один календарний місяць.

У відповідності до п. 2.2. договору, орендна плата сплачується Орендарем не пізніше 5 числа поточного місяця. Якщо 5 число поточного місяця припадає на вихідний чи неробочий день, то останнім днем сплати буде перший робочий день, що слідує за 5 числом поточного місяця.

Згідно п.2.3.договру, у випадку зростання інфляції, розмір орендної плати за кожен поточний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за той же місяць.

Одним із обов`язків Орендаря (п. 3.1.2) є своєчасне, на умовах, передбачених розділом 2 Договору внесення орендної плати та інших платежів.

Відповідно до п.4.1 договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань згідно з умовами Договору Сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України, зокрема, але не виключно:

4.1.1.3а порушення термінів сплати орендної плати, встановлених у п. 2.2. Договору, Орендар сплачує: за прострочення з 5-го до 15-го числа штраф в розмірі 10% від розміру орендної плати визначеного п.2.1. цього Договору, за несплату орендної плати після 15-го числа - штраф у розмірі 50% від розміру орендної плати визначеного п.2.1. цього Договору.

4.1.3. Відповідальність за порушення інших зобов`язань визначається у встановленому законодавством України порядку.

Цей договір вступає в дію з 25.11.2010 та укладається до 31.12.2059 (п.5.1 договорів).

Відповідно до п.5.2 договорів зміни та доповнення до договору вносяться шляхом підписання додаткових угод, які є невід`ємною частиною даного договору.

Дія договору припиняється внаслідок: закінчення терміну дії; дострокового розірвання.

Цей договір може бути достроково розірваний за згодою Сторін. Сторона, що вирішила достроково розірвати договір, повідомляє іншу сторону не менше як за 30 календарних днів до дати розірвання (п.5.4, 5.5 договорів).

Сторони домовилися, що до положень цього договору не застосовуються норми Закону України „Про оренду державного та комунального майна від 10 квітні 1992 року та Постанова КМУ від 04 жовтня 1995 № 786 "Про методику розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна" (п.5.10 договорів).

Договори підписані повноважними представниками сторін без будь-яких зауважень.

На виконання умов договору оренди відповідачу було надано і останнім прийнято у строкове платне користування торгове місце на території торгового комплексу "Новий ринок", що підтверджується п.1.3 договору, підписаного сторонами.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 (відповідачем)припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця 13.10.2015, підстава - власне рішення.

Правовідносини, які склалися між сторонами у справі, носять характер господарських. Позовну заяву подано до суду 22.03.2024, коли підприємець Прокопчук І.Л. втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності.

Частиною 9 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Згідно з висновком щодо застосування норм права, викладеним у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (пункт 73), з 15.122017 господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду на підставі п.1 ч.1 ст.20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Враховуючи приписи ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, припинення фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності Прокопчук І.Л. підприємницької діяльності, не припиняє її зобов`язань, які пов`язані з підприємницькою діяльністю і які залишаються за нею як за фізичною особою.

Проте, позивач зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по у а саме не здійснює своєчасної та повної оплати коштів за користування об`єктом оренди, тому станом на 29.02.2024 у відповідача виникла заборгованість по орендній платі, що становить 50037,81 грн за період з 01.03.2021 по 29.02.2024 (розрахунок суми боргу здійснено за весь період дії договору (а.с.18-19), однак стягнення орендної плати здійснюється з урахуванням вимог ст.257 ЦК України, зокрема за останні три роки, з 01.03.2021 по 29.02.2024, а.с.20).

На день розгляду справи сума боргу становить 50037,81 грн.

Відповідно до ст. 144 ГК України, ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

У відповідності до ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ст. 760 ЦК України).

Згідно ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 762 ЦК України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч. 1 та ч. 4 ст. 286 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до 1 ч. ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно ч. 1, 2 ст.222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду. У разі необхідності відшкодування збитків або застосування інших санкцій суб`єкт господарювання чи інша юридична особа - учасник господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією, якщо інше не встановлено законом.

Наявність заборгованості позивач підтверджує підписаним сторонами договором оренди торгового місця та розрахунками суми боргу.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Суд зазначає, що презумпція договору означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору, всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.04.2023 у справі №921/704/20.

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У відповідності до ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Відповідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постановах від 07.04.2020 у справі N 910/4590/19, від 26.06.2020 у справі №905/21/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.

Доказів сплати боргу по орендній платі відповідачем суду не надано.

За прострочення виконання зобов`язаннь відповідачу нараховано згідно п.4.1.1 Договору штраф на суму 4833,16 грн за період з 30.09.2023 по 29.02.2024 та 1342,76 грн 3% річних згідно ст.625 ЦК України за період з 06.03.2021 по 29.02.2024.

В силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно ч. 4 та 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 4833,16 грн штрафу є підставними та підлягають до задоволення.

Проте, перевіривши розрахунок позивача (а.с.47-49), суд дійшов висновку, що 3 % річних позивачем нараховано невірно, оскільки дані нарахування проведено на сталу (загальну) суму боргу за відповідний рік. Судом здійснено власний перерахунок 3 % річних в межах заявлених позивачем періодів та з врахуванням п.2.2 договору.

Відповідно підставними для стягнення 3 % річних з відповідача є 708,87 грн, в решті частини стягнення 3 % річних в сумі 633,89 грн слід відмовити за безпідставністю.

Судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення ЛІГА:ЗАКОН.

При цьому, Відповідачем не надано жодного доказу на спростування заявленого боргу.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 55579,84 грн, в т.ч.: 50037,81 грн основний борг, 4833,16 грн штраф та 708,87 грн 3% річних. В решті позову слід відмовити.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог в сумі 2993,85 грн. відповідно до ст. 129 ГПК України слід віднести на нього.

Щодо доводів відповідача, а саме розміру орендної плати, судом враховано наступне.

Пунктом 2.3. договору оренди торгового місця сторони передбачили, що у випадку зростання інфляції, розмір орендної плати за кожен поточний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за той же місяць.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19 відступила від висновків касаційного суду в постановах від 21.05.2019 у справі №916/2889/13 та від 14.01.2020 у справі №924/532/19 про можливість розрахунку інфляційних збитків за поточний період без урахування інфляційної складової основного боргу за попередній місяць, оскільки це порушує принципи індексації доходів населення, визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 та Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженою наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 №265, з дотриманням певної математичної послідовності розрахунку, закладеної в цих нормативних актах.

Згідно п. 23 даної постанови якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Отже, нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Доказів сплати відповідачем вказаної заборгованості зі сплати орендної плати відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Перевіривши розрахунки суми боргу, долучені позивачем до позовної заяви, судом встановлено, що в частині нарахування орендної плати використано індекс інфляції за попередній місяць, що в свою чергу відповідає положенням п. 2.3 договору оренди торгового місця №143 від 24.11.2010, а тому нарахована позивачем орендна плата в сумі 50037,81 грн є підставною.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Північно-західного апеляційного господарського суду №903/856/23 від 20.12.2023.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-242 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_2 виданий Ківерцівським РВ УМВС України у Волинській області) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта-7" (вулиця Європейська,3, село Рованці, Луцький район, Волинська область, 456606, ) 55579,84 грн (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять гривень 84 коп) заборгованості, в т.ч.: 50037,81 грн основний борг, 4833,16 грн штраф, 708,87 грн 3% річних, а також 2993,85 грн. (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто три гривні 85 коп) витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя І. О. Гарбар