РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.05.2024Справа № 910/2239/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Айронтрейд»

до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія

«Енергоатом»

про стягнення 208.847,64 грн

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін: не викликались

Суть спору :

26.02.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Айронтрейд» до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення 208.847,64 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі укладеного між сторонами договору поставки № 53-122-01-23-13891/23 від 14.09.2023 позивач у визначений договором строк поставив товар, що підтверджується видатковою накладною № 996 від 26.09.2023 та довіреністю № 1/592 від 26.09.2023. Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата товару здійснюється протягом 50 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію. Ярлик на придатну продукцію № 1-4,5-219 оформлений 28.09.2023, а отже відповідач мав здійснити оплату у строк до 17.11.2023 включно. Проте відповідачем товар не сплачений. Позивачем на електронну адресу відповідача була направлена претензія № 1/28/12/23 від 28.12.2023 з вимогою про сплату заборгованості, також дана претензія 11.01.2024 була надіслана цінним листом з описом. У відповідь відповідач листом № 22-1042/001-юр від 17.01.2024 підтвердив заборгованість та запевнив, що повна оплата буде здійснена в обов`язковому порядку. У зв`язку з тим, що відповідачем не виконані взяті на себе зобов`язання, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 208.847,64 грн, з яких 206.880,00 грн основного боргу, 1.448,16 грн інфляційних втрат та 519,48 грн 1% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2024 відкрито провадження у справі № 910/2239/24 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою відповідачу встановлено строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 04.03.2024 було надіслано відповідачу в його електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», яка отримана останнім 07.03.2024 о 12:19 год., що підтверджується наявним у справі повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, а тому відповідач мав подати відзив на позов у строк до 22.03.2024 включно.

26.03.2024 від філії «ВП «Рівненська АЕС» Акціонерного товариства «НАЕК «Енергоатом» до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/2239/24 від 27.03.2024 відзив філії «ВП «Рівненська АЕС» Акціонерного товариства «НАЕК «Енергоатом» на підставі ч. 4 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України повернуто без розгляду.

02.04.2024 від філії «ВП «Рівненська АЕС» Акціонерного товариства «НАЕК «Енергоатом» до суду надійшов відзив на позовну заяву (поданий до відправлення до поштового відділення зв`язку 29.03.2024), відповідно до якого відповідач підтверджує поставлення товару на суму 206.880,00 грн, оплата за який проведена не була. Зазначає, що ним вживалися та вживаються усі можливі заходи для якнайшвидшого погашення існуючої перед позивачем заборгованості. З привиду вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних заперечує повністю. Вважає, що заявлена позивачем попередня сума витрат на правову допомогу у розмірі 8.000,00 грн є завишеною та повідомив суд про намір подати клопотання про її зменшення.

Суд вважає за можливе на підставі ст. 119 Господарського процесуального кодексу України поновити відповідачу пропущений строк для подачі відзиву на позов.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Айронтрейд» (постачальник, позивач) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від імені якого діє відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція» (покупець, відповідач) було укладено договір поставки товару № 53-122-01-23-13891 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника продукцію, а замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації № 1 (додаток № 1 до даного договору).

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором оплату отриманої продукції не здійснив, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 206.880,00 грн та за неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховано 1.448,16 грн інфляційних втрат та 519,48 грн 1% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до п. 12.1 договору останній вважається укладеним з моменту підписання сторонами та скріплення печатками (для контрагентів які застосовують печатку). Строк дії даного договору по 30.06.2024, а в частині виконання гарантійних зобов`язань постачальника, що передбачені даним договором - до спливу гарантійних строків.

Згідно з п. 1.2 договору предметом поставки по даному договору є продукція 19520000-7 (Полікарбонат монолітний), яка передбачена специфікацією № 1 (додаток № 1 до даного договору).

Відповідно до п. 2.1 договору ціна продукції, що поставляється за цим договором складає 172.398,93 грн, крім того ПДВ - 34.479,79 грн.

Загальна сума договору (вартість продукції) становить 206.880,00 грн (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору сторонами погоджено, що продукція поставляється в період по 30.11.2023. Місце поставки та вантажоодержувач - 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом».

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв товар на суму 206.880,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 996 від 26.09.2023.

Відповідачем підтверджено факт поставки та отримання ним продукції за договором.

Пунктом 6.1 договору визначено, що оплата за поставлену продукцію здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 50 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВГІ Компанії» за умови реєстрації постачальником належним чином оформленої та незаблокованої податкової накладної в ЄРПН. Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

З матеріалів справи вбачається, що ярлик на придатну продукцію за № 1-4,5-219 оформлений 28.09.2023.

Належним чином складена податкова накладна № 151 від 26.09.2023 зареєстрована в ЄРПН 13.10.2023 за № , що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З огляду на викладене, відповідач мав виконати зобов`язання по сплаті товару у строк до 17.11.2023 включно.

Позивач звертався до відповідача з претензією № 1/28/12/23 від 28.12.2023, в якій просив негайно сплатити заборгованість в сумі 26.880,00 грн.

У відповідь відповідач листом № 22-1042/001-юр від 17.01.2024 запевнив позивача, що повна оплата боргу за наданий товар буде здійснена в обов`язковому порядку.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що відповідач не виконав зобов`язання по сплаті отриманої продукції у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, яка підтверджена відповідачем, у розмірі 206.880,00 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті поставленої продукції за договором в повному обсязі не подано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості поставленої продукції в розмірі 206.880,00 грн.

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за поставлену продукцію не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення з оплати продукції позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 1.448,16 грн інфляційних втрат (нарахованих на суму боргу 206.880,00 грн за грудень 2023 року) та 519,48 грн 1% річних (нарахованих на суму боргу 206.880,00 грн за період з 18.11.2023 до 18.02.2024).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами п. 9.3 договору сторонами погоджено, що розмір процентів річних, які постачальник має право стягнути з замовника на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у випадку порушення строків оплати за поставлену продукцію становить 1% від суми простроченого грошового зобов`язання.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 1.448,16 грн інфляційних втрат та 519,48 грн 1% річних (за обґрунтованими розрахунками позивача).

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Айронтрейд» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 та ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 50 відсотків, а інші 50 відсотків судового збору підлягають поверненню позивачу з державного бюджету про що судом винесено відповідну ухвалу.

Керуючись ст. 129, 130, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Айронтрейд» (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, 7; ) 206.880 (двісті шість тисяч вісімсот вісімдесят) грн 00 коп. основного боргу, 1.448 (одну тисячу чотириста сорок вісім) грн 16 коп. інфляційних втрат, 519 (п`ятсот дев`ятнадцять) грн 48 коп. 1% річних, 1.566 (одну тисячу п`ятсот шістдесят шість) грн 36 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В.Сівакова