ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2024 року м. Дніпро Справа № 904/1948/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач )

суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.,

секретар судового засідання: Манець О.В.

представники сторін:

від позивача: Дітковський А.М. - адвокат

від відповідача: Кочура С.В. - адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Дніпроазот"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.09.2023 р.

( суддя Колісник І.І., м. Дніпро, повний текст складено 13.10.2023 р.)

у справі

за позовом

Приватного акціонерного товариства "Рубіжанський картонно-тарний комбінат",

м. Київ

до

Акціонерного товариства "Дніпроазот",

м. Кам`янське Дніпропетровської області

про стягнення 552 722,78 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Приватне акціонерне товариство "Рубіжанський картонно-тарний комбінат" звернулося через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, про стягнення з Акціонерного товариства "Дніпроазот" попередньої оплати, у загальній сумі 552 722,78 грн, сплаченої за договорами поставки хімічної продукції № 154507 від 30.12.2020 р., № 154526 від 05.01.2021 р., № 155537 від 04.01.2022 р., № 155555 від 05.01.2022 р., а також 3% річних, у сумі 12 899,80 грн. та інфляційних втрат, у сумі 80911,84 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань щодо повної поставки хімічної продукції у межах отриманої попередньої оплати. Правовою підставою позову позивач зазначає, серед іншого, ч. 3 ст. 1212 ЦК України.

У відзиві на позовну заяву, Відповідач просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, а у випадку прийняття рішення про задоволення позовної заяви - зменшити розмір нарахованих позивачем інфляційних втрат та 3% річних до 1 грн. При цьому Відповідач погоджується з визначеною Позивачем до стягнення попередньою оплатою у загальній сумі 458 911,14 грн, на яку не відбулося постачання ним хімічної продукції за договорами поставки хімічної продукції № 154507 від 30.12.2020, № 154526 від 05.01.2021, №155537 від 04.01.2022, № 155555 від 05.01.2022. Однак, Відповідач вважає, що його обов`язок повернути її у нього виник 13.05.2022 р., після отримання 12.05.2022 р. від Позивача листа від 11.05.2022 р. № 11/62 з проханням повернути зазначену передоплату. Невиконання обов`язку повернути попередню оплату Відповідач пояснює настанням 24.02.2022 р. обставин непереборної сили ( форс-мажорних обставин ), пов`язаних з військовими діями російської федерації проти України, які визнані загальновідомими. Враховуючи умови пункту 6.5 договорів, відповідач вважає, що перебіг строку виконання ним обов`язку щодо повернення позивачу попередньої оплати за спірними договорами продовжено на весь час дії таких обставин. Тому, позовні вимоги щодо стягнення з нього суми попередньої оплати в розмірі 458 911,14 грн є передчасними та не підлягають задоволенню. З огляду на викладене Відповідач стверджує, що ним не допущено порушення зобов`язання з повернення позивачу попередньої оплати, відтак він вважає, що позовні вимоги про стягнення з нього інфляційних втрат та 3% річних також є передчасними й не підлягають задоволенню./

Також Відповідач не погоджується і з покладенням на нього судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18 762,00 грн, вважаючи, що визначений позивачем та його адвокатом розмір гонорару є завищеним з огляду на такі критерії як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.09.2023 р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Дніпроазот" на користь Приватного акціонерного товариства "Рубіжанський картонно-тарний комбінат" основний борг, у сумі 458 911,14 грн., 3% річних, у сумі 9 373,96 грн., інфляційні втрати, в сумі 54 254,80 грн., судовий збір, у сумі 6 270,48 грн., витрати на професійну правничу допомогу, в сумі 17 737,45 грн.. У решті позову - відмовлено.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Дніпроазот" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вважає оскаржуване рішення суду таким, що прийнято із порушенням процесуального законодавства, на підставі не повністю з`ясованих обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи та не повністю досліджених доказів, на підставі чого рішення суду першої інстанції у справі є незаконним та підлягає скасуванню згідно ч. 1 ст. 277 ГПК України.

Водночас, на думку Скаржника, господарський суд не взяв до уваги наявність обставин непереборної сили, внаслідок чого зобов`язання Відповідача з повернення оплати поставленої продукції по Договору відкладається на строк дії форс-мажорних обставин ( до закінчення воєнного стану ), що є порушенням ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України. Оскаржуване рішення було ухвалено судом виключно з урахуванням доводів Позивача, без вивчення всіх матеріалів справи, які мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу є порушенням приписів ст. ст. 2, 236 ГПК України.

При цьому Скаржник зазначає, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України AT "Дніпроазот" позбулося можливості безпечно та належним чином забезпечувати власну виробничо-господарську діяльність необхідними ресурсами і матеріалами та перспектива відновлення такого забезпечення найближчим часом не вбачається.

Скаржник наголошує на тому, що обов`язок Відповідача по поверненню Позивачу попередньої оплати, на яку не відбулося постачання Хімічної продукції за договорами поставки хімічної продукції № 154507 від 30.12.2020 р., № 154526 від 05.01.2021 р., № 155537 від 04.01.2022 р., № 155555 від 05.01.2022 р., в загальному розмірі 458 911,14 грн., виник 13.05.2022 р.. Затримка в поверненні Відповідачем Позивачу попередньої оплати за Договорами пов`язана з форс-мажорними обставинами ( обставинами непереборної сили ) - військовими діями російської федерації проти України, які безпосередньо негативно впливають на можливість виконання Відповідачем обов`язку по поверненню Позивачу попередньої оплати за спірними Договорами.

Скаржник вважає, що оскільки в силу вимог Договорів зупинка роботи всіх або окремих виробництв (цехів) Постачальника, пов`язаних з виробництвом Хімічної продукції, і воєнні дії в України є форс-мажорними обставинами, у зв`язку із настанням 24.02.2022 р. вищезазначених обставин, які також визнані загальновідомими і про які Позивач був обізнаний (повідомлений) належними чином, то, враховуючи умови пунктів 6.2., 6.4., 6.5 Договорів, перебіг строку виконання Відповідачем обов`язку щодо повернення Позивачу попередньої оплати за спірними Договорами є продовженими на весь час дії таких обставин, і тому позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача суми попередньої оплати в розмірі 458 911,14 грн. є передчасними та не підлягають задоволенню. При цьому, відмови Позивача через 3 (три) місяці від дня настання форс- мажорних обставин від виконання своїх зобов`язань і від Договорів, як це визначене пунктом 6.5. Договорів, Відповідач не отримував. Вищенаведена позиція повністю співпадає з правовою позицією Верховного Суду, що висвітлена у Постанові Верховного Суду від 31.08.2022 р. у справі № 910/15264/21.

Скаржник зазначає, що перебіг строку виконання Відповідачем обов`язку щодо повернення Позивачу попередньої оплати за спірними Договорами продовжено на весь час дії форс-мажорних обставин, тобто Відповідач не допустив порушення свого зобов`язання щодо повернення Позивачу попередньої оплати, у зв`язку з чим позовні вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача інфляційних втрат у розмірі 80 911,84 грн. та 3% річних у розмірі 12 899,80 гри. є передчасними та не підлягають задоволенню.

Крім того, на переконання Скаржника оскільки позовні вимоги є передчасними і необгрунтованими, виходячи з вищенаведених доводів та обставин, тому не підлягають відшкодуванню Відповідачем Позивачу будь-які суми професійної правничої допомоги, і тому в цій частині судове рішення також має бути скасоване.

Від Скаржника надійшло клопотання про долучення доказів ( платіжних інструкцій ) погашення суми основного боргу перед Позивачем у розмірі 458 911,14 грн..

У вказаному клопотанні, Заявник повідомляє апеляційний суд, що саном на 25.04.2024 р. ПАТ «Дніпроазот» було повністю погашено спірну суму боргу перед Позивачем у розмірі 458 911,14 грн., що підтверджується відповідними платіжними інструкціями (додаються). Враховуючи значущість вказаних обставин по справі, а також той факт, що погашення основного боргу по справі відбулось після винесення оскаржуваного рішення суду першої інстанції за наслідками вжитих Відповідачем заходів в умовах військового стану, Скаржник вважає за необхідне порушити перед апеляційним судом питання про поважність причин неподання вищевказаних доказів до суду першої інстанції в порядку п. п. 5 ч. 1 ст. 267 ГПК України.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Від Приватного акціонерного товариства "Рубіжанський картонно-тарний комбінат" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою та просить апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.09.2023 р. у справі № 904/1948/23 без змін. Стягнути із Позивача судові витрати на правничу допомогу.

Враховуючи що доводи Апелянта ( Відповідача ) зазначені в апеляційної скарги дублюють вже наведені при розгляді справи в першій інстанції та не містять нових доводів Представник Позивача не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Відповідача щодо скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.09.2023 р. у справі № 904/1948/23 .

Щодо форс-мажорних обставин як підстава для звільнення від відповідальності які просить застосувати Відповідач до компенсаторних виплат передбачених ст. 625 ЦК України, прирівнюючи їх до штрафних санкцій та звільнення від сплати штрафних санкцій, при цьому сам Відповідач зазначає що це компенсаторні виплати, а не штрафні санкції. Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання - подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 р.у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Окрім того Представник Позивача зазначає що враховуючи правові висновки Касаційного господарського суду в подібних правовідносинах - «принцип співмірності штрафних санкцій» стосується лише випадків коли для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. А в даному випадку інфляційні витрати та 3% річних не є неустойкою чи будь-якою іншою штрафною санкцією.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2023 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Чус О.В., Дармін М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.10.2023 р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 904/1948/23. Розгляд питання про залишення апеляційної скарги без руху, про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті апеляційного провадження або про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Дніпроазот" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.09.2023 р. у справі № 904/1948/23 відкладено до надходження матеріалів оскарження до суду апеляційної інстанції.

20.10.2023 р. матеріали справи № 908/270/23 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.10.2023 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 07.02.2024р..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.02.2024 р. розгляд справи відкладено на 01.05.2024 р..

У судовому засіданні 01.05.2024 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

Між Акціонерним товариством "Дніпроазот" ( Постачальник ) та Приватним акціонерним товариством "Рубіжанський картонно-тарний комбінат" ( Покупець ) укладено договори поставки хімічної продукції: № 154507 від 30.12.2020 р. зі строком дії до 31.12.2021 р., № 154526 від 05.01.2021 р. зі строком дії до 31.12.2021 р., № 155537 від 04.01.2022 р. зі строком дії до 31.12.2022 р. та № 155555 від 05.01.2022 р. зі строком дії до 31.12.2022 р., умови яких є тотожними ( а. с. 147 - 149; 15 - 17;10 - 12; 18 - 20 ).

За змістом пункту 1.1 договорів Постачальник зобов`язується протягом строку дії договору поставляти ( передавати у власність ) Покупцю визначену цим договором та невід`ємними додатками до нього продукцію виробничо-технічного призначення, а Покупець - зобов`язується приймати таку продукцію та оплачувати її вартість в порядку і в строки, передбачені договором та невід`ємними додатками до нього.

Предметом поставок за цими договорами є визначена родовими ознаками продукція виробничо-технічного призначення - гіпохлорит натрію технічний ( п. 1.2 договорів № № 154507, 155537 ) або натр їдкий технічний марки РД ( п. 1.2 договорів №№ 154526, 155555) ( далі - хімічна продукція ).

Відповідно до пункту 1.3 договорів кількість та ціна хімічної продукції, що підлягає поставці за цими договорами, узгоджується сторонами в специфікаціях на поставку хімічної продукції (далі - специфікації на поставку хімічної продукції), які підписуються повноважними представниками обох сторін, скріплюються печатками сторін (за їх наявності) та є невід`ємними частинами (датками) до цих договорів.

Ціна хімічної продукції приймається сторонами визначеною на базисі поставки, що зазначений у п. 3.1 договору (п. 1.4 договорів).

Пунктом 2.1 договорів визначено, що загальна сума договору обчислюється як вартість всієї хімічної продукції, що зазначена у всіх підписаних сторонами специфікаціях на поставку хімічної продукції за цим договором.

Оплата хімічної продукції здійснюється покупцем у безготівковій формі, в національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. В платіжних дорученнях покупець повинен обов`язково зазначати номер цього договору, дату його укладення та призначення платежу (п. 2.2 договорів).

Пунктом 2.3 договорів передбачено, що хімічна продукція повинна бути оплачена покупцем на умові повної (стовідсоткової) попередньої оплати. Попередня оплата вартості хімічної продукції здійснюється покупцем лише після погодження сторонами графіка поставки (відвантаження) хімічної продукції. Здійснення покупцем повної попередньої оплати за хімічну продукцію є необхідною умовою виконання постачальником своїх зобов`язань з поставки хімічної продукції покупцю.

Згідно з пунктом 2.4 договорів перерахування покупцем грошових коштів до погодження сторонами графіка поставки (відвантаження) хімічної продукції не вважається сплатою попередньої оплати за хімічну продукцію і не створює у постачальника зобов`язань з поставки хімічної продукції покупцю. У даному випадку хімічна продукція залишається неоплаченою, а грошові кошти повертаються покупцю на його письмову вимогу.

Розділом 3 договорів визначені умови поставок хімічної продукції.

Так, постачання хімічної продукції покупцеві здійснюється постачальником на умовах (базисі) поставки: ЕХW- склад постачальника (Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. С.Х. Горобця, 1) згідно з Правилами Міжнародної Торгової Палати (ІСС) з використання термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі, в редакції 2010 р. (далі - ІНКОТЕРМС 2010). Хімічна продукція постачається покупцеві окремими партіями (п. 3.1 договорів).

Відповідно до пунктів 3.2 договорів для узгодження кількості та ціни хімічної продукції, що підлягає поставці за цим договором, покупець у строк до 20 числа календарного місяця, що передує календарному місяцю, в якому ним очікується постачання хімічної продукції, направляє постачальнику належним чином оформлені письмові замовлення на хімічну продукцію. Замовлення направляються постачальнику поштою, факсимільним зв`язком та/або на е-mail: rеа. Покупець зобов`язаний зазначити у письмових замовленнях на хімічну продукцію наступну обов`язкову інформацію: номер та дата даного договору; найменування хімічної продукції, яку необхідно поставити покупцю; кількість хімічної продукції, яку необхідно поставити покупцю протягом наступного календарного місяця. Письмові замовлення покупця на хімічну продукцію, які направляються постачальнику з порушенням зазначеного строку чи в яких відсутня обов`язкова інформація, постачальник має право не розглядати.

Кількість хімічної продукції, що підлягає поставці в кожній окремій партії, погоджується сторонами з урахуванням їх економічних інтересів, виробничих потужностей та виробничого циклу постачальника. Сторони домовилися про те, що на час зупинення виробничих потужностей постачальника для проведення капітального ремонту поставка (відвантаження) хімічної продукції покупцю може бути зупинена постачальником до закінчення ремонту і це не є порушенням умов цього договору (п. 3.3 договорів).

Отримавши письмове замовлення покупця на хімічну продукцію постачальник розглядає його та, у разі можливості поставити заявлену в ньому кількість хімічної продукції на запропонованих покупцем умовах, готує специфікацію на поставку хімічної продукції, підписує її та направляє покупцю для узгодження і підписання. У разі непогодження сторонами специфікації на поставку хімічної продукції договір в частині поставки хімічної продукції, передбаченої такою непогодженою специфікацією, вважається таким, що не відбувся (п. 3.4 договорів).

Згідно з пунктом 3.5 договорів після підписання специфікації на поставку хімічної продукції покупець, для поставки йому хімічної продукції, має направляти постачальнику належним чином оформлені письмові заявки на поставку (відвантаження) хімічної продукції із зазначенням в них бажаного графіка поставки (відвантаження). Заявки направляються постачальнику поштою, факсимільним зв`язком та/або на е-mail: rеа. Покупець зобов`язаний зазначати у письмових заявках на постачання (відвантаження) хімічної продукції наступну обов`язкову інформацію: номер та дату договору; номер та дату специфікації на поставку хімічної продукції, за якою необхідно поставити покупцю хімічну продукцію; найменування хімічної продукції, яку необхідно поставити покупцю; кількість хімічної продукції, яку необхідно поставити покупцю в кожній партії; графік поставки (відвантаження) хімічної продукції в розрізі партій. Письмові заявки покупця на поставку (відвантаження) хімічної продукції, в яких відсутня обов`язкова інформація, постачальник має право не розглядати.

Отримавши письмову заявку покупця на поставку (відвантаження) хімічної продукції, постачальник розглядає її та у разі можливості поставити заявлену в ній кількість хімічної продукції за запропонованим покупцем графіком поставки (відвантаження), погоджує її, про що повідомляє покупця. У разі неможливості поставити заявлену кількість хімічної продукції за запропонованим покупцем графіком поставки (відвантаження) заявка відхиляється постачальником. Постачальник вправі запропонувати покупцю до узгодження можливий з точки зору виконання графік постачання (відвантаження) хімічної продукції. Погодження сторонами графіка поставки (відвантаження) є підставою для здійснення покупцем попередньої оплати вартості хімічної продукції, а попередня оплата - підставою для поставки хімічної продукції постачальником (п. 3.6 договорів).

Пунктом 3.8 договорів № № 154507, 154526 і пунктом 3.9 договорів № № 155537, 155555 передбачено, що постачання партії хімічної продукції здійснюється за умови повної попередньої оплати покупцем вартості хімічної продукції. Постачальник має право відмовитися від виконання своїх зобов`язань з поставки покупцю хімічної продукції, якщо покупцем не оплачена повністю раніше поставлена йому хімічна продукція або не виконана будь-яка з умов, передбачених п. 3.7 договору (щодо наявності у представника покупця, який прибув для прийняття поставки, переліку необхідних документів). Часткова та/або дострокова поставка хімічної продукції допускається.

Постачальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання з поставки хімічної продукції покупцю з моменту надання певної кількості (партії) хімічної продукції в розпорядження покупця або вказаної ним особи (перевізникові, вантажоодержувачеві) на складі постачальника. Датою поставки хімічної продукції є дата оформлення накладної - вимоги на відпуск хімічної продукції (дата накладної - вимоги на відпуск хімічної продукції). Ризик втрати чи пошкодження хімічної продукції, право власності на оплачену покупцем хімічну продукцію, а також обов`язок несення витрат, пов`язаних з хімічною продукцією, переходять від постачальника до покупця в момент виконання постачальником своїх зобов`язань з поставки хімічної продукції (п. 3.10 договорів №№ 154507, 154526, п. 3.11 договорів №№ 155537, 155555).

Отже, за умовами договорів поставка хімічної продукції здійснюється лише після повної попередньої оплати, якій обов`язково має передувати погодження сторонами графіка поставки (відвантаження) хімічної продукції. При цьому кількість та ціна хімічної продукції погоджується сторонами у специфікаціях, що складаються постачальником на підставі письмового замовлення покупця і лише після цього, на підставі письмової заявки покупця разом із запропонованим графіком поставки, останній (графік поставки) погоджується чи то відхиляється постачальником.

Судом першої інстанції встановлено, що за відсутності підписаних специфікацій за договорами та графіків поставки ( відвантаження ) позивач здійснив на користь відповідача попередню оплату хімічної продукції в загальній сумі 737 740,00 грн, а саме: за договором № 154526 - 231 660,00 грн згідно з платіжною інструкцією № 59602 від 10.12.2021 р.; за договором № 154507 - 122 080,00 грн згідно з платіжною інструкцією № 59656 від 13.12.2021 р.; за договором № 155537 - 90 000,00 грн згідно з платіжною інструкцією № 1345 від 09.02.2022 р. та на суму 30 000,00 грн згідно з платіжною інструкцією № 1915 від 18.02.2022 р. ); за договором № 155555 - 264 000,00 грн згідно з платіжною інструкцією № 1969 від 21.02.2022 р. (а.с. 21 - 25).

За результатом часткової поставки хімічної продукції у розпорядженні Відповідача залишився залишок сплаченої Позивачем попередньої оплати в загальній сумі 458 911,14 грн, з яких: 60 775,92 грн - за договором № 154507; 215 591,22 грн - за договором № 154526; 32 160,00 грн - за договором № 155537; 150 384,00 грн - за договором № 155555.

Зазначена обставина повністю визнавалася сторонами, та була відображена ними у заявах по суті справи та не оспорюється Відповідачем.

Подальшого виконання договорів у частині поставки товару на суму 458 911,14 грн не відбулося.

Листом № 11/62 від 11.05.2022 р. Позивач звернувся до Відповідача, в якому з посиланням на тимчасове припинення своєї виробничої діяльності просив Постачальника повернути Приватному акціонерному товариству "Рубіжанський картонно-тарний комбінат" грошові кошти в сумі 458 911,14 грн, сплачені ним у порядку попередньої оплати за спірними договорами ( а. с. 26 ).

Постачальник указаних грошових коштів не повернув. У відповіді на звернення покупця ( лист № 1002/01-6 від 20.05.2022 р. ) Відповідач повідомив, що знаходиться у скрутному фінансовому становищі внаслідок настання форс-мажорних обставин, що підтверджуються листом ТПП України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 р., та не має можливості відвантажити на адресу Покупця недопоставлену продукцію або повернути надмірно сплачені кошти у вигляді попередньої оплати. Також Постачальник зазначив, що після закінчення дії форс-мажорних обставин планує повернутися до роботи в штатному режимі, що дасть можливість відвантажити на адресу покупця недопоставлену продукцію ( а. с. 27 ).

Отже, неповернення постачальником коштів у сумі 458 911,14 грн й стало причиною виникнення спору.

У зв`язку з невиконанням Відповідачем зобов`язання з повернення попередньої оплати в сумі 458 911,14 грн Позивач нарахував до стягнення з Відповідача 3% річних за період з 11.05.2022 р. по 17.04.2023 р. у сумі 12 899,80 грн та інфляційні втрати за той самий період у сумі 80 911,84 грн.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вірно зазначив суд першої інстанції - предметом доказування у справі є обставини, пов`язані з виконанням сторонами своїх зобов`язань за договорами № № 154507, 154526, 155537, 155555, а також наявності підстав для повернення Відповідачем здійсненої за цими договорами попередньої оплати в сумі 458 911,14 грн.

За частинами першою, другою ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Норма аналогічного змісту викладена у частині першій статті 712 Цивільного кодексу України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

За змістом частини першої статті 267 Господарського кодексу України договір поставки може бути укладений на один рік, на строк більше одного року (довгостроковий договір) або на інший строк, визначений угодою сторін.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Покупець в силу припису частини першої статті 692 Цивільного кодексу України зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень частини другої статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За результатом аналізу зобов`язань сторін за договорами очевидно, що всупереч попередніх домовленостей сторони відступили від умов договорів, зокрема від установленого ними порядку здійснення попередньої оплати, якій мало передувати: оформлення покупцем письмового замовлення на хімічну продукцію, узгодження та підписання сторонами специфікації на поставку хімічної продукції, подання покупцем письмової заявки на поставку (відвантаження) хімічної продукції, погодження сторонами графіка поставки (відвантаження) хімічної продукції й вдалися до іншого - здійснення 100% попередньої оплати на підставі рахунків.

При цьому необхідність узгодження кількості, ціни та строків поставки товару шляхом підписання специфікацій та графіків поставки (відвантаження) хімічної продукції залишилися незмінними.

Отже, факт здійснення позивачем попередньої оплати за виставленими йому рахунками може бути передумовою для виникнення у відповідача зустрічних зобов`язань з поставки товару за договорами, але тільки після оформлення специфікацій та погодження графіків поставок (відвантаження) до них.

Як слушно зауважив місцевий господарський суд - без погодженого сторонами графіка поставки хімічної продукції, її ціни не можна стверджувати про настання строку виконання відповідачем обов`язку з поставки хімічної продукції у певній кількості. Строки договорів, у межах яких сторони могли б оформити специфікації, погодити графіки поставок (відвантаження) продукції й, відповідно, визначити строки для виконання відповідачем обов`язку з поставки хімічної продукції, закінчилися. Зокрема, 31.12.2021 р. - за договорами № № 154507, 154526 щодо поставки хімічної продукції на загальну суму 276 367,14 грн ( 60 775,92 + 215 591,22 = 276 367,14 ) та 31.12.2022 р. - за договорами № № 155537, 155555 щодо поставки хімічної продукції на загальну суму 182544,00 грн ( 32 160,00 + 150 384,00 = 182 544,00 ). З припиненням договорів внесення змін/доповнень до цих договорів, в тому числі з метою встановлення/зміни строків виконання зобов`язань, неможливе. При цьому адресований Відповідачу лист Позивача № 11/62 від 11.05.2022 р. про повернення попередньої оплати в сумі 458 911,14 грн з наведеним у ньому обґрунтуванням не є пропозицією достроково припинити договори, строк дії яких ще не закінчився, чи то доказом відмови від поставки за такими договорами та вимогою про повернення попередньої оплати в порядку частини другої ст. 693 Цивільного кодексу України. З огляду на викладене хімічна продукція, вартість якої оплачена позивачем шляхом здійснення 100% попередньої оплати, не була повністю поставлена відповідачем у межах строків дії договорів; залишок сплачених позивачем грошових коштів у сумі 458 911,14 грн у рахунок оплати хімічної продукції (частина авансу) перебуває у розпорядженні відповідача без достатньої правової підстави.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є грошовою сумою, яка перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за роботи які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Зазначений висновок відповідає висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеному в його постанові від 21.02.2018 р. у справі № 910/12382/17.

На час ухвалення рішення Відповідачем не було надано суду доказів повернення Позивачу попередньої оплати в сумі 458 911,14 грн.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України).

Положення глави 83 Цивільного кодексу України ("Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави") застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Правовий аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Наведений висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 р. у справі № 910/1238/17, від 26.06.2018 р. у справі № 910/9072/17.

Враховуючи, що правові підстави, за якими Позивачем на користь Відповідача була перерахована попередня оплата відпали у зв`язку із закінченням строку дії договорів, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Рубіжанський картонно-тарний комбінат" про стягнення з Акціонерного товариства "Дніпроазот" грошових коштів у сумі 458 911,14 грн є законними та обґрунтованими.

У зв`язку з невиконанням Відповідачем зобов`язання з повернення попередньої оплати в сумі 458 911,14 грн Позивач нарахував та заявив до стягнення з Відповідача 3% річних за період з 11.05.2022 р. по 17.04.2023 р. у сумі 12 899,80 грн та інфляційні втрати за той самий період у сумі 80 911,84 грн, розрахунок яких позивач фактично здійснив за період із травня 2022 року по березень 2023 року.

За змістом статей 524, 533 - 535 та 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, що визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою наданих розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, господарським судом було виявлено помилку у визначенні Позивачем початкових дат нарахування вказаних сум.

Після здійсненого місцевим господарським судом перерахунку, з урахуванням меж позовних вимог, 3% річних становлять 9 373,96 грн, з яких: 7 768,57 грн - із заборгованості в сумі 276 367,14 грн попередньої оплати за договорами № № 154507, 154526 за період з 11.05.2022 р. по 17.04.2023 р.; 1 605,39 грн - із заборгованості в сумі 182 544,00 грн попередньої оплати за договорами № № 155537, 155555 за період з 01.01.2023 р. по 17.04.2023 р..

За наслідком здійсненого господарським судом перерахунку, з урахуванням меж позовних вимог, інфляційні було встановлено, що втрати фактично становлять 54 254,80 грн, з яких: 48 727,03 грн - із заборгованості в сумі 276 367,14 грн попередньої оплати за договорами № № 154507, 154526 за період із травня 2022 року по березень 2023 року (з урахуванням у цей період показників інфляції: 102,7%, 103,1%, 107,0%, 101,1%, 101,9%, 102,5%, 100,7%, 100,7%, 100,8%, 100,7%, 101,5%); 5 527,77 грн - із заборгованості в сумі 182 544,00 грн попередньої оплати за договорами № № 155537, 155555 за період із січня по березень 2023 року. ( з урахуванням у цей період показників інфляції: 100,8%, 100,7%, 101,5% ).

Доводам Скаржника щодо неможливості виконання ним грошового зобов`язання з повернення Позивачу суми попередньої оплати внаслідок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), пов`язаних із військовою агресією рф проти України, суд першої інстанції надав належну оцінку, зазначивши, що згідно зі статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами шляхом видачі сертифіката про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. При цьому, належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для звільнення Відповідача від відповідальності за порушення грошового зобов`язання з повернення Позивачу суми попередньої оплати матеріли справи не містять і Відповідачем суду надано не було.

Щодо необґрунтованості заявлених до стягнення сум трьох процентів річних та інфляційних втрат, то як вірно зазначив місцевий господарський суд - три проценти річних та інфляційні втрати встановлені законом. За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Аналогічний висновок зроблено Великою Палатою в постанові від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19), а також у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). Заявлені до стягнення 3% річних та інфляційні втрати відповідають правовій природі й призначенню відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

За змістом частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України відсутність коштів не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Також, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що інфляційні втрати та 3% річних за своєю правовою природою не є неустойкою, а тому підстави для їх зменшення до 1 грн в порядку частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, про що просив Відповідач, відсутні. Крім того, 3% річних у сумі 9 373,96 грн у порівнянні до основної суми заборгованості становлять лише 2,04% ( 9 373,96 грн х100/458 911,14 грн = 2,04), а тому такий розмір 3% річних жодним чином не спотворює основне призначення передбаченої законом відповідальності, передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, є правильним висновок місцевого господарського суду, що вимоги Позивача про стягнення на його користь з Відповідача 458 911,14 грн - основного боргу, 9 373,96 грн - 3% річних, 54 254,80 грн - інфляційні втрати, є обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, у доданому до позовної заяви попередньому розрахунку судових витрат Позивач у справі попередньо визначив витрати на професійну правничу допомогу у фіксованій сумі, яка становить 18 762,00 грн.

При цьому, наявними у справі доказами підтверджується факт отримання Позивачем професійної правничої допомоги вартістю, що визначена у фіксованому розмірі 18 762,00 грн.

З огляду на викладене, оцінюючи заявлений Позивачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням критеріїв, передбачених частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, а також критеріїв для їх розподілу, передбачених частиною п`ятою статті 129 цього Кодексу, зважаючи на критерій розумного розміру, що пропагується й застосовується Європейським судом з прав людини, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що заявлені Позивачем до розподілу 18 762,00 грн є тим розміром витрат на оплату послуг адвоката, який є співмірним із складністю справи й виконаним адвокатом обсягом робіт (наданих послуг), є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, а також розумним, у тому числі й до ціни позову.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

При цьому, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи Скаржника і щодо скасування рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони грунтуються лише на хибному твердженні Відповідача, що позовні вимоги є передчасними і необгрунтованими.

Разом з цим, як зазначалося раніше, Скаржником повідомлено суд апеляційної інстанції про погашення суми основного боргу перед Позивачем після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення з наданням відповідних доказів: Платіжна інструкція № 1490 від 19.04.2024 р. на суму 35 800,00грн.; Платіжна інструкція № 1489 від 19.04.2024 р. на суму 78 991,22 грн.; Платіжна інструкція № 1376 від 11.04.2024 р. на суму 114 800,00 грн.; Платіжна інструкція № 1327 від 08.04.2024 р. на суму 21 800,00 грн.; Платіжна інструкція № 1325 від 08.04.2024 р. на суму 60 775,92 грн.; Платіжна інструкція № 1326 від 08.04.2024 р. на суму 32 160,00 грн.; Платіжна інструкція № 1569 від 25.04.2024 р. на суму 114 584,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення ( п. 4.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі №13/51-04).

Водночас закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 ГПК судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 241 ГПК у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» ( пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Відповідачем сплачено на користь Позивача основний борг в сумі 458 911,14 грн, що підтверджується долученими Скаржником до апеляційної скарги платіжними інструкціями та не заперечується Позивачем. Тобто, Скаржником сплачено частина суми, яка була присуджена оскаржуваним судовим рішенням, до моменту набрання ним чинності, що є підставою для закриття провадження у справі у вказаній частині.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині, але з підстав зазначений в цій постанові апеляційного суду.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду відповідно до ст. 277 ГПК України підлягає частковому скасуванню із закриттям провадження у справі у відповідній частині.

10. Судові витрати.

У разі закриття провадження у справі щодо частини із заявлених вимог норма частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, не застосовуються і не може бути підставою для стягнення з Відповідача на користь Позивача судового збору у повному обсязі, в тому числі і щодо частини із заявлених вимог, за якою провадження було закрито ( постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.02.2020 р. у справі № 903/181/19 ).

Верховний Суд у п. 4.9. вказаної постанови підкреслює, що у зазначеній нормі ГПК йдеться про здійснення розподілу судових витрат між сторонами у справі у разі вирішення спору по суті. Водночас, така норма не застосовується, якщо Закон України "Про судовий збір" у такому випадку передбачає повернення судового збору з Державного бюджету України.

Зокрема, у пункті 5 частини 1 статті 7 цього Закону прямо встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на зазначене, у справі, що переглядається, судом було вирішено лише спір у частині 3% річних, у сумі 9 373,96 грн. та інфляційних втрат, в сумі 54 254,80 грн., тому відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України Відповідач зобов`язаний відшкодувати Позивачу судовий збір лише за розгляд позовних вимог в цій частині, тобто, в сумі 763,54 грн. Натомість, витрати по сплаті судового збору в сумі 5 506,94 грн Відповідач не зобов`язаний відшкодовувати Позивачу, оскільки в цій частині судовий збір підлягає поверненню з Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпроазот" залишити без задоволення.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.09.2023 р. у справі № 904/1948/23 в частині стягнення суми основного боргу, у розмірі 458 911,14 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, про закриття провадження.

В іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.09.2023 р. залишити без змін, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Дніпроазот" на користь Приватного акціонерного товариства "Рубіжанський картонно-тарний комбінат" 3% річних, у сумі 9 373,96 грн., інфляційні втрати, в сумі 54 254,80 грн., судовий збір, у сумі 763,54 грн., витрати на професійну правничу допомогу, в сумі 17 737,45 грн., про що видати наказ.

У решті позову - відмовити."

Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 03.05.2024 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін