ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/8568/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Багай Н.О., Зуєва В.А.,

секретар судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Компанії «Маліеро Лімітед» - Лебеденка М.Б.,

Міністерства юстиції України - не з`явився,

Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНТ УМБ» - Швець К.О.,

ОСОБА_1 - Томашевського Р.М.,

Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу

Щелкова Дениса Михайловича - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 (у складі колегії суддів: Андрієнко В.В. (головуючий), Буравльов С.І., Шапран В.В.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 (суддя Гулевець О.В.)

у справі № 910/8568/23

за позовом Компанії «Маліеро Лімітед»

до Міністерства юстиції України,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНТ УМБ», ОСОБА_1 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича,

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року Компанія «Маліеро Лімітед» звернулася до суду з позовом до Міністерства юстиції України, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 30.09.2022 № 4178/5 «Про задоволення скарги» у частині пункту 2 резолютивної частини зазначеного наказу: «Скасувати рішення від 12.08.2022 № 64484539, від 31.08.2022 № 64646019, прийняті Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Денисом Михайловичем»;

- зобов`язати Міністерство юстиції України вчинити дії щодо поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів № 47587255, № 47587265, внесених на підставі рішень від 12.08.2022 № 64484539; від 31.08.2022 № 64646019, прийнятих Приватним нотаріусом Київського міського округу Щелковим Денисом Михайловичем.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказ Міністерства юстиції України від 30.09.2022 № 4178/5 «Про задоволення скарги» прийнятий з порушенням пунктів 5, 6, 10, 12 Порядку розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.06.2023 залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕНТ УМБ» (далі - ТОВ «РЕНТ УМБ»), ОСОБА_1 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.10.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2024, позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано наказ Міністерства юстиції України від 30.09.2022 № 4178/5 «Про задоволення скарги» у частині пункту 2 резолютивної частини зазначеного наказу: «Скасувати рішення від 12.08.2022 № 64484539, від 31.08.2022 № 64646019, прийняті Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Денисом Михайловичем». Зобов`язано Міністерство юстиції України вчинити дії щодо поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів № 47587255, № 47587265, внесених на підставі рішень від 12.08.2022 № 64484539; від 31.08.2022 № 64646019, прийнятих Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Денисом Михайловичем.

Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у лютому 2024 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій з урахуванням доповнень, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадків, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), просить скасувати постановлені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У доповненнях до касаційної скарги ОСОБА_1 зазначив про наявність підстав згідно з частиною 1 статті 313 ГПК для скасування постановлених у справі судових рішень з залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтями 226 та 231 ГПК.

ОСОБА_1 також подав клопотання про долучення нових доказів у справі № 910/8568/23, заявивши водночас клопотання про поновлення строку на подання цих доказів.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.03.2024 відкрито касаційне провадження у справі № 910/8568/23 за касаційною скаргою ОСОБА_1 з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 ГПК, та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 10.04.2024. Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про долучення доказів у справі № 910/8568/23.

Компанія «Маліеро Лімітед» у відзиві на касаційну скаргу зазначила про правильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, тому просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Міністерство юстиції України та Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Д.М. у судове засіданні своїх представників не направили.

10.04.2024 Міністерство юстиції України подало до Верховного Суду клопотання про відкладення розгляду касаційної скарги у справі № 910/8568/23 на інший день, обґрунтувавши клопотання тим, що через великий обсяг справ, в яких беруть участь працівники відповідача, Міністерство юстиції України з об`єктивних причин не може забезпечити явку особи, яка діятиме від імені відповідача у справі № 910/8568/23 10.04.2024.

Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.

Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК.

Так, за змістом частини 1, пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.

За змістом статті 43 ГПК учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок сторони, і відповідно до положень статті 202 ГПК справа, за умови належного повідомлення сторони про дату, час і місце судового засідання, може розглядатися без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд відмовив у задоволенні клопотання Міністерства юстиції України, визнавши неповажними наведені відповідачем причини для відкладення розгляду касаційної скарги у справі № 910/8568/23.

Ураховуючи положення статті 202 ГПК, наявність відомостей про направлення учасникам справи ухвал з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, відсутність заяв учасників справи щодо розгляду справи, у тому числі, клопотань про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представників зазначених учасників справи.

Також Суд відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про подання нових доказів, виходячи із положень статті 300 ГПК, та ухвалив залишити подані документи в матеріалах справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

При вирішенні справи судами попередніх інстанцій установлено, що 24.02.2021 між ОСОБА_1 та юридичною особою за законодавством Республіки Кіпр Компанією «Маліеро Лімітед» укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «РЕНТ УМБ», за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язався продати, а Компанія «Маліеро Лімітед» зобов`язалася придбати частку у статутному капіталі ТОВ «РЕНТ УМБ» у розмірі 100 % статутного капіталу цього товариства номінальною вартістю 120 662 272, 00 грн та сплатити її вартість на умовах, установлених цим договором.

24.02.2021 між Компанією «Маліеро Лімітед» (іпотекодержатель), ТОВ «РЕНТ УМБ» (іпотекодавець, майновий поручитель) та ОСОБА_1 (боржник) укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 164, відповідно до якого іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання боржника передає в іпотеку, а іпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет іпотеки, що належать іпотекодавцю на праві власності.

Предметом іпотеки за договором є нерухоме майно: 1.1.1. реконструкція олієпереробного підприємства потужністю 600 т/добу перероблювального насіння (складів олієнасіння, шроту, лабораторії, тощо) загальною площею 12383,40 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248; 1.1.2. земельну ділянку з кадастровим номером :04:048:0005, площею 3,7276 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. прийняті рішення 12.08.2022 № 64484539, від 31.08.2022 № 64646019 про реєстрацію права власності за Компанією «Маліеро Лімітед» на: реконструкцію олієпереробного підприємства потужністю 600 т/добу перероблювального насіння (складів олієнасіння, шроту, лабораторії, тощо) за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248; земельну ділянку, кадастровий номер: :04:048:0005, площею 3,7276 га, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248.

30.08.2022 до Міністерства юстиції України надійшла скарга ТОВ «РЕНТ УМБ» від 29.08.2022, зареєстрована за № СК-2030-22, з доповненнями до неї від 07.09.2022, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 08.09.2022 за № СК-2282-22, на рішення від 12.08.2022 № 64484539, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М., щодо реконструкції олієпереробного підприємства потужністю 600 т/добу перероблювального насіння (складів олієнасіння, шроту, лабораторії, тощо), розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та земельної ділянки з кадастровим номером :04:048:0005; та рішення від 31.08.2022 № 64646019, прийняте приватним нотаріусом Щелковим Д.М., щодо групи нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлових приміщень), з вимогою анулювати доступ приватному нотаріусу Щелкову Д.М. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, направити до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

За результатами розгляду скарги та на підставі висновку Центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 27.09.2022 прийнято наказ Міністерства юстиції України від 30.09.2022 № 4178/5 «Про задоволення скарги», яким:

1. Скаргу ТОВ «РЕНТ УМБ» від 29.08.2022 задоволено частково.

2. Скасовано рішення від 12.08.2022 № 64484539, від 31.08.2022 № 64646019, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М.

3. Анульовано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Щелкову Д.М.

4. У задоволені інших вимог відмовлено.

5. Виконання пункту 2 наказу покладено на Офіс протидії рейдерству.

6. Виконання пункту 3 наказу покладено на Державне підприємство «Національні інформаційні системи».

Компанія «Маліеро Лімітед» звернулася до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 30.09.2022 № 4178/5 «Про задоволення скарги» у частині пункту 2 резолютивної частини зазначеного наказу та зобов`язання Міністерства юстиції України вчинити дії щодо поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів № 47587255, № 47587265, внесених на підставі рішень від 12.08.2022 № 64484539, від 31.08.2022 № 64646019, прийнятих Приватним нотаріусом Київського міського округу Щелковим Д.М, обгрунтувавши вимоги тим, що цей наказ Міністерства юстиції України прийнятий з порушенням пунктів 5, 6, 10, 12 Порядку розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128.

Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, позов задовольнив і мотивував таке рішення тим, що допущені відповідачем порушення при розгляду скарги є підставою для визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 30.09.2022 № 4178/5 «Про задоволення скарги» у частині пункту 2 резолютивної частини зазначеного наказу та поновлення скасованих записів.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається, зокрема, на те, що суди першої та апеляційної інстанції при вирішенні спору:

- неправильно застосували положення пунктів 5, 6 Порядку розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128, в частині можливості відмови Мін`юстом у задоволенні скарги у разі, коли відсутня інформація щодо судового провадження, та не врахували висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 21.06.2023 по справі № 910/2529/22;

- не дослідили докази та не надали оцінку тому, що у Міністерства юстиції України не було підстав для залишення скарги ТОВ «РЕНТ УМБ» без розгляду, оскільки на момент розгляду скарги ТОВ «РЕНТ УМБ» (27.09.2022) судових проваджень, в яких оскаржувались рішення приватного нотаріуса від 12.08.2022 № 64484539та від 31.08.2022 № 64646019, не існувало, а позовна заява ТОВ «РЕНТ УМБ» у справі № 640/13014/22 була залишена судом без розгляду 23.09.2022;

- безпідставно не взяли до уваги ті обставини, що ТОВ «РЕНТ УМБ» не зверталося до суду із вказаною позовною заявою в адміністративній справі, позовна заява була підробленою та підписана особою, яка не має повноважень на представництво інтересів ТОВ «РЕНТ УМБ» в судах і була подана, поки що невстановленою особою, лише з метою перешкоджання розгляду скарги колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг у сфері державної реєстрації прав. Про факт підробки позовної заяви від імені ТОВ «РЕНТ УМБ» наразі проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за заявою директора ТОВ «РЕНТ УМБ» ОСОБА_1 про вчинення злочину, що підтверджується копією витягу з ЄРДР щодо кримінального провадження № 0001297 від 21.09.2022;

- не дослідили в сукупності докази належного повідомлення позивача про розгляд скарги;

- не врахували, що у справі № 640/18960/22 встановлено обставини, що мають преюдиційне значення для цієї справі, отже висновки судів першої та апеляційної інстанції щодо застосування статті 75 ГПК та тлумачення поняття «преюдиційність» зроблені без врахування правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16, від 12.04.2023 у справі № 910/10892/21.

- не надали оцінки в контексті спірних правовідносин тим обставинам, що у нотаріуса були відсутні підстави реєструвати право власності на спірне майно за Компанією «Маліеро Лімітед» за відсутності у останньої доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором купівлі-продажи, а відтак суди не встановили, на якій підставі позивач набув відповідне право на майно та які права Компанії «Маліеро Лімітед» порушено, що є підставою для їх захисту в судовому порядку; при цьому суди не врахували висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17; від 17.04.2019 у справі № 916/675/15, від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18;

- неправильно застосували положення статті 37 Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, та не врахували висновки Великою Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 26.07.2023 у справі № 759/5454/19, про те, що обов`язковою умовою при вирішенні питання перереєстрації права власності на іпотечне майно є наявність доказів отримання іпотекодавцем письмової вимоги та дотримання строку, зазначеного в ньому. Також оскаржувані рішення в цій частині суперечать правовим висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 802/1340/18-а, від 19.05.2020 у справі № 644/3116/18.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах, передбачених статтею 300 ГПК, виходить із такого.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК).

Зазначені норми матеріального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права.

Разом із тим у статті 4 ГПК визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина 2).

Право на звернення до господарського суду в установленому ГПК порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (частина 1 статті 4 ГПК).

З огляду на положення статті 4 ГПК, статей 15, 16 ЦК підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Водночас, питання належності та ефективності обраного позивачем способу захисту порушеного права або законного інтересу підлягає вирішенню судами після повного встановлення усіх фактичних обставин справи, а також після з`ясування того, чи існує у позивача право або законний інтерес та чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем (близька за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17.06.2020 у справі № 922/2529/19).

Задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачами з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

Компанія «Маліеро Лімітед» звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що Міністерством юстиції України не було дотримано норм законодавства при розгляді скарги ТОВ «РЕНТ УМБ», чим порушено права позивача на участь і реалізацію його прав в процедурі розгляду скарги, порушено охоронюваний законом інтерес щодо законності і обґрунтованості рішення, прийнятого щодо позивача за наслідками розгляду скарги (в частині скасування рішень нотаріуса, на підставі яких проведено реєстраційні дії з набуття права власності).

За змістом положень частини 6 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі у редакції на час прийняття оспорюваного наказу) за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають одне з таких мотивованих рішень, яке не пізніше наступного робочого дня з дня його прийняття розміщується на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України чи відповідного територіального органу: про задоволення скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав); про відмову в задоволенні скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав); про залишення скарги без розгляду по суті.

Міністерство юстиції України, його територіальні органи залишають скаргу на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав без розгляду по суті, якщо: 1) встановлений цим Законом для подання скарги строк сплив до дня її подання; 2) Міністерством юстиції України, його територіальним органом за результатами розгляду скарги з такого самого питання вже приймалося рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні; 3) наявна інформація про відкрите за заявою скаржника судове провадження, предметом якого є оскарження тих самих рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав; 4) скаргу подано особою, права якої у зв`язку з оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю у сфері державної реєстрації прав не порушено; 5) скаргу подано особою, яка не має на це повноважень; 6) скаржником подано до Міністерства юстиції України, його територіального органу заяву про залишення скарги без розгляду.

За змістом частини 7 статті 37 зазначеного Закону передбачено, що у разі задоволення скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав або підтвердження факту використання ідентифікаторів доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав іншими особами Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають рішення про: 1) скасування рішення державного реєстратора, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України; 2) виправлення технічної помилки, допущеної державним реєстратором, або про зобов`язання державного реєстратора виправити допущену ним технічну помилку; 3) зобов`язання державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав усунути допущені ними порушення з визначенням строків виконання такого зобов`язання; 4) тимчасове блокування або про анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; 5) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; 6) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, про анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав, про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України за результатами розгляду відповідної скарги приймаються виключно Міністерством юстиції України.

У разі якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав виявлено порушення законодавства, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних чи юридичних осіб, Міністерство юстиції України, його територіальні органи вживають заходів для повідомлення про це правоохоронних органів.

Частиною 10 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до наведених норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» прийнято Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128, який визначає процедуру здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту (далі - Порядок № 1128).

Розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами у межах компетенції, визначеної законом. Розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком. Для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - колегії), положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом (пункт 2 Порядку № 1128).

Пунктом 5 зазначеного Порядку № 1128 передбачено, що Мін`юст чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації на предмет пересилання її за належністю відповідному територіальному органу чи Мін`юсту, а також встановлення підстав для відмови в її задоволенні, а саме: оформлення скарги без дотримання вимог, визначених законом; наявність інформації про судове рішення про відмову позивача від позову з такого самого предмета спору, про визнання відповідачем позову або затвердження мирової угоди сторін; наявність інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави; наявність рішення Мін`юсту чи його територіального органу з такого самого питання; здійснення Мін`юстом чи його територіальним органом розгляду скарги з такого самого питання від того самого скаржника; подання скарги особою, яка не має на це повноважень; закінчення встановленого законом строку подачі скарги; розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції Мін`юсту чи його територіального органу.

У пункті 9 Порядку № 1128 зазначено, що під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує: 1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту; 2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах; 3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації; 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Крім того, у пункті 10 Порядку № 1128 передбачено, що для забезпечення можливості участі у колегіальному розгляді скарги у сфері державної реєстрації скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів (далі - заінтересовані особи), або надання зазначеними особами письмових пояснень по суті скарги Мін`юст чи відповідний територіальний орган не пізніше ніж за два дні, а під час воєнного стану - за 15 днів до дня засідання колегії забезпечує оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті інформації про дату, час і місце такого засідання, а під час воєнного стану - про дату засідання, та додатково повідомляє зазначену інформацію заінтересованим особам засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел). Інформація про дату, час і місце засідання колегії, що проводиться після відкладення розгляду скарги або для повторного розгляду скарги у визначених законодавством випадках, не оприлюднюється, якщо колегією не прийнято рішення про інше. Відсутність заінтересованих осіб під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду. Розгляд скарг у сфері державної реєстрації колегіально під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», проводиться з урахуванням обмежень, встановлених відповідним рішенням Кабінету Міністрів України. Розгляд скарг у сфері державної реєстрації під час дії воєнного стану проводиться без участі заінтересованих осіб.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05:30 год 24.02. 2022 строком на 30 діб, в подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 1128 матеріали скарги у сфері державної реєстрації надаються заінтересованим особам за їх клопотанням для ознайомлення та/або фотографування. Якщо таке клопотання заявлено під час засідання колегії (крім випадку проведення засідання під час воєнного стану), колегія відкладає розгляд скарги на строк, необхідний для ознайомлення з відповідними матеріалами, але не більш як на одну годину. Під час воєнного стану заінтересована особа має право заявити клопотання про надіслання їй матеріалів скарги в електронній формі на адресу електронної пошти. Мін`юст чи відповідний територіальний орган забезпечує надіслання таких матеріалів протягом трьох робочих днів після отримання клопотання. Заінтересовані особи мають право подавати письмові пояснення по суті скарги у сфері державної реєстрації, які обов`язково приймаються колегією до розгляду. Заінтересована особа, яка повідомляє про наявність судового спору між тими самими сторонами, з того самого предмета, з тих самих підстав, про які зазначено у відповідній скарзі, такі особи подають колегії засвідчену копію відповідного судового рішення.

Згідно з пунктом 13 Порядку № 1128 за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи: 1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту; 2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

Таким чином, до повноважень комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації належить розгляд скарги по суті, встановлення наявності чи відсутності обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги.

У висновку центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 27.09.2022 зазначено, зокрема, що з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що об`єкт нерухомого майна, земельна ділянка та група нежитлових приміщень, щодо яких прийнято оскаржувані рішення, знаходяться в межах Миколаївської області, а приватний нотаріус Щелков Д.М. здійснює свою діяльність в межах Київської області, чим порушено територіальність проведення державної реєстрації. Приватний нотаріус Щелков Д.М. прийняв оскаржуване рішення на підставі іпотечного договору та відкрив розділ у Державному реєстрі прав в результаті поділу об`єкта нерухомого майна на підставі документа, що не дає змоги встановити поділ об`єкта нерухомого майна, та не переніс відповідно до законодавства відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяжень, про суб`єктів цих прав щодо об`єкта нерухомого майна, який поділяється. Отже, оскаржувані рішення підлягають скасуванню, оскільки їх прийнято з порушенням вимог статті 37, пункту 5-2 Розділу IV «Перехідні положення» Закону України «Про іпотеку», пунктів 1, 2 частини 3 статті 10, пункту 4 частини 1 статті 18, пункту 1 частини 1 статті 23, пунктів 4, 8 частин 1, 2 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», абзацу першого пунктів 12, 14 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127.

Міністерством юстиції України відповідно до частини 3 статті 26, пунктів 1, 4 частини 7 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та на підставі висновку центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 27.09.2022 за результатами розгляду скарги ТОВ «РЕНТ УМБ» від 29.08.2022, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.08.2022 № СК-2030-22, прийнято наказ від 30.09.2022 № 4178/5 про часткове задоволення скарги ТОВ «РЕНТ УМБ», скасування якого є предметом спору у справі, що розглядається.

Суди попередніх інстанцій при вирішенні спору в основу судових рішень про задоволення позову Компанії «Маліеро Лімітед» щодо визнання протиправним і скасування зазначеного наказу, поклали обставини того, що наявність інформації про судове провадження в Окружному адміністративному суді міста Києва від 19.08.2022 у справі № 640/13014/22 у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави, не давало можливості відповідачу розглядати скаргу ТОВ «РЕНТ УМБ» по суті. Крім того, за висновками суду, Компанію «Маліеро Лімітед» було неналежним чином повідомлено про розгляд скарги ТОВ «РЕНТ УМБ».

Дійсно, виходячи з положень пункту 5 Порядку № 1128, Мін`юст першочергово має розглянути скаргу на предмет встановлення підстав для відмови в її задоволенні, зокрема, має перевірити наявність інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави і у випадку наявності такого провадження - відмовити у задоволенні скарги.

Водночас, як зазначає скаржник у касаційній скарзі, такі саме аргументи було наведено і в судах першої та апеляційної інстанцій при вирішення спору, як у Міністерства юстиції України, так і у третіх осіб, інформація щодо наявності відповідного судового провадження була відсутня, оскільки ТОВ «РЕНТ УМБ» не зверталося до суду із вказаною позовною заявою в адміністративній справі, позовна заява була підробленою та підписано особою, яка не має повноважень на представництво інтересів ТОВ «РЕНТ УМБ» в судах і була подана, поки що невстановленою особою, лише з метою перешкоджання розгляду скарги колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг у сфері державної реєстрації прав. Про факт підробки позовної заяви від імені ТОВ «РЕНТ УМБ» наразі проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за заявою директора ТОВ «РЕНТ УМБ» ОСОБА_1 про вчинення злочину, що підтверджується копією витягу з ЄРДР щодо кримінального провадження № 0001297 від 21.09.2022. Крім того, при з`ясуванні відповідної інформації про наявність судового провадження ТОВ «РЕНТ УМБ» було подано до суду заяву і ухвалою Окружному адміністративному суді міста Києва від 03.09.2022 позов у справі № 640/13014/22 залишено без розгляду, а також скасовано заходи забезпечення позову, тобто як на момент розгляду скарги колегією Міністерства юстиції України (27.09.2022), так і на момент винесення оспорюваного у справі наказу Міністерства юстиції України від 30.09.2022 судового провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави, що є підставою для відмови в задоволенні скарги, не існувало.

Крім того, судами встановлено, що відповідно до оголошення (дата публікації оголошення: 06.09.2022), розміщеного на офіційному вебсайті Міністерства юстиції України за посиланням https://minjust.gov.ua/m/ogoloshennya-pro-zasidannya-tsentralnoi-kolegii-ministerstva yustitsii-ukraini-22-veresnya-2022-roku, повідомлено, що 22.09.2022 відбудеться засідання центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, на якому буде розгляд скарги ТОВ «РЕНТ УМБ» від 29.08.2022, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.08.2022 № СК-2030-22. Тип об`єкта нерухомого майна: земельна ділянка з кадастровим номером :04:048:0005; нежитлове приміщення, реконструкція олієпереробного підприємства потужністю 600 т/добу перероблювального насіння (складів олієнасіння, шроту, лабораторії, тощо), розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Суб`єкт оскарження: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович. Заінтересовані сторони: Компанії «Маліеро Лімітед» (MALIERO LIMITED) (особа не є резидентом України - Кіпр).

На засіданні Колегії, яке відбулося 22.09.2022 вирішено перенести розгляд скарги з метою належного з`ясування усіх обставин.

Отже, оголошення про засідання центральної Колегії Міністерства юстиції України щодо розгляду скарги ТОВ «РЕНТ УМБ», розміщено своєчасно, не пізніше ніж за 15 днів до дня засідання на офіційному вебсайті Мін`юсту.

Відповідач, заперечуючи проти позову, а також треті особи у справі ТОВ «РЕНТ УМБ» і ОСОБА_1 в своїх поясненнях посилалися на те, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що з метою забезпечення прав Компанії «Маліеро Лімітед» на подання письмових пояснень по суті скарги, з чітким дотриманням пункту 10 зазначеного Порядку № 1128 Міністерством юстиції України 06.09.2022 було оприлюднено на своєму офіційному сайті інформацію про розгляд 22.09.2022 скарги ТОВ «РЕНТ УМБ», що підтверджується роздруківкою оголошення, а також наявністю оголошення на сайті дотеперішнього часу; у частині 5 пункту 10 Порядку № 1128 встановлено, що розгляд скарг у сфері державної реєстрації під час дії воєнного стану проводиться без участі заінтересованих осіб; жодних порушень цього Порядку допущено не було, а позивачем не надано суду належних та допустимих доказів звернення до колегії з розгляду скарги з клопотаннями про ознайомлення чи надіслання на його адресу матеріалів скарги.

Верховний Суд у постанові від 21.06.2023 у справі № 910/2529/22 (на яку посилається скаржник в обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК) навів висновок, за змістом якого, оскільки скарга, подана до комісії, в цілому за формою відповідає вимогам закону (викладена письмово, містить обставини, на які скаржник посилається як на підставу своїх вимог, додано до скарги перелік доказів), тому обставини, викладені в скарзі, мали перевірятися вже в ході її розгляду по суті. Це, в свою чергу, виключає можливість відмови комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації у прийнятті та розгляді скарги по суті, оскільки така скарга по формі відповідає вимогам закону. За таких обставин відмова у прийнятті та розгляді скарги у сфері державної реєстрації у зв`язку з наявністю формальних недоліків при її оформленні, свідчитиме про надмірний формалізм та обмеження особи права на звернення зі скаргою. Водночас, особам належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування вимог, встановлених законом. З огляду на це, формальні недоліки скарги у сфері державної реєстрації не можуть позбавляти особу права оскарження дій державного реєстратора в порядку статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частин 1-4 статті 13 ГПК судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Також, одним із принципів господарського судочинства є принцип диспозитивності, який відповідно до статті 14 ГПК полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою кожну обставину, про яку стверджує сторона. Відповідну обставину треба доказувати так, щоби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування певного факту з урахуванням досліджених доказів видається вірогіднішим, аніж протилежний (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (пункт 81), від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19 (пункт 9.58), від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18 (пункт 102), Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 (пункти 41, 43).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (такі висновки наведено у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20).

Так, відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За статтею 79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Щодо стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначала, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК, втрачає сенс (такі висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21).

Водночас за положеннями частини 2 статті 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 ГПК).

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір у справі, що розглядається, обмежившись посиланням на наявність підстав для визнання протиправним та скасування оспорюваного у цій справі наказу Міністерства юстиції України, залишили поза увагою положення статей 236, 237, 267, 270, 282 ГПК щодо обов`язку, визначеного процесуальним законом, стосовно повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Водночас суди попередніх інстанцій не дослідили наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, що були подані сторонами, в контексті, у тому числі наведених вище заперечень відповідача та третіх осіб щодо наявності/відсутності підстав, передбачених пунктами 5 та 6 Порядку № 1128, для відмови у скарзі у зв`язку з судовим спором у справі № 640/13014/22 та не встановили наявність інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави саме на час засідання центральної колегії Міністерства юстиції України (22.09.22, 27.09.2022) та винесення наказу Міністерства юстиції України від 30.09.2022 про часткове задоволення скарги, а також взагалі не надали будь-якої оцінки обставинам встановлення Міністерством юстиції України очевидних порушень закону в рішеннях та діях Приватного нотаріуса Щелкова Д.М., що було встановлено, у тому числі судовим рішенням в адміністративній справі № 640/18960/22.

Крім того, суди попередніх інстанцій, пославшись на неналежне повідомлення Компанії «Маліеро Лімітед» про розгляд Міністерством юстиції України скарги ТОВ «РЕНТ УМБ» від 29.08.2022, не дослідили та не надали жодної оцінки тим обставинам, що відповідачем вчинялися дії щодо належного повідомлення позивача про розгляд скарги, у тому числі шляхом розміщення повідомлення на офіційному вебсайті Міністерства юстиції України у порядку та строки, передбачені Порядком № 1128, відсутності будь-яких звернень позивача до Міністерства юстиції України з клопотанням про ознайомлення з матеріалами скарги чи надіслання на його адресу матеріалів скарги, відсутності у позивача електронної пошти та засобів зв`язку, про що наголошувалося відповідачем та третіми особами, а також у системному зв`язку з такими обставинами залишили поза увагою, що відповідно до пункту 10 Порядку № 1128 розгляд скарг у сфері державної реєстрації під час дії воєнного стану проводиться без участі заінтересованих осіб.

Разом із тим, у контексті доводів ОСОБА_1 та ТОВ «РЕНТ УМБ» щодо обставин відсутності у нотаріуса підстав для реєстрації за Компанією «Маліеро Лімітед» відповідного права на майно, суди попередніх інстанцій взагалі не надали жодної оцінки наявності/відсутності між сторонами спору про право, який, за відповідних обставин, має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на майно (подібні висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 802/1340/18-а, на яку послався скаржник в обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК).

Суд касаційної інстанції, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 ГПК, знайшли своє підтвердження під час розгляду касаційної скарги.

Відповідно до статті 236 ГПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини 1 статті 237 ГПК при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

У зв`язку з наведеним, постановлені у справі судові рішення зазначеним вимогам процесуального закону не відповідають, оскільки суди не дослідили належним чином зібрані у справі докази та не встановили пов`язані з ними обставини, що входили до предмета доказування, отже, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можна визнати законними і обґрунтованими.

З огляду на те, що судами попередніх інстанцій при вирішенні справи було порушено норми процесуального права щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, ці суди дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову за наведених у судових рішеннях обставин.

Порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, та які не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції (стаття 300 ГПК).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку, що наведені вище обставини щодо дослідження та оцінки в сукупності доказів, які є в матеріалах справи, згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 ГПК є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи має бути вирішено й питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 у справі № 910/8568/23 скасувати.

3. Справу № 910/8568/23 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: Н.О. Багай

В.А. Зуєв