ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2024 р. м. Рівне Справа № 918/153/24

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г., при секретарі судового засідання Рижій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛІМАТ-МАЙСТЕР" до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення 1 843 558,06 грн

у судове засідання з`явилися представники:

- позивача: Мартинюк С.І. (в режимі ВКЗ);

- відповідача: Костючик К.О. (в режимі ВКЗ);

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

На розгляді Господарського суду Рівненської області перебуває позов ТОВ "КЛІМАТ-МАЙСТЕР" до АТ "НАК "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Філія "ВП "Рівненська АЕС" (далі - Філія "ВП "Рівненська АЕС") про стягнення 1 843 558,06 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Стислий виклад правової позиції позивача.

Позов обґрунтовує порушенням відповідачем зобов`язань за Договором поставки №53-122-01-23-14047 від 16.11.2023 в частині оплати поставленої продукції.

Так, відповідачу, у відповідності до укладеної угоди, у листопаді 2023 року, за підписаною сторонами видатковою накладною №2711 від 27.11.2023 було поставлено товару на 1 826 528,64 грн, прийнявши без заперечень який, останній не розрахувався.

Отож, крім основного боргу, ТОВ "КЛІМАТ-МАЙСТЕР" просить стягнути з Філія "ВП "Рівненська АЕС" 12 785,70 грн - інфляційних втрат та 4 243,72 грн процентів річних, обраховуючи їх з 19.12.2023 по 12.03.2024 (заява про збільшення позовних вимог від 12.03.2024).

Крім того, позовна заява містить вимогу про стягнення з відповідача 18 000,00 грн - витрат на правничу допомогу адвоката. Докази, якими позивач обґрунтовує розмір витрат на правничу допомогу адвоката були долучені до матеріалів справи разом з відповіддю на відзив від 05.03.2024

Стислий виклад правової позиції відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач підтверджує укладення спірного Договору поставки №53-122-01-23-14047 від 16.11.2023, за яким основна заборгованість щодо оплати за поставлений товар становить 1 826 528,64 грн. У зв`язку із визнанням Філією "ВП "Рівненська АЕС" заявлених вимог в частині стягнення суми основного боргу до початку розгляду справи по суті, просить суд, в порядку ч.1 ст. 130 ГПК України, вирішити питання щодо повернення з державного бюджету 50% судового збору.

У відзиві на позовну заяву товариство зазначає про безпідставність вимоги щодо стягнення відсотків річних, мотивуючи свою позицію тим, що відповідної вимоги у досудовому порядку заявлено не було.

В подальшому, у запереченнях на відповідь на відзив, Філія "ВП "Рівненська АЕС" просить зменшити розмір 1% річних та інфляційних втрат на 90%, а розмір адвокатських послуг - до 4 000,00 грн, вважаючи їх завищеними, необґрунтованими і неспівмірними із складністю справи.

Процесуальні дії у справі.

12.02.2024 до Господарського суду Рівненської області надійшов позов ТОВ "КЛІМАТ-МАЙСТЕР" до АТ "НАК "Енергоатом" від імені якого діє Філія "ВП "РАЕС" про стягнення 1 836 631,22 грн. (з яких 1 826 528,64 грн - основна заборгованість, 7 306,11 грн - інфляційні втрати, 2 796,47 грн - проценти річних).

Ухвалою від 19.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 12.03.2024.

04.03.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

05.03.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалами від 05.03.2024 і 11.03.2024 представникам сторін надано можливість приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

12.03.2024 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

12.03.2024 до суду надійшли додаткові пояснення позивача, зі змісту яких вбачається, що товариство хоче скористатися своїм процесуальним правом на збільшення позовних в частині нарахування 1% річних та інфляційних втрат, які обраховані на основну заборгованість у період після звернення з позовом: з 13.02.2024 по 12.03.2024.

Так, позивач просить розглядати спір в межах позовних вимог про стягнення з відповідача 1 843 558,06 грн, з яких 1 826 528,64 грн. - основний борг за Договором поставки №53-122-01-23-14047 від 16.11.23, 4 243,72 грн - проценти річних та 12 785,70 грн - інфляційні втрати.

12.03.2024 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою від 12.03.2024 підготовче засідання відкладено на 28.03.2024.

Ухвалою від 28.03.2024 прийнято заяву ТОВ "КЛІМАТ-МАЙСТЕР" про збільшення розміру позовних вимог, постановлено подальший розгляд справи №918/153/24 проводити в межах позовних вимог про стягнення 1 843 558,06 грн., підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 18.04.2024.

11.04.2024 суд перейшов до розгляду справи по суті. У судовому засіданні представники сторін підтримали доводи і заперечення, викладені у заявах по суті спору.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

16.11.2023 між ТОВ "КЛІМАТ-МАЙСТЕР", як постачальником, та ДП НАЕК "Енергоатом", від імені якого діє ВП "Рівненська АЕС", як замовником, було укладено Договір поставки №53-122-01-23-14047 (далі Договір).

Згідно п.1.1 Договору постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Замовника, а Замовник в свою чергу, зобов`язується оплатити Продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до Договору).

Згідно з п.1.2 Договору предметом поставки по даному договору є Продукція: 39710000-2 (Кондиціонер), яка передбачена специфікацією №1 до Договору.

Згідно до п.п.2.1, 2.2 Договору, ціна продукції, що поставляється за цим договором складає 1 826 528,64 грн (в т.ч. 304 421,44 грн ПДВ).

Відповідно до п.3.1 Договору, продукція поставляється покупцю в період по 30.11.2023. Строк поставки даної продукції по даному Договору вказаний у специфікації №1 (додатку №1 даного договору) та визначається кількістжю календарних днів з дати оприлюднення даного Договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до п.6.1 Договору, оплата за поставлену продукцію здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 20 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії" за умови реєстрації Постачальником належним чином оформленої та незаблокованої податкової накладної в ЄРПН. Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Відповідно до п.6.2. Договору, про дату оформлення ярлика на придатну продукцію замовник письмово повідомляє постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

Згідно з положеннями п.8.3. Договору, успішне проходження продукцією вхідного контролю (ВК-1) підтверджується відповідним актом та ярликом на придатну продукцію згідно зі Стандартом Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом" "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС" СОУ НАЕК 038:2021.

Пунктом 8.4. Договору визначено, що датою поставки продукції є дата підписання видаткової накладної або накладної Вантажоодержувачем.

Пунктом 9.2. Договору сторонами погоджено, що розмір процентів річних, які постачальник має право стягнути з замовника на підставі ч.2 ст.625 ЦК України у випадку порушення строків оплати за поставлену продукцію становить 1% від суми простроченого грошового зобов`язання.

Згідно з п.12.1. Договору, цей договір вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками. Строк дії даного договору - по 31.12.2023, а в частині виконання гарантійних зобов`язань Постачальника, що передбачені даним Договором - до спливу гарантійних строків.

Договір підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача.

У підписаній Сторонами Специфікації №1 (Додаток №1 до Договору) Сторони погодили перелік, кількість та ціну Товару, що мав бути поставлений на загальну суму з ПДВ 1 826 528,64 грн.

На виконання умов Договору, постачальник здійснив поставку замовнику товару в повному обсязі, що підтверджується видатковою накладною №ВН-2711 від 27.11.2023 на загальну суму 1 826 528,64 грн, ярлик на придатну продукцію №1-6-688 від 28.11.2023.

Товар було прийнято без зауважень до якості або кількості чи асортименту, про проходження вхідного контролю повідомлено позивача листом №22571/041 від 30.11.2023.

Позивачем виконано зобов`язання з реєстрації податкової накладної за наслідками здійсненої поставки, що підтверджується податковою накладною №45 від 27.11.2023.

Сторонами було проведено звірку взаєморозрахунків за період з 01.06.2023 по 20.12.2023, про що складено Акт звірки, відповідно до якого заборгованість ВП "Рівненська АЕС" склала 2 183 322,32 грн.

20.12.2023, у зв`язку із відсутністю оплати поставленого товару, ТОВ "КЛІМАТ-МАЙСТЕР" звернулось до ВП "РАЕС з претензією-вимогою №20/12/23(1).

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 №1420 утворено акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" шляхом перетворення державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом". Пунктом 3 постанови установлено, що товариство є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" із дня державної реєстрації товариства та відокремлені підрозділи державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" із дня державної реєстрації товариства продовжують функціонувати як відокремлені підрозділи товариства (філії, представництва).

30.01.24 на адресу ТОВ "Клімат-Майстер" надійшла відповідь на претензію, з якої вбачається, що Філією "ВП "Рівненська АЕС" вживаються заходи щодо проведення розрахунків з постачальниками товарів, робіт та послуг.

Наявна заборгованість стала приводом для звернення ТОВ "КЛІМАТ-МАЙСТЕР" до суду.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін.

З наведених обставин вбачається, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються постачання товару/продукції за договором поставки. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає порушеними свої права в частині своєчасної оплати отриманого відповідачем товару.

Як унормовано положеннями ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст. 509 ЦК України).

Згідно з нормами ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ч.ч.1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У силу вимог ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з нормами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як визначено п.6.1 Договору, оплата за поставлену продукцію здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 20 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію, початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

З матеріалів справи вбачається, що товар на загальну суму 1 826 528,64 грн поставлено 27.11.2023 згідно видаткової накладної №ВН-2711 від 27.11.2023 (ярлик на придатну продукцію №1-6-688 від 28.11.2023).

Таким чином, основна заборгованість у розмірі 1 826 528,64 грн підтверджена матеріалами справи, визнається відповідачем у повному обсязі, а тому позов в частині її стягнення обґрунтований та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення 12 785,70 грн - інфляційних втрат та 4 243,72 процентів річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Пунктом 9.2. Договору сторонами погоджено, що розмір процентів річних, які постачальник має право стягнути з замовника на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України у випадку порушення строків оплати за поставлену продукцію становить 1% від суми простроченого грошового зобов`язання.

При перевірці долучених ТОВ "КЛІМАТ-МАЙСТЕР" до матеріалів справи розрахунків відсотків річних (1%) і інфляційних втрат починаючи з 19.12.2023 і закінчуючи 12.03.2024 за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE суд встановив, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі: 12 785,70 грн - інфляційних втрат та 4 243,72 процентів річних.

Суд констатує, що дата початку прострочення заборгованості визначена позивачем вірно, так як 19.12.2023 являється 21-им днем з дати оформлення ярлика на придатну продукцію, що відповідає механізму погодженому сторонами у п.6.1 Договору.

Розрахунок відсотків річних проведено вірно, тоді як розмір інфляційних втрат склав 12 807,62 грн, в той же час до стягнення підлягають інфляційні втрати в межах заявлених 12 785,70 грн.

Критично відноситься суд до посилань відповідача щодо неможливості стягнення відсотків річних без звернення до боржника з відповідною вимогою та відхиляє їх як без підставні.

В розрізі даного питання суд зауважує, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч.2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму "інфляційних втрат" як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (п. 43 мотивувальної частини постанови).

З огляду на викладене суд констатує, що зобов`язання з оплати 3% річних та інфляційних втрат у випадку прострочення боржником зобов`язання випливає в силу ч.2 ст. 625 ЦК України, а тому для виникнення у боржника даного зобов`язання позивачу немає необхідності спочатку звертатися до відповідача із вимогою про оплату вказаних сум, а вже у зв`язку із їх неоплатою - до суду за захистом своїх прав.

Посилання відповідача на наявність підстав для зменшення сум 1% річних та інфляційних втрат, як-то складне фінансове становище зумовлене обставинами непереборної сили, господарський суд оцінює критично та відхиляє, оскільки інфляційні втрати та 1% річних не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, відтак у господарського суду відсутні процесуальні повноваження для зменшення сум даного грошового зобов`язання.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 Господарського кодексу України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України юридичні та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або госпорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Дана справа, яка пов`язана з виконанням правочинів в господарській діяльності відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Європейський суд з прав людини у справах "Серявін та інші проти України" і "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були дослідженні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову і про стягнення з відповідача на користь позивача 1 843 558,06 грн.

Розподіл судових витрат.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 1 ч.1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (надалі - Закону) визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

В матеріалах справи міститься копія Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №738 від 12.09.2012, виданого Маринюку С.І.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст. 26 Закону).

Згідно п.4 ч.1 ст. 1 Закону, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч.3 ст. 30 Закону, при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст. 126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених ТОВ "Клімат Майстер" витрат на правову допомогу у розмірі 18 000,00 грн за результатами розгляду Господарським судом Рівненської області справи №918/143/24 товариством надано:

- Договір №20/12/23-1 про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 20.12.2023, укладений між Мартинюком С.І., як адвокатом (виконавцем), і ТОВ "Клімат Майстер", як клієнтом (замовником), предметом якого є домовленість сторін про надання правової допомоги (юридичних послуг) Замовнику Виконавцем про стягнення заборгованості за договором поставки №53-122-01-23-14047 від 16.11.23 з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" в досудовому порядку, або у господарському суді Рівненської області та за необхідності у Північно-західному апеляційному господарському суді.

За п.2.2 Договору, ознайомлення з документами, наданням їм правового аналізу, аналізом судової практики з подібних питань, вжиття заходів досудового врегулювання спору, підготовкою позовної заяви до господарського суду та забезпечення представництва інтересів у судах плата становить 18 000, 00 грн та сплачується замовником протягом 10 (десяти) днів з дати підписання Акту приймання-передачі наданих послуг до відповідного Договору.

- платіжна інструкція №1178 від 14.02.2024 про сплату замовником адвокату 18 000,00 грн за надання правової допомоги згідно п.2.2 Договору №20/12/23-1 про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 20.12.2023;

- Акт приймання передачі наданих послуг №1 від 05.03.2024.

Згідно акту адвокатом надано, а клієнтом прийнято наступний перелік робіт:

1. Переговори з Замовником та надання консультацій, попередній перегляд наданих ним документів 1 000,00 грн (1 год.);

2. Опрацювання документів представлених Замовником 1 500,00 грн (1,5 год.);

3. Вжиття заходів досудового врегулювання спору та підготовка претензії 3000,00 грн (3 год.);

4. Аналіз відповіді на претензію №22-1614/001-юр від 25.01.24 та переговори з замовником щодо підготовки до вирішення спору у судовому порядку - 500,00 грн (0,5 год.);

5. Перевірка потенційного відповідача за відкритими реєстрами (ЄДРСР, ЄДРЮОФОПГФ) щодо наявних судових справи, назви та місця знаходження, отримання інформації про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи шляхом перетворення, опрацювання законодавства та судової практики Верховного суду щодо можливості правонаступництва прав та обов`язків у межах спірного договору поставки 1 000,00 грн (1 год.);

6. Підготовка та погодження з Замовником тексту позовної заяви до господарського суду Рівненської області з відповідними нарахуваннями, формування реквізитів для сплати судового збору з врахуванням ч.3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", супровід у формуванні тексту електронної довіреності на представництво інтересів у ЄСІТС; подання позовної заяви у ЄСІТС з приєднанням відповідних додатків до неї - 6 000,00 грн (6 год.);

7. Ознайомлення з відзивом на позовну заяву Відповідача, підготовка та погодження з Замовником тексту відповіді на відзив у межах судової справи №918/153/24, подання його у ЄСІТС з приєднанням відповідних додатків - 3000,00 грн (3 год.);

8. Підготовка клопотання про участь у судовому засіданні від 12.03.23 та усіх інших судових засіданнях у режимі відеоконференції та забезпечення представництва інтересів Позивача у господарському суді Рівненської області - 2 000,00 грн (2 год.).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону).

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 (справа №910/13071/19) звернув увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: - складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); - часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); - обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; - ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 126 ГПК України).

У разі недотримання вимог ч.4 ст. 126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 5 ст. 126 ГПК України надано право іншій стороні справи клопотати перед судом про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, вказуючи в якості підстави такого клопотання недотримання вимог ч.4 цієї ст. Кодексу.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Виконуючи обов`язок щодо надання оцінки розміру заявленого відшкодування адвокатських витрат (18 000,00 грн) на предмет його дійсності та необхідності, а також критерію розумності розміру і оцінюючи обґрунтованість заперечень ТОВ "Клімат Майстер", суд зазначає наступне.

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями ст. 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Водночас необхідно зазначити, відповідно до ч.4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала такі висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу:

1) за змістом п.1 ч.2 ст. 126, ч.8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст. 126 цього Кодексу);

2) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;

3) загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у ч.5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. За таких умов, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат;

4) під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись ч.ч.5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У ч.5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Таким чином, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Розмір таких витрат також повинен бути обґрунтованим. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову та предмету спору, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

На думку суду даний спір не відноситься до категорії складних, а підготовка до справи не потребувала дослідження значного обсягу законодавства, судової практики чи опрацюванню великого обсягу документів. При цьому суд враховує аргументи відповідача, що були викладені в клопотанні про зменшення розміру понесених судових витрат.

Дослідивши Акт приймання передачі наданих послуг №1 від 05.03.2024 (далі - Акт) суд не знаходить підстав для покладення на відповідача витрат у повному обсязі. Такий висновок суду мотивований зокрема наступним.

Зазначена у п.3 Акта послуга: "Вжиття заходів досудового врегулювання спору та підготовка претензії про досудове врегулювання спору". Відповідно до ч.2 ст. 222 ГК України у позивача існує право, а не обов`язок щодо звернення з претензією до відповідача, і таке не звернення з претензією про оплату заборгованості аж ніяк не позбавляє позивача в майбутньому у судовому порядку заявляти про їх стягнення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.06,2020 у справі № 910/5561/19, де, зокрема, у п.п. 35, 36, 37 зазначено: "Відповідно до пункту 1 резолютивної ч.рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 положення ч.1 ст. 12.4 Конституції України (254к/9б-ВР) щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (частина 1 ст. 4 ГПК України.".

Таким чином, відображена у п.3 послуга щодо складання претензії не була необхідною в контексті розгляду справи у суді, а тому її оплата не може бути покладена на відповідача.

Зазначені у п.п.4,5 Акта послуги: "Аналіз відповіді на претензію №22-1614/001-юр від 25.01.24 та переговори з замовником щодо підготовки до вирішення спору у судовому порядку", а також: "Перевірка потенційного відповідача за відкритими реєстрами (ЄДРСР, ЄДРЮОФОПГФ) щодо наявних судових справи, назви та місця знаходження, отримання інформації про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи шляхом перетворення, опрацювання законодавства та судової практики Верховного суду щодо можливості правонаступництва прав та обов`язків у межах спірного договору поставки".

Суд вважає, що обґрунтованими є доводи відповідача про неспівмірність витрат, які намагається відшкодувати позивач на надання цих послуг із складністю проведеної роботи.

На переконання суду, відображені у п.п.4,5 Акта послуги у повній мірі відповідають характеру роботи, виконаної адвокатом при попередньому аналізі наданих документів, підготовці та поданні позовної заяви до суду, що відображено у п.п.1,6 Акту. Представлені у п.п.4,5 послуги не були обов`язковими та їх оплата не може бути покладена на відповідача.

Зазначена у п.8 Акту послуга: "Підготовка клопотання про участь у судовому засіданні від 12.03.23 та усіх інших судових засіданнях у режимі відео конференції....". Такі правомочності сторони, як можливість участі у справі в режимі відеоконференцзв`язку або подання позову в електронній формі та сплата судового збору за понижуючим коефіцієнтом, не впливають на розгляд спору, перебувають у сфері волі лише заявника та спрямовані на реалізацію процесуальних можливостей саме заявника.

Так, проведення судових засідань в режимі відеоконференцій надає можливість стороні у справі взяти участь в судовому засіданні без понесення додаткових витрат на явку у судове засідання. А тому такі витрати, як оплата за послуги з підготовки та подання клопотань про проведення судових засідань в режимі відеоконференцій, подання клопотання про сплату судового збору з застосуванням понижуючого коефіцієнту не можна вважати неминучими.

Водночас покладення на відповідача витрат, які полягають у полегшенні доступу позивача до правосуддя не відповідає положенням ч.5 ст. 129 ГПК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Додатково суд зазначає, що спір у даній справі є майновим, виник у зв`язку із невиконанням договору поставки; обсяг доказів, що підлягали опрацюванню є незначним; розрахунки відсотки річних, інфляційних втрат не є складними, їх вартісне обрахування не займають значного часу, проводились за відсутності проплат з незначним терміном прострочення.

При здійсненні розподілу витрат судом надано правову оцінку обґрунтованості заявлених витрат з врахуванням критеріїв: пов`язаності витрати з розглядом справи; обґрунтованості та пропорційним їх розміру до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

З огляду на такі обставини суд вважає за можливе застосувати положення ч.5 ст. 129 ГПК України та врахувати під час вирішення питання про розподіл судових витрат наведені вище обставини.

На думку суду заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу не є в повній мірі обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, містить витрати, які не були необхідними та не відповідає критеріям співмірності і необхідності.

Отже, обґрунтованим, розумним, справедливим та співрозмірним розміром витрат на професійну правничу допомогу у даному випадку є 11 500,00 грн. Відтак, у решті витрат, у розмірі 6 500,00 грн - суд відмовляє.

Щодо судового збору.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 ст. 130 ГПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

За ч.3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч.2 цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Згідно платіжних інструкцій №1171 від 12.02.2024 і №1183 від 12.03.2024, ТОВ "КЛІМАТ-МАЙСТЕР" було сплачено 22 122,70 грн судового збору (з урахуванням коефіцієнту 0,8 через подання позовної заяви в електронній формі)

Отже, частина судового збору у розмірі 10 959,17 грн (50% сплаченого за позовні вимоги про стягнення 1 826 528,64 грн і визнаного Філія "ВП "Рівненська АЕС" у заяві від 12.03.2024) - підлягає поверненню позивачу.

Інша частина судового збору в сумі 11 163,53 грн (10 959,17 грн - 50% сплаченого за позовні вимоги про стягнення 1 826 528,64 грн і визнаного Філія "ВП "Рівненська АЕС" у заяві від 12.03.2024, а також 204,36 грн за задоволені позовні вимоги) повинна бути відшкодована відповідачем, оскільки позов задоволено.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 202, 233, 238, 241, 252 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ) від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (м. Вараш, Рівненська обл., 34400, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛІМАТ-МАЙСТЕР" (вул. Оноре де Бальзака, буд. 4А, офіс 391, м. Київ, код ЄДРПОУ, 35486817) 1 843 558,06 коп. (один мільйон вісімсот сорок три тисячі п`ятсот п`ятдесят вісім гривень 06 коп.), з яких 1 826 528,64 грн (один мільйон вісімсот двадцять шість тисяч п`ятсот двадцять вісім гривень 64 коп.) - основної заборгованості, 12 785,70 грн (дванадцять тисяч сімсот вісімдесят п`ять гривень 70 коп.) - інфляційних втрат, 4243,72 грн (чотири тисячі двісті сорок три гривнi 72 коп.) - відсотків річних.

3. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ) від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (м. Вараш, Рівненська обл., 34400, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛІМАТ-МАЙСТЕР" (вул. Оноре де Бальзака, буд. 4А, офіс 391, м. Київ, код ЄДРПОУ, 35486817) 11 163,53 грн (одинадцять тисяч сто шістдесят три гривнi 53 коп.) - судового збору.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "КЛІМАТ-МАЙСТЕР" (вул. Оноре де Бальзака, буд. 4А, офіс 391, м. Київ, код ЄДРПОУ, 35486817) з Державного бюджету України 10 959,17 грн (десять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 17 коп.) - судового збору.

5. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ) від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (м. Вараш, Рівненська обл., 34400, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛІМАТ-МАЙСТЕР" (вул. Оноре де Бальзака, буд. 4А, офіс 391, м. Київ, код ЄДРПОУ, 35486817) 11 500,00 грн (одинадцять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) - витрат на професійну правничу допомогу.

6. В решті вимог про стягнення 6 500,00 грн (шість тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) - витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

7. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 25 квітня 2024 року.

Суддя Ю.Г. РОМАНЮК