ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м. ОдесаСправа № 915/317/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Одеса

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2024 року, м. Миколаїв, суддя Ржепецький В.О., повний текст рішення складено та підписано 04.03.2024 року

у справі №915/317/22

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Одеса

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН», м. Миколаїв

про стягнення 45 588 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

В вересні 2022 року Акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Південно-Західна залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство Нібулон 42 588, 00 грн - збору за зберігання вантажу.

Підставою позову позивачем зазначено, що Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство Нібулон 26.06.2020 направлено Акціонерному товариству Українська залізниця заяву про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом № 14291113/2020-001 від 24.03.2020.

В цей же день, 26.06.2020 позивач направив відповідачу повідомлення № 40-14291113/2020-001 від 26.06.2020, яким засвідчив прийняття від відповідача заяви та повідомив про присвоєння відповідачу кодів відправника/одержувача 8496 та платника 8211375 з відкриттям особового рахунку 8211375, який використовується для ідентифікації договірних відносин між перевізником та замовником як номер договору, а дата повідомлення 26.06.2020 є датою укладення договору.

Крім того, 21.05.2018 між сторонами було укладено договір № 7990 про подачу та забирання вагонів.

Позивач зазначає, що протягом 30 листопада - 01 грудня 2021 по станції Пальміра Одеської залізниці відповідач проводив навантаження залізничних вагонів, які надалі слідували по маршрутній відправці № 42029835 Пальміра - Миколаїв-Вантажний.

Накопичення вагонів проводилось на коліях станції, що засвідчено актами загальної форми ГУ-23.

Посилаючись на п. 1.1 Правил оформлення перевізних документів, ст. 6 Статуту залізниць, позивач зазначає, що відповідачем 30.11.2021 (21:35 год.) та 01.12.2021 (4:45 год., 10:30 год., 15:40 год.) було подано чотири партії вагонів, проте накладні на перевезення вантажу позивачу (перевізнику) надано не було.

01.12.2021 о 18:47 год. відповідачем подано перевізнику перевізний документ (накладну) № 42029835, що дало змогу позивачу відправити вагони згідно маршрутної відправки.

Позивач зазначає, що затримка вагонів на станційних коліях станції Пальміра відбулась саме з вини відповідача, який не надав з першою партією вагонів основний для перевезення документ (накладну), а продовжував надалі формувати маршрут на коліях загального користування, а тому простій вагонів відбувся в очікуванні оформлення документів перевезення відправником.

Факт затримки оформлено актами загальної форми.

Відповідачем здійснено оплату за накопичення вагонів на коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 06120082 (дана накопичувальна картка не оскаржується).

Водночас, збір за зберігання вантажу на коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 06120083 від 06.12.2021 на суму 42 588 грн. з ПДВ не сплачено у зв`язку з внесенням до накопичувальної картки заперечень (відповідач не згоден з даним нарахуванням, оскільки накопичення сплачено по накопичувальній картці № 06120082).

У зв`язку з підписанням відповідачем накопичувальної картки форми ФДУ-92 № 06120083 від 06.12.2021 із запереченнями та відмовою в оплаті, працівниками залізниці складено акт загальної форми ГУ-23 від 06.12.2021 № 29.

Позивач зазначає, що послуги з накопичення вагонів (формування маршрутного поїзду на станційних коліях, тобто коліях загального користування, на підставі укладеного з перевізником договору) та послуги зі зберігання вантажів (матеріальна відповідальність за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених в вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення відповідно до Правил № 644) не є тотожними, тому позивач правомірно нарахував відповідачу збір за зберігання вантажу на коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 06120083 від 06.12.2021 на суму 42 588 грн. з ПДВ.

Неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків і стало підставою для звернення позивача до суду.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 259, 525, 614, 629, 908 Цивільного кодексу України, ст. 193, 307 Господарського кодексу України, ст. 12 Закону України Про транспорт, Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затверджений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317, Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, Правилами зберігання вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, Правилами складня актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, Статутом залізниць України та умовами договору.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 13.02.2023 року у справі №915/317/23 (суддя Олейняш Е.М.) у позовних вимогах Акціонерного товариства «Укрзалізниця», м. Київ, в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Одеса до Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН», м. Миколаїв про стягнення 42 588, 00 грн відмовлено у повному обсязі.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.02.2023 у справі №915/317/22 залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 22.09.2023 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволено частково, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 і рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.02.2023 у справі № 915/317/22 скасовано, справу № 915/317/22 направлено на новий розгляд до Господарського суду Миколаївської області.

Частково задовольняючи касаційну скаргу позивача, касаційний господарський суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій, застосувавши до спірних правовідносин наслідки спливу позовної давності, не надали належну правову оцінку всім доводам позивача щодо поважності причин пропуску позовної давності, про які останній наголошував у суді першої інстанції. Доводи Укрзалізниці щодо поважності причин пропуску позовної давності у контексті необхідності врахування умов договору з організації перевезень вантажів, відповідно до пункту 7.3 якого позовна давність за вимогами перевізника до замовників, що випливають з правовідносин сторін за договором, становить один рік не були проаналізовані ні судом першої, ні судом апеляційної інстанції.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2024 року у справі №915/317/22 (суддя Ржепецький В.О.) у позовних вимогах Акціонерного товариства «Укрзалізниця», м. Київ, в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Одеса до Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН», м. Миколаїв про стягнення 42 588, 00 грн відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що сторони домовились про перевезення вантажів на особливих умовах - за розкладом руху маршрутних поїздів. При цьому, сторонами погоджено специфічні умови перевезення вантажів, які є визначальними щодо порядку надання відповідних послуг та особливостей їх оплати з урахуванням характеру укладеного між сторонами договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №40-14291113/2020-001 від 26.06.2020.

Судом першої інстанції зазначено, що пунктом 5 Правил №644 встановлено, що якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Отже, на переконання суду першої інстанції, Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Нібулон дотримано умови договору та вказаних нормативних актів щодо оформлення маршрутного потягу однією накладною з відомістю вагонів, що перевозяться маршрутом. При цьому, оформлення / не оформлення окремої накладної на кожну партію вагонів з маршрутного потягу, або одного документу на весь маршрутний потяг, жодним чином не впливає на відправлення маршрутного потягу до моменту формування (накопичення) складу в 50 вагонів з вантажем, адже накопичення вагонів з вантажем (маршрут) в даному випадку відбувається в рамках договірних відносин (є предметом послуги, за яку сплачується тариф), отже не може кваліфікуватись як матеріальна відповідальність та не має такого елементу як вина відправника.

Разом з тим, судом першої інстанції зазначено, що оскільки спірні правовідносини врегульовані Додатком 1-4 до договору, який є невід`ємною частиною договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом та визначає умови організації накопичених вагонів, п. 2.1.5 Договору, згідно з яким замовник зобов`язаний відшкодувати перевізнику витрати, пов`язані із затримкою вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України, зокрема, через інші причини, що не залежать від перевізника не підлягає застосуванню. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання сум з внесеної передоплати за кодом платника, на який посилається АТ Українська залізниця в обґрунтування своїх доводів.

Також, суд першої інстанції вказав, що з огляду на зміст та умови укладеного між сторонами Додатку 1-4 до договору, безпідставним є також застосування до спірних правовідносин сторін п. 9 Правил зберігання вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2020 року №644 (із змінами та доповненнями), на приписи якого (як на підставу правомірності спірних нарахувань) посилається позивач, зазначаючи, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Судом першої інстанції зазначено, що у даному випадку затримка вагонів під час накопичення останніх для формування маршрутного поїзду не може кваліфікуватись як одностороннє порушення зобов`язань з боку відповідача, оскільки такі дії цілком відповідають умовам укладеного сторонами договору, який передбачає надання спеціальних послуг та Додатку 1-4 до нього.

Також, в оскаржуваному рішенні, судом першої інстанції зазначено, що затримки вагонів при їх накопиченні з метою формування маршрутного поїзда (у 50 вагонів), на що залізниця надала свою згоду шляхом укладання з відповідачем договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №40-14291113/2020-001 від 26.06.2020, не можуть бути розцінені як такі, що виникли з вини відправника та не залежали від залізниці.

Відтак, за висновками суду першої інстанції, позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії Південна залізниця про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "Нібулон" коштів є необґрунтованими, оскільки підстави для нарахування збору за зберігання вантажу відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Одеса з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2024 року у справі №915/317/22 скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Одеса до Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН», м. Миколаїв задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, скаржник, посилаючись на встановлені судом першої інстанції правовідносини між сторонами, зазначив, що в даному випадку ст. 46 Статуту залізниць України ніякого відношення до даної справи (спору) немає, оскільки в даній статті Статуту зазначається про взаємовідносини та відповідальність саме одержувача, тобто коли вантаж прибуває на станцію залізниці. А в нашому випадку відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон» є відправником.

Апелянт вважає, що у даному випадку судом першої інстанції було помилково об`єднано та ототожнено дві різні послуги в одну послугу: накопичення вагонів (формування маршрутного поїзду на станційних коліях, тобто коліях загального користування, на підставі укладеного із Перевізником договору) та зберігання вантажів (матеріальна відповідальність за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених в вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевізного документу накладної відправником, відповідно до Правил № 644).

Також апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази про надання залізницею своєї згоди, що під час формування маршрутного поїзда на станційних коліях відповідач звільняється від плати за зберігання вантажу.

Апелянт вказує, що підписавши договір №7990, відповідач погодився з його положеннями а саме з тим, що він сплачує залізниці плату і за інші збори (п.14 Договору №7990), в даному випадку збір за зберігання вантажу на станційних коліях станції Пальміра, згідно тарифного керівництва №1.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно встановив, що сторони домовились про перевезення вантажів на особливих умовах за розкладом руху маршрутних поїздів, оскільки в даному спорі такого договору між сторонами не існує (не укладався).

Відтак, скаржник вважає, що ні в додатку 1-4 до договору, ні в самому договорі також в жодному нормативно правовому акті (Правила перевезення вантажів, Статут залізниць України, та чи іншому), немає такого визначення, що під час формування маршрутного поїзда на коліях загального користування скаржника звільняється від сплати збору за зберігання вантажів. Відповідно, жодної згоди АТ «Укрзалізниця» на ненарахування на скаржника збору за зберігання вантажів не надавала.

Тобто, апелянт вважає, якщо завантажений вагон в даному випадку відповідача знаходиться на коліях загального користування без перевізного документу протягом певного періоду часу, то на даний вагон має нараховуватися збір за зберігання вантажу.

На підставі викладеного, скаржник вказав, що суд першої інстанції дійшов помилкової думки про відсутність підстав для стягнення з відповідача збору за зберігання вантажу на коліях загального користування, які простоювали в очікуванні оформлення перевезення з інших причин, не залежних від залізниці, як передбачено п. 9 Правил зберігання вантажів розділу 7 Правил перевезень вантажів.

Також, оскаржуючи рішення суду першої інстанції, апелянт наголосив, що судом першої інстанції було надано невірну оцінку доказам позивача, а саме, актам загальної форми ГУ -23, які фіксують час початку та час закінчення накопичення вагонів, у відповідності до умов договору та додатку до нього) та які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, в інших випадках для засвідчення обставин, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Тобто, у даному випадку, на думку скаржника, надані ним акти засвідчують час затримки вагонів відповідача на коліях загального користування, пов`язаний з оформленням вантажу, після забирання їх з місць навантаження/вивантаження.

Наведені обставини, на переконання скаржника, є підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення про задоволення позовних вимог Залізниці у повному обсязі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.03.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Одеса на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2024 року у справі №915/317/22, розгляд справи призначено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

03.04.2024 року до Південно-західного апеляційного господарського суду через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН», м. Миколаїв надійшов відзив (вх. №907/24/Д1), у якому відповідач просить суд апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Одеса відмовити, рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2024 року у справі №915/317/22 залишити без змін. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів господарської справи.

Зокрема, у відзиві відповідач, посилаючись на встановлені судом першої інстанції обставини справи, наголосив, що процедура накопичення вагонів фактично передбачає затримку/перебування вагонів з вантажем на певний час на коліях загального користування з метою формування маршрутного поїзда, на що залізниця надала свою згоду шляхом укладання з відповідачем спеціального договору та розробила спеціальний Тариф, що кореспондується з предмету послуги (п.9.1 Додаток 1-4).

Відповідач зазначає, що відповідно до п. 8 додатку №1-4, час перебування вагонів на коліях загального користування станції накопичення відображається в акті загальної форми ГУ-23. Отже, сторонами в договірному порядку встановлено, що Акт форми ГУ-23 підтверджує час надання спеціальної договірної послуги накопичення вагонів з вантажем, чому кореспондується відповідна плата, обумовлена Додатком 1-4.

Тому відповідач стверджує, що Правилами передбачена суб`єктивна можливість фіксації фактів, в тому числі для матеріальної відповідальності, однак це не означає, що це його виключне призначення і сам факт складання Акту ГУ-23 не є достеменним доказом наявності підстав для матеріальної відповідальності. Оскільки, як визначено в Правилах, Акт ГУ-23 використовується для засвідчення будь-яких обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу.

Також, відповідач вказує, що в даному випадку не може бути «накопичення вагонів з вантажем» правомірною поведінкою, яка є предметом окремої спеціальної послуги і оплачується еквівалентним тарифом і в той же час той самий вантаж, який знаходиться в накопичувальних вагонах, не може бути відправлений окремо без цих вагонів і його перебування на загальних коліях в період надання спеціальної послуги, не може кваліфікуватись як «протиправна поведінка» - затримка вантажу, за яку застосовується матеріальна відповідальність (п.9 Правил №644).

Відповідач зазначає, що позивач, який не враховуючи на запропоновані ним же умови договору, трактує загальні підстави, визначені для укладення актів загальної форми ГУ-23 на свою користь, незважаючи на те, що у даному випадку акти зазначеної форми не є документом, що засвідчує вину вантажовідправника, тобто відповідача, стосовно затримки вагонів. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що затримка вагонів на коліях загального користування сталася поза межами встановлених у договорі строків та з порушенням порядку, визначеного у додатку №1- 4 до договору «Умови накопичення вагонів», а тому, відсутня протиправна поведінка або вина когось із сторін оскільки ними належним чином виконувались умови договору.

Відповідач звертає увагу суду на те, що маршрутний потяг передбачає можливість оформлення перевезення як одним перевізним документом (накладною) так і декількома, тобто, оформленням накладної на кожну партію. Обидва варіанти є регламентованою правомірною поведінкою і не змінюють кваліфікацію поведінки Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН» з правомірної договірної на неправомірну (застосування матеріальної відповідальності). Навіть при наявності накладної на партію з 12 вагонів вони не рушать до моменту формування маршрутного потягу у 50 вагонів.

У зв`язку із чим вважає помилковим твердження позивача про те, що затримка вагонів на станційних коліях станції Пальміра (коліях загального користування) відбулась саме з вини відповідача, який не надав основний для перевезення документ накладну відразу після забирання їх з під`їзної колії відповідача, а продовжував формувати маршрутний поїзд на коліях загального користування, а тому простій вагонів відбувся в очікуванні оформлення документів перевезення відправником.

Відтак, на переконання відповідача, судом першої інстанції вірно встановлено в оскаржуваному рішенні про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН», м. Миколаїв повністю дотримано умови договору щодо оформлення маршрутного потягу, а накопичення вагонів з вантажем в даному випадку відбувається в рамках договірних відносин, а тому не може кваліфікуватися як «матеріальна відповідальність» та не має такого елементу як «вина» відправника.

Також, 11.04.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН», м. Миколаїв надійшло клопотання (вх. №907/24/Д2), у якому відповідач просить суд апеляційної інстанції врахувати висновки Верховного суду викладені у постанові від 09.04.2024 по справі №915/305/22, в яких надано висновок щодо застосування п.9 Правил зберігання вантажів у подібних правовідносинах, що виникли на підставі Додатку 1-4 Умови організації накопичення вагонів до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №40-14291113/2020-001 від 25.02.2020 року. Судовою колегією клопотання було долучено до матеріалів справи.

Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму (що станом на момент подання позову у даній справі складає 268400 грн. 00 коп.).

В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову.

Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа №915/317/23 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 42 588грн.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржене у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу та відповіді на відзив, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Одеса не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2024 року у справі №915/317/22 є правомірним та таким, що не потребує скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Миколаївської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

26.06.2020 року відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Нібулон, в порядку, встановленому ст. 634 Цивільного кодексу України, направлено АТ Українська залізниця заяву про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 14291113/2020-001 від 24.03.2020.

Заява підписана шляхом накладення електронного цифрового підпису 26.06.2020.

26.06.2020 позивачем направлено відповідачу інформаційне повідомлення про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 40-14291113/2020-001 від 26.06.2020, яким позивач засвідчив прийняття від ТзОВ СП Нібулон пропозиції (акцепт) укладення договору та повідомив про присвоєння замовнику кодів відправника/одержувача 8496, платника 8211375 з відкриттям особового рахунку з ідентичним номером. Повідомлено, що код платника використовується для ідентифікації договірних відносин як номер договору.

Відповідно до п. 1.1 договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020 (в редакції, що оприлюднено 31.05.2020, та яка вводиться в дію 01.07.2020) (далі - договір) предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах реревізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.

У розумінні договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування власним вагоном перевізника не є орендною платою.

Відповідно до п. 1.2 договору при виконанні договору сторони використовують такі скорочені найменування нормативно-правових актів:

- Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі Статут залізниць України);

- Правила перевезення вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082 (далі Правила перевезення вантажів);

- Правила планування перевезень вантажів (статті 17 21 Статуту), затверджені наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 № 873 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2002 за № 1030/7318 (далі Правила планування перевезень вантажів);

- Правила користування вагонами і контейнерами, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458 (далі Правила користування вагонами).

- Збірник Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та Коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356 (далі Збірник тарифів, Коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, відповідно);

- Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі СМГС);

- Конвенція про міжнародні залізничні перевезення (далі КОТІФ).

Згідно з п. 1.5 договору договір є публічним договором, за яким Перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Пропозиції та зміни до договору приймаються і враховуються відповідно до п. 9.3. та 9.4. договору та законодавства.

Відповідно до п. 1.6 договору договір, з урахуванням змін до нього, оприлюднюється перевізником як публічна пропозиція для укладення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням кваліфікованого електронного підпису (далі КЕП).

За умовами п. 1.7 договору договір укладається шляхом надання перевізником пропозиції укласти договір (оферти) і прийняття в цілому пропозиції (акцепту) другою стороною. Приймаючи пропозицію укласти договір, друга сторона засвідчує, що ознайомилась та згодна з усіма умовами договору.

У відповідності до п. 1.10 договору договір є укладеним з дня надання замовнику перевізником Інформаційного повідомлення про укладення договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до п. 12.1. договору.

Згідно з п. 9.4 договору зміни (доповнення) до договору перевізник здійснює шляхом викладення в новій редакції договору в цілому або окремих його частин та їх оприлюднення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням КЕП.

Зміни до договору, в тому числі ставки плати, коефіцієнти та інші умови платежів, вступають в дію через 30 календарних днів від дня їх оприлюднення або пізніше, якщо це вказано в повідомленні про оприлюднення. Зміни до договору, які зменшують розмір провізних платежів, ставок, коефіцієнтів та інших розрахункових величин, також можуть вступати в дію раніше ніж 30 календарних днів від дня їх оприлюднення.

Зміни до договору поширюються на всіх осіб, що приєдналися до договору. В окремих випадках, за заявою замовника допускається вступ в дію змін до договору раніше, ніж визначено вище.

Якщо замовник не згоден з внесеними перевізником змінами, він має право ініціювати внесення змін до договору в порядку, передбаченому п. 9.3. договору або з власної ініціативи припинити дію договору у відносинах з ним.

Замовлення та / або отримання послуг та / або їх оплата за договором засвідчує повну згоду замовника з договором та змінами до нього.

Відповідно до п. 12.1 договору він діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається перевізником в повідомленні про оприлюднення договору, здійсненого на веб-сайті http://uz-cargo.com/ та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення договору. На звернення замовника умови договору застосовуються до відносин з замовником, які виникли між сторонами до його укладення та введення в дію.

28.10.2021 оприлюднено нову редакцію договору, яка введена в дію 01.11.2021. Далі судом застосовано редакцію договору від 28.10.2021, яка діяла на час спірних правовідносин.

Відповідно до п. 1.3 договору наведені нижче визначення вживаються в договорі в такому значенні:

власний вагон перевізника вантажний вагон, яким перевізник володіє на праві власності або іншій правовій підставі;

вагон замовника вантажний вагон, крім власного вагона перевізника і вагона залізниці іншої держави, яким замовник володіє на праві власності або іншій правовій підставі, або власний вагон іншого оператора (крім перевізника), наданий замовнику для організації перевезень;

ЕПД електронний перевізний документ;

маршрутна відправка партія вантажу за однією накладною, яка відповідає ваговій нормі та / або кількості вагонів у поїзді, що встановлені перевізником;

маршрутний поїзд вантажний поїзд, одночасно пред`явлений до перевезення Замовником, який відповідає установленій перевізником масі та / або довжині та прямує без переробки на одну станцію призначення / вихідну станцію. Маршрутний поїзд може бути оформлений одним або декількома перевізними документами;

перевезення послуга, в процесі надання якої перевізник зобов`язується доставити довірений замовником вантаж до п. призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому договором порядку. Перевезення оформлюється накладною відповідно до договору, Статуту залізниць України, , Збірника Тарифів та Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, Правил перевезення вантажів, СМГС, КОТІФ відповідно;

первинні документи документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення, зокрема: перевізні документи, зведена відомість, накопичувальна картка, відомість плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, інші;

послуги, пов`язані з організацією та здійсненням перевезення вантажів послуги, що надаються перевізником замовнику згідно з договором (додатків до нього), у т.ч. на підставі окремої заявки замовника;

розрахункові документи документи, що відображають розрахунки між сторонами та формуються на підставі первинних документів.

Згідно з п. 1.4 договору надання послуг за договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання / забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.

За умовами п. 2.1 договору замовник зобов`язаний, зокрема:

п. 2.1.4 сплачувати послуги перевізника та інші платежі, належні перевізнику за договором з сум внесеної передоплати за кодом платника;

Самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов договору, при цьому зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообіг, строк перебування вагону за межами України та інших послуг перевізника;

п. 2.1.5. відшкодовувати перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів з причин, що не залежать від перевізника, які виникли на станціях залізниць України, зокрема з наступних причин: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірка вантажів (маси вантажу) митними та іншими державними органами контролю; недотримання технічних умов розміщення та кріплення вантажів; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника.

п. 2.1.7 у строки, встановлені розд. 4 Договору, підписувати акти звіряння розрахунків, зведені відомості.

Підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) форми ФДУ-92, відомості плати за користування вагонами форми ГУ46, відомості плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу фор-ми ГУ-46а. А у випадку оформлення вказаних вище документів в паперовій формі на вимогу замовника підписувати та надавати перевізнику не пізніше двох робочих днів від дня надання такої його вимоги.

Відповідно до п. 2.3 договору перевізник зобов`язаний, зокрема:

п. 2.3.2 приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у власних вагонах (контейнерах) перевізника, надавати власні вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації, розміщеної у Системі планування перевезень, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до договору та Збірнику тарифів.

п. 2.3.5. складати документи, передбачені п. 1.3., 1.4. та розд. 4 договору, щодо нарахування сум платежів.

Згідно з п. 3.1 договору розмір провізних платежів за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника Тарифів.

За умовами п. 3.4 договору замовник зобов`язаний сплачувати у визначеному договором розмірі плату за користування власними вагонами перевізника: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих замовнику на місцях незагального користування; затриманих на станціях в очікуванні подавання під вантажні або інші операції, з причин, які залежать від замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від перевізника (далі плата за користування власними вагонами перевізника).

У відповідності до п. 4.2 договору оплата послуг відповідно до договору здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника, вказаний в розд. 14 договору. Датою надходження платежів вважається дата зарахування коштів обслуговуючим банком на поточний рахунок перевізника зі спеціальним режимом використання.

Одержані на поточний рахунок з спеціальним режимом використання кошти перевізник зараховує на особовий рахунок замовника.

Відповідно до п. 5.1 договору у випадку відсутності або недостатності на особовому рахунку замовника коштів, у розмірі необхідному для оплати провізних та інших платежів, додаткових послуг, Перевізник має право припинити надання послуг за договором, у т.ч., приймання, видачу вантажів та надання додаткових послуг згідно ст. 62 Статуту залізниць України з одночасним віднесенням відповідальності на Замовника за затримку вагонів і контейнерів та зберігання вантажу. При наявності заборгованості перевізник має право, відповідно до ст. 51, 62 Статуту залізниць України затримати видачу вантажу, що надійшов, і реалізувати його для покриття заборгованості.

Згідно з п. 7.3 договору строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з правовідносин сторін за договором, становить один рік.

Пунктом 10.3 договору визначено, що документи, направлені перевізником замовнику для підписання і не підписанні останнім (у т.ч. з внесеними зауваженнями але не підписаними) вважаються беззаперечно прийнятими та погодженими замовником у строк встановлений нормативно-правовими актами або договором, а якщо інше не встановлено, то після спливу 15 календарних днів з дня їх направлення окрім випадків надання до них заперечень замовником в такий строк. Такі строки починають свій перебіг з дня направлення перевізником документів замовнику, у т.ч. автоматизованими системами перевізника і із застосуванням спеціалізованого інтерфейсу користувача. Цей пункт не стосується порядку укладення та внесення змін до договору, визначених в розд. 9 договору.

За умовами п. 13 договору невід`ємною частиною договору є додатки, зокрема:

- додаток 1-1 Ставки плати за додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, що надаються за вільними тарифами;

- додаток 1-4 Умови накопичення вагонів.

Додаток № 1-4 до договору Умови накопичення вагонів (далі додаток).

Відповідно до п. 1 додатку на окреме замовлення перевізник надає послуги замовнику з накопичення порожніх та / або з вантажем власних вагонів перевізника та / або вагонів замовника на коліях загального користування станцій накопичення для відправлення їх групами, маршрутними або контейнерними поїздами на станції призначення (далі накопичення вагонів).

Згідно з п. 2 додатку станціями накопичення можуть бути станції відправлення та /або станції на шляху прямування вагонів до станції призначення.

Відповідно до п. 3 додатку для організації накопичення вагонів замовник направляє для погодження перевізником звернення із зазначенням бажаних станцій накопичення та максимальної кількості вагонів, що може бути накопичено на кожній з них. Строк розгляду перевізником такого звернення становить не більше ніж 15 робочих днів. За результатом розгляду звернення замовника, перевізник інформує про можливість накопичення вагонів із зазначенням станцій накопичення та кількості вагонів, що може бути накопичено на них, або надає обґрунтовану відмову.

За умовами п. 4 додатку в межах узгоджених станцій накопичення та кількості вагонів, що може бути накопичено, замовник щомісячно надає перевізнику на такі станції накопичення заявки на накопичення вагонів із зазначенням: станції накопичення; граничної кількості вагонів для накопичення; розподілу для накопичення вагонів за їх видами, різновидом вантажу, станції призначення; періоду дії такої заявки.

Відповідно до п. 5 додатку на станціях накопичення на шляху прямування перевізник контролює накопичення вагонів відповідно до заявки замовника для подальшого формування поїзду та відправлення на станцію призначення.

У відповідності до п. 6 додатку початком накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та / або з вантажем прибуття вагонів на станцію накопичення; на станції відправлення момент фактичної передачі замовником вагонів перевізнику

Згідно з п. 7 додатку часом закінчення накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та / або з вантажем формування поїзду з таких вагонів; на станції відправлення приймання останнього вагону перевізником.

Відповідно до п. 8 додатку час перебування вагонів на коліях загального користування станції накопичення відображається в акті загальної форми ГУ-23.

За умовами п. 9 додатку за послугу з накопичення вагонів замовник сплачує:

9.1. плату за вільним тарифом Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу відповідно до додатку 1-1 до договору. При нарахуванні такої плати 1 вагоно-доба розраховується з округленням неповної доби (24 години від початку накопичення) до повної (24 години до закінчення накопичення);

9.2. за затримку вагонів замовника: платежі пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини замовника згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів;

9.3. за затримку власних вагонів перевізника: платежі, пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини замовника згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів та п. 3.4. договору.

Плата за маневрову роботу під час надання послуг з накопичення замовнику не нараховується.

Відповідно до п. 10 додатку нарахування платежів відбувається на станції накопичення за накопичувальною карткою ФДУ-92, відомістю плати за користування вагонами ГУ-46 з коду платника замовника, яким замовлено надання такої послуги.

21.05.2018 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» та Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Нібулон було укладено договір про подачу та забирання вагонів при станції Пальміра, місто ст. Пальміра Черкаська область від 21.05.2018 зі строком дії до 20.05.2023.

Відповідно до умов п. 1 договору згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору здійснюється подача, розставлення на місця навантаження, вивантаження і забирання вагонів з під`їзної колії, яка належить власнику, примикає стрілочним переводом № 107 до колії № 10 станції Пальміра Філії і обслуговується локомотивом залізниці.

Межею під`їзної колії є знак Межа під`їзної колії, який встановлено біля заднього стику хрестовини стрілочного переводу № 107.

Відповідно до умов п. 6 договору вагони на під`їзну колію подаються локомотивом залізниці із розставленням вагонів на місцях завантаження, вивантаження.

Здача вагонів проводиться: на під`їзній колії фронт навантаження.

Загальна кількість вагонів, які передаються на під`їзну колію однією групою, не більше 12 одиниць (48 осей) 1140 тон.

З під`їзної колії вагони повертаються всією партією, одночасно поданою, або в кількості не менше переданої групи вагонів з однорідним вантажем.

Відповідно до п. 7 договору про готовність вагонів до забирання користувач під`їзної колії передає залізниці повідомлення за формою встановленою Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими Міністерством транспорту України від 25.02.1999 № 113, зареєстрованими Міністерством юстиції України 15.03.1999 № 165/3458 по телефону № 1-21 з подальшим письмовим підтвердженням.

Відповідно до п. 8 договору приймання вагонів при забиранні їх залізницею здійснюється на під`їзній колії фронт навантаження.

Відповідно до 9 договору максимальна переборна спроможність вантажних пунктів: зернові вантажі фронт подачі 12 вагонів, фронт навантаження: для однорідного вантажу 1 вагон за 20 хв., для різних культур 2 вагони за 20 хв. Максимальна переборна спроможність вантажного фронту 60 вагонів на добу.

Відповідно до п. 10 договору час перебування вагонів на під`їзній колії обчислюється з моменту подачу вагонів на під`їзну колію до моменту отримання залізницею повідомлення власника про готовність вагонів до забирання.

Відповідно до п. 11 договору термін виконання технологічних операцій з вагонами: навантаження зерна 2 вагони за 20 хв., підкочування вагонів маневровою лебідкою 5 хв. на один вагон.

Відповідно до п. 14 договору власник сплачує залізниці плату:

за подачу, забирання вагонів по таблицям № 1 та № 2 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ним послуги, Тарифного керівництва № 1;

за користування вагонами (контейнерами) згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами:

за складування вантажів або примикання під`їзних колій у смузі відведення немає;

за маневрову роботу згідно Тарифного керівництва № 1;

інші збори і плати згідно Тарифного керівництва № 1.

Збори і плати вносяться: на рахунок залізниці (особовий рахунок № 8211375).

Наявними матеріалами справи підтверджується, що відповідач в період з 30 листопада 2021 року по 01 грудня 2021 року по станції Пальміра Одеської залізниці проводив навантаження залізничних вагонів, які надалі слідували по маршрутній відправці № 42029835 Пальміра - Миколаїв-Вантажній.

Накопичення вагонів за період з 30.11.2021 по 01.12.2021 на станції Пальміра підтверджується актами загальної форми ГУ-23, а саме:

- Акт загальної форми № 146 від 30.11.2021 на вагони № 95319729, 95392932, 95523767, 95528766, 95667010, 95669638, 95694072, 95713400, 95755955, 95759247, 95799615, 95833216 (час початку затримки вагонів 30.11.2021 21:35);

- Акт загальної форми № 151 від 01.12.2021 на вагони № 59596250, 95246427, 95454112, 95523114, 95523510, 95540118, 95613949, 95651451, 95713418, 95756623, 95799771, 95829016 (час початку затримки вагонів 01.12.2021 04:45);

- Акт загальної форми № 153 від 01.12.2021 на вагони № 95350948, 95396069, 95529731, 95544151, 95614343, 95616231, 95618161, 95634143, 95660958, 95651311, 95683140, 95757266 (час початку затримки вагонів 01.12.2021 10:30);

- Акт загальної форми № 155 від 01.12.2021 на вагони № 95374575, 95394714, 95396561, 95451324, 95636256, 95751459, 95751475, 95757811 (час початку затримки вагонів 01.12.2021 15:40);

- Акт загальної форми № 157 від 01.12.2021 на вагони № 59698250, 95246427, 95454112, 95523114, 95523610, 95540118, 95613949, 95651451, 95713418, 95756623, 95799771, 95829016 (час початку затримки вагонів 01.12.2021 4:45 (акт № 151 від 01.12.2021); час закінчення затримки вагонів 01.12.2021 18:50);

- Акт загальної форми № 158 від 01.12.2021 на вагони № 95350948, 95395059, 95529731, 95544151, 95614343, 95615231, 95618161, 95634143, 95650958, 95651311, 95663140, 95757266 (час початку затримки вагонів 01.12.2021 10:30 (акт № 153 від 01.12.2021); час закінчення затримки вагонів 01.12.2021 18:50);

- Акт загальної форми № 160 від 01.12.2021 на вагони № 95319729, 95392932, 95523767, 95528766, 95667010, 95668638, 95684072, 95713400, 96755955, 95759247, 95799615, 95833216 (час початку затримки вагонів 30.11.2021 21:35 (акт № 146 від 30.11.2021); час закінчення затримки вагонів 01.12.2021 18:50).

Опис обставин, що викликали складання актів: затримка вагонів, пов`язана з оформленням вантажу після забирання їх з місць навантаження/вивантаження. Дані вагони простоюють на 1, 3 ст. колії в очікуванні оформлення документа та накопичення маршрута.

Акти підписано представником відповідача без зауважень.

Згідно з актами загальної форми № 157, № 158, № 159, № 160, що були складені на затримку завантажених вагонів після забирання з під`їзної колії, позивачем нараховано відповідачу плату за зберігання вантажів, що підтверджується накопичувальною карткою форми ФДУ-92 № 06120083 від 06.12.2021 на загальну суму 35 490, 00 грн. без ПДВ.

Накопичувальну картку № 06120083 від 06.12.2021 підписано вантажовласником ТОВ СП Нібулон із зауваженнями наступного змісту: З даними нарахуваннями незгоден, так як накопичення сплачено по накопичувальній картці № 06120082.

Згідно з накопичувальною карткою форми ФДУ-92 № 06120083 від 06.12.2021 позивачем нараховано відповідачу збір за зберігання вантажів при перевезеннях в загальній сумі 35 490, 00 грн. без ПДВ.

06.12.2021 працівниками залізниці складено акт загальної форми № 29, обставиною, що викликала складання акта зазначено: Вантажовласник Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Нібулон відмовився від підпису накопичувальної картки № 06120083.

Також відповідно до накладної № 42029835 від 01.12.2021 відповідач на станції Пальміра провів навантаження 50 вагонів, які слідували на станцію призначення Миколаїв-Вантажний.

Відповідачем сплачено за накопичення вагонів на вищевказаних коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 06120082, про що зазначено у позовній заяві та не заперечується сторонами у справі.

Нараховану плату за зберігання вантажів по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 06120083 від 06.12.2021 на загальну суму 35 490, 00 грн. без ПДВ (42 588, 00 грн. з ПДВ) відповідачем не сплачено, що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом в цій частині.

Детальний розрахунок заборгованості по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 06120083 від 06.12.2021 на загальну суму 35 490, 00 грн. без ПДВ (42 588, 00 грн. з ПДВ), виконаний позивачем на підставі п. 2.1 розділу 3 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356, виходячи зі ставки плати в розмірі 4 грн. за одну тонну вантажу за кожну добу із застосуванням коефіцієнту 3, 023 грн. згідно з наказом Міністерства інфраструктури України від 22.03.2019 № 205.

24.01.2022 позивач направив на адресу відповідача претензію № 03-55/39, в якій просив терміново розрахуватись за заборгованістю у сумі 35 490, 00 грн. (з ПДВ 42 588, 00 грн.).

Однак, станом на час звернення позивача із позовом до суду першої інстанції дана претензія залишилась без задоволення.

У зв`язку з тим, що відповідач відмовився від сплати нарахованого позивачем збору за зберігання вантажу, позивач звернувся з відповідним позовом до господарського суду.

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої останнім суми збору за зберігання вантажу у розмірі 42 588 грн.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками, викладеними у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 306 Господарського кодексу України, встановлено, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 5 ст. 307 Господарського кодексу України встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

За змістом ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно із ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України «Про транспорт», Законом України «Про залізничний транспорт», Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457, та іншими актами законодавства України, в т.ч. Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2020 року, Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року за №34, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за №861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за №862/5083.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про залізничний транспорт» нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно з п. 2 Статуту останній визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (п. 3 Статуту).

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно з п. 22, 23 Статуту за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Оформлення накладної має здійснюватися відповідно до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2020 року № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за №863/5084, згідно з п. 1.1 яких на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 року № 542, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 10.09.2001 року за № 798/5989).

Відповідно до цих Правил накладна може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП)). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. Накладна у паперовому вигляді є відображенням її електронної копії, яка обов`язково надається на станцію відправлення одночасно з накладною у паперовому вигляді.

Перевезення вантажів на особливих умовах здійснюються за окремими договорами. При цьому сторони вправі передбачати у договорах додаткову відповідальність за виконання зобов`язань щодо перевезень вантажів (п. 63 Статуту залізниць України).

Пунктом 3 Правил складання актів (ст. 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, визначено, що акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Відповідно до п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 року за №165/3458, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Порядок визначення плати за користування вагонами і контейнерами визначений Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року №113, п. 3 яких зокрема визначено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними проводиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, яка складається на підставі Пам`яток про подавання/збирання вагонів форми ГУ-45, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23 а, Актів загальної форми ГУ-23. Пам`ятки про видачу/приймання контейнерів, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами оформляються в електронному або паперовому вигляді. На вимогу вантажовласника йому надається копія Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, Пам`ятки про видачу/приймання контейнерів.

Відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами. Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватись працівником станції і вантажовідправником (абз. 1-4 п. 4 Правил № 113).

Згідно з абз. 5, 6 п. 4 Правил № 113 час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника; час передання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці зазначається у Пам`ятці про подавання/забирання вагонів, яка оформляється після закінчення приймально-здавальних операцій; пам`ятка підписується відповідальною особою станції і вантажовласник.

Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надається вантажовласнику (п. 2.6 Правил № 644).

Зважаючи на вищевикладене, судами у даній справі встановлено, що між сторонами наявні спеціальні правовідносини у сфері перевезення вантажів залізницею, а саме, маршрутним потягом.

Вказане підтверджується тим, що 26.06.2020 року позивач направив відповідачу повідомлення про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №40-14291113/2020-0001 від 26.06.2020 року, за яким позивач засвідчив прийняття пропозиції (акцепт) укладення вищенаведеного договору та повідомив про присвоєння замовнику кодів відправника/одержувача - 8496, платника - 8211375 з відкриттям особового рахунку з ідентичним номером.

За умовами п. 1.1 вказаного договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (в редакції від 27.08.2021 року та яка вводиться в дію 01.09.2021 року, предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за використання (користування) власного вагона перевізника не є орендною платою.

Судовою колегією встановлено, що договір №40-14291113/2020-001 від 26.02.2020 року має спеціальні умови, що відносяться до «окремих послуг», що унормовано, зокрема, Додатком №1-4 до договору, і які є відмінними від загальних умов перевезень внаслідок своєї специфіки і сутті операцій - «накопичення вагонів з вантажем». Додаток №1-4 до договору є невід`ємною частиною останнього.

Відтак, виходячи з приписів Додатку №1-4 «Умови накопичення вагонів» до договору, при перевезенні вантажу маршрутними відправками та відсутності можливості формувати маршрут на під`їзній колії, що належить відповідачу, судова колегія вважає висновок суду першої інстанції про те, що навантажені вагони затримуються на коліях станції вірним.

Судами у даній справі також встановлено, що відповідач не має власних потужностей для формування маршрутного поїзда в 50 вагонів на власній території, а тому, саме для отримання послуги з накопичення вагонів відповідач скористався передбаченими договором відповідними можливостями та для проведення навантаження зернових вантажів на під`їзній колії Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН» між сторонами був укладений договір про подачу та забирання вагонів - №7990.

Так, згідно з п.6 вказаного вище договору про подачу та забирання вагонів загальна кількість вагонів, які передаються на під`їзну колією однією групою, становить не більше 12 одиниць.

З урахуванням приписів Додатку №1-4 до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом та умов договору №7990, у даному випадку метою відповідача при замовленні спеціальної послуги, було саме накопичення вагонів для формування маршрутного поїзда в 50 вагонів.

Відтак, процедура накопичення вагонів фактично передбачає затримку окремих вагонів на певний час з метою формування маршрутного поїзда, на що Залізниця надала свою згоду шляхом укладання з відповідачем договору.

З матеріалів господарської справи вбачається, що позивачем на коліях станції "Пальміра" (коліях загального користування), допущено наступне накопичення вагонів: 30.11.2021 року №146 подано 12 вагонів; 01.12.2021 року №160 подано 12 вагонів; 01.12.2021 року №151, від 01.12.2021 №157 подано 12 вагонів, 01.12.2021 року №153, від 01.12.2021 року №158 подано 12 вагонів, 01.12.2021 року №155, 01.12.2021 року №159 подано 8 вагонів.

Отже, перевізник надав замовнику, згідно договору послугу з накопичення вагонів, за попередньо погодженим планом, який мав ознаку «маршрутний» та за попередньою заявкою, без отримання якої замовник не спроможний сформувати маршрутний поїзд.

В свою чергу, замовник, на виконання умов договору про надання послуг отримав вказану послугу з накопичення вагонів, оскільки в період з 30.11.2021 по 01.12.2021 фактично сформовано маршрутний поїзд, проведено навантаження вагонів та оформлено перевізний документ (накладну), за що відповідачем було сплачено відповідні платежі, які визначені у п.9 Додатку №1-4 до договору.

Судами встановлено, що інших платежів послуга «накопичення вагонів» не передбачає, при цьому, сторонами також не заперечується, що відповідач здійснив оплату позивачу за накопичення вагонів по станції «Пальміра».

Проте, звертаючись до суду з позовом, позивач, обґрунтовуючи свою позицію п. 8, 9 Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за №861/5082, вважав, що відповідач мав сплатити перевізнику збір за зберігання вантажу внаслідок прострочення строку накопичення вагонів.

У даній справі, суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні його позовних вимог, дійшов висновку про те, що до оформлення накладних у залізниці не було підстав для нарахування відповідачу вартості зберігання вантажу, відтак, у даному разі вина, обґрунтована протиправною поведінкою відповідача відсутня та позивач безпідставно заявляє вимоги до замовника.

Колегія суддів погоджується зі вказаною вище позицією суду першої інстанції, а доводи скаржника вважає непереконливими та такими, що не потребують уваги, з огляду на наступне.

Пунктом 5 Правил №644 встановлено, що якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Статтею 46 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Відповідно до п. 3 зазначених Правил, для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі затримки вагонів на станції призначення через вину відправника, складаються акти загальної форми.

Згідно п.8 Правил №644, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки.

За вимогами п. 9 Правил №644 встановлено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від моменту ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку визначається збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника.

Відтак, зважаючи на вимоги п. 8 та 9 Правил №644 нарахування збору за зберігання вантажу на коліях загального користування відбувається у разі наявності вини відправника у затримці та у разі, коли простій відбувся в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі з причин, не залежних від залізниці).

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Одеса і за доводами позовної заяви, і за доводами апеляційної скарги наполягає на тому, що існує факт затримки вагонів саме з вини відповідача, який пов`язаний з оформленням вантажу після забирання їх з місць навантаження/вивантаження.

Так, як раніше було встановлено судовою колегією у даній справі, вагони на відправку відповідачем подано на станційні колії «Пальміра» 30.11.2021 року о 21:35-12 вагонів; 01.12.2021 о 04:45 - 12 вагонів; 01.12.2021 року о 10:30 - 12 вагонів; 01.12.2021 року о 15:40 - 8 вагонів; 01.12.2021 о 04:45 - 12 вагонів, 01.12.2021 о 10:30-12 вагонів, 01.12.2021 о 21:35-12 вагонів, при цьому, перевізний документ (накладна №40424704) надано перевізнику 01.12.2021 року, внесено кошти на особовий рахунок 02.12.2021 року, що підтверджується електронним цифровим підписом ОСОБА_1 у графі №38 накладної.

Накопичення вагонів партіями на станції "Пальміра" проводилось на коліях станції (коліях загального користування), що засвідчено актами загальної форми ГУ-23:

Згідно акту №146 затримка вагонів, пов`язана з оформленням вантажу після забирання їх з місць навантаження. Дані вагони простоюють на 3 ст. колії в очікуванні оформлення документа та накопичення маршрута. Час затримки вагонів з 30.11.2021 року з 21:45.

Згідно акту №151 затримка вагонів, пов`язана з оформленням вантажу після забирання їх з місць навантаження. Дані вагони простоюють на 1 ст. колії, в очікуванні оформлення перевізного документа та накопичення маршрута . Затримка з означених підстав тривала з 01.12.2021 року з 04:45.

Згідно акту №153 затримка вагонів, пов`язана з оформленням вантажу після забирання їх з місць навантаження. Дані вагони простоюють на 3 ст. колії, в очікуванні оформлення перевізного документа та накопичення маршрута. Затримка з означених підстав тривала з 01.12.2021 року з 10:30.

Згідно акту №155 затримка вагонів, пов`язана з оформленням вантажу після забирання їх з місць навантаження. Дані вагони простоюють на 3 ст. колії, в очікуванні оформлення перевізного документа та накопичення маршрута. Затримка з означених підстав тривала з 01.12.2021 року з 15:40.

Згідно акту №157 затримка вагонів, пов`язана з оформленням вантажу після забирання їх з місць навантаження. Дані вагони простоюють на 1 ст. колії, в очікуванні оформлення перевізного документа та накопичення маршрута. Час початку затримки вагонів 01.12.2021 04:45 (Акт№151 від 01.12.2021) час закінчення затримки вагонів 01.12.2021 18:50.

Згідно акту №158 затримка вагонів, пов`язана з оформленням вантажу після забирання їх з місць навантаження. Дані вагони простоюють на 3 ст. колії, в очікуванні оформлення перевізного документа та накопичення маршрута. Час початку затримки вагонів 01.12.2021 10:30 (Акт№153 від 01.12.2021) час закінчення затримки вагонів 01.12.2021 18:50.

Згідно акту №160 затримка вагонів, пов`язана з оформленням вантажу після забирання їх з місць навантаження. Дані вагони простоюють на 3 ст. колії, в очікуванні оформлення перевізного документа та накопичення маршрута. Час початку затримки вагонів 30.11.2021 21:45 (Акт№146 від 30.11.2021) час закінчення затримки вагонів 01.12.2021 18:50.

В подальшому, 01.12.2021 року позивачем прийнято усі вагони до перевезення маршрутним поїздом №072147 відповідно до п. 1.7 договору (накладна №40424704, прийняті залізницею 01.12.2021 року о 18:47, що підтверджується електронним цифровим підписом).

Враховуючи наведені обставини, встановлені судами у даній справі, колегія суддів зазначає, що у даному випадку затримка вагонів під час накопичення останніх для формування маршрутного поїзду не може кваліфікуватись як одностороннє порушення зобов`язань з боку відповідача, оскільки такі дії цілком відповідають умовам укладеного сторонами договору, який передбачає надання спеціальних послуг та додатку 1-4 до нього, що також правомірно встановлено судом першої інстанції у даній справі.

Разом з цим, судова колегія відхиляє доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, стосовно того, що затримка вагонів на станційних коліях станції Пальміра (коліях загального користування) відбулась саме з вини відповідача, який не надав основний для перевезення документ - накладну відразу після забирання вагонів з вантажем з під`їзної колії відповідача, а продовжував формувати маршрутний поїзд на коліях загального користування, а тому простій вагонів відбувся в очікуванні оформлення документів перевезення відправником, оскільки відповідно до п.1.3. договору, маршрутний поїзд може бути оформлений одним або декількома перевізними документами. При цьому, ст. 23 Статуту надано право оформлення однієї накладної на маршрут або групу вагонів, при перевезенні масових вантажів, на зворотному боці якої зазначаються для кожного вагона маса вантажу і кількість місць; п. 1.1. Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644) встановлено, що на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 №542, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 10.09.2001 за №798/5989); якщо вантажі мають одне найменування, приймаються до перевезення від одного відправника з однієї станції відправлення і адресуються на одну станцію призначення одному одержувачу, то таки вантажі маршрутом або групою вагонів приймаються до перевезення за одним перевізним документом (п.6.1. Правил оформлення перевізних документів), виходячи з наступного.

Так, у матеріалах справи наявна накладна №40424704, зі змісту якої вбачається: вид відправки: групова/маршрутна, пакування: насипом, кукурудза.

Відповідачем сплачено збір за накопичення таких вагонів на коліях загального користування по накопичувальній картці форму ФДУ-92 № 06120082, що не заперечується сторонами у справі.

З огляду на наведене, судом першої інстанції вірно висновано про те, відповідачем повністю дотримано умови договору та вказаних нормативних актів щодо оформлення маршрутного потягу однією накладною з відомістю вагонів що перевозяться маршрутом. При цьому, оформлення / не оформлення окремої накладної на кожну партію вагонів з маршрутного потягу, або одного документу на весь маршрутний потяг, жодним чином не впливає на відправлення маршрутного потягу до моменту формування (накопичення) складу в 50 вагонів з вантажем.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з правовою позицію місцевого господарського суду про те, що накопичення вагонів з вантажем (маршрут) в даному випадку відбувається в рамках договірних відносин (є предметом послуги, за яку сплачується тариф), отже не може кваліфікуватись як «матеріальна відповідальність» та не має такого елементу як «вина» відправника.

Разом з тим, судова колегія наголошує, що оскільки спірні правовідносини врегульовані додатком до договору 1-4, який є невід`ємною частиною договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом та визначає умови організації накопичених вагонів, не підлягає застосуванню і п. 2.1.5 договору (згідно з яким замовник зобов`язаний відшкодувати перевізнику витрати, пов`язані із затримкою вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України, зокрема, через інші причини, що не залежать від перевізника. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання сум з внесеної передоплати за кодом платника, на який посилається АТ «Українська залізниця» в обґрунтування своїх доводів.

Також, з огляду на зміст та умови укладеного між сторонами вказаного вище додатку до договору, безпідставним є також застосування до спірних правовідносин сторін п. 9 Правил зберігання вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2020 року №644 (із змінами та доповненнями), на приписи якого (як на підставу правомірності спірних нарахувань) посилається позивач, зазначаючи, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Із встановлених обставин справи вбачається, що позивач, наполягаючи на задоволенні позову, вказував на те, що існує затримка вагонів саме з вини відповідача, яка пов`язана з оформленням вантажу після забирання їх з місць навантаження/вивантаження, зокрема, при забиранні залізницею вагонів накладної на перевезення вантажу відповідачем надано не було, і лише 01.12.2021 відповідачем надано перевізнику накладну № 42029835 на останню групу з 50 вагонів, що дало змогу позивачу відправити усі вагони згідно маршрутної відправки. Вказане накопичення вагонів засвідчено актами загальної форми ГУ-23, що повністю узгоджується з вимогами пунктів 5-8 Додатку №1-4 до договору.

Водночас, враховуючи, що сторони домовились про перевезення вантажів на особливих умовах - за розкладом руху маршрутних поїздів та погодили специфічні умови перевезення вантажів, які є визначальними щодо порядку надання відповідних послуг та особливостей їх оплати, з урахуванням характеру укладеного між сторонами договору, а також те, що накопичення вагонів проводилось за попередньо погодженим планом, який мав ознаку маршрутний, та за попередньою заявкою, колегія суддів зазначає, що відповідачем не було допущено порушення умов договору, а також нормативних актів при оформленні маршрутного потягу.

Отже, у період накопичення вагонів (порожніх/з вантажем) маршрутного поїзду у позивача не було підстав застосовувати матеріальну відповідальність за зберігання вантажу на коліях загального користування, приймаючи до уваги, що у цей час здійснювалось накопичення вагонів з вантажем у відповідності до умов додатку № 1-4 і ці правовідносини були предметом окремої, належним чином сплаченої Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон» спеціальної послуги.

Отже, позивач не довів існування обставин, з якими законодавець пов`язує можливість застосування до спірних правовідносин приписів, передбачених пунктами 8, 9 Правил зберігання вантажів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.02.2024 у справі № 915/305/22, яку колегія суддів враховує при розгляді цієї справи.

Враховуючи наведене, судовою колегією також відхиляється довід скаржника про те, що у даному випадку саме акти загальної форми ГУ-23 фіксують час початку та час закінчення накопичення вагонів, у відповідності до умов договору та додатку до нього, та які є підставою для матеріальної відповідальності відповідача, зокрема, в інших випадках для засвідчення обставин затримки, оскільки в умовах спірних спеціальних правовідносин, які виникли між сторонами, вказані акти лише здійснюють роль документування часу перебування вагонів на коліях перевізника, а не належним доказом вини замовника, оскільки у даному випадку, у зв`язку із формуванням потягу, замовник не може передбачити період такого формування, тим більш, що останнім вивантаження продукції, яке врегульоване окремими строками не проводилось.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції, а тому, вони не можуть слугувати для його скасування з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В той же час, висновки Господарського суду Миколаївської області, викладені у рішенні від 21.02.2024 року у справі №915/317/22 є правомірними та такими, що зміни або скасування не потребують.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Одеса задоволення не потребує, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2024 року у справі №915/317/22 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладається на скаржника.

Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Одеса на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2024 року у справі №915/317/22 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2024 року у справі №915/317/22 залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді С.І. Колоколов
Я.Ф. Савицький