ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" травня 2024 р. Справа№ 926/4663/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Козир Т.П.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явились,

від відповідача - Блохіна Н.В.,

розглянувши апеляційну скаргу

Фізичної особи - підприємця Карпенка Максима Івановича

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.01.2024

у справі № 926/4663/23 (суддя Романенко А.В.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика"

до Фізичної особи - підприємця Карпенка Максима Івановича

про стягнення 166 061,01 грн, -

ВСТАНОВИВ:

У 2023 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Фізичної особи - підприємця Карпенка Максима Івановича про стягнення 166061,01 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплати відсотків та комісії за користування ними.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 30.10.2023 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес Позика до відповідача Фізичної особи-підприємця Карпенка Максима Івановича про стягнення 166 061,01 грн. та додані до неї матеріли передано на розгляд Господарському суду Чернігівської області.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 17.01.2024 року позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Фізичної особи - підприємця Карпенка Максима Івановича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" 60 000, 00 грн. прострочені платежі по тілу кредиту, 99 836, 66 грн. прострочені платежі по відсоткам, 6 224, 35 грн. прострочені платежі за комісією, 2 147, 20 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що після закінчення терміну кредитування (01.02.2022 року), відповідач своїх зобов`язань не виконав - отриманий кредит не повернув, за користування кредитом у вигляді відсотків та комісії, розмір яких узгоджений сторонами на момент підписання Договору, не розрахувався, тому місцевий господарський суд перевіривши правомірність нарахування відсотків за користування кредитом в межах терміну кредитування за фіксованою ставкою та встановив, що наявний в матеріалах справи розрахунок є арифметично вірний.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Фізична особа - підприємець Карпенко Максим Іванович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.01.2024 року в частині стягнення по тілу кредита змінити та стягнути 47 500 грн., в іншій частині відмовити в задоволенні позовних вимог. Одночасно з апеляційною скаргою скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги та заяву про участь в судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін за участю представника відповідача в режимі відеокофнеренції.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції не врахував оплату в сумі 12 500, 00 грн., водночас на думку скаржника саме з урахуванням цієї оплати та іншої суми заборгованості могли бути розраховані штрафні санкції та відсотки за користування кредитом. Також скаржник вважає, що періодом нарахування відсотків позивач зазначає з 17.08.2021 року по 20.10.2023 року, проте строком дії договору та виконання його зобов`язань, в тому числі, нарахування відсотків є період до 01.02.2022 року. Отже, на думку скаржника фактично до цього часу позивач мав право нараховувати відсотки за користування грошовими коштами, проте після 01.02.2022 року, позивач міг нараховувати відсотки у відповідності до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, однак як вбачається з позову, стаття 625 Цивільного кодексу України не була підставою заявлених позовних вимог, відтак, стягнення відсотків за період з 01.02.2022 року по 20.10.2023 року є протиправним та таким, що виходить за межі заявлених позовних вимог. Одночасно, в апеляційній скарзі відповідач підтверджує, що за весь час дії договору, він дійсно здійснив лише одну оплату 07.09.2021 року в розмірі 12 500, 00 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2024 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Козир Т.П., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2024 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Карпенка Максима Івановича на рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.01.2024 року та витребувано з Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №926/4663/23.

26.02.2024 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду Чернігівської області надійшли матеріали справи №925/1060/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.03.2024 року встановлювався строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 805 грн. 00 коп.

11.03.2024 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Фізичної особи - підприємця Карпенка Максима Івановича надійшла заява на виконання ухвали з доказами сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Карпенка Максима Івановича на рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.01.2024 року у справі №926/4663/23, зупинено дію рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.01.2024 року у справі №926/4663/23 та призначено розгляд справи на 01.05.2024 року.

В судовому засіданні 01.05.2024 року представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника позивача.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17.08.2021 року між ТОВ "Бізнес Позика" (далі - позивач, кредитодавець) та ФОП Карпенко М.І. (далі - відповідач, позичальник), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію", договір про надання кредиту № 116587-КС-004. (а.с. 16).

За умовами договору від 17.08.2021 року № 116587-КС-004 (пункти 1, 2) кредитодавець надає позичальнику кошти в розмірі 60 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності (далі - кредит), а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором, та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам - підприємцям.

Строк кредитування 24 тижні. Процентна ставка - в день 1,08049055, фіксована. Комісія за надання кредиту - 9000,00 грн. Загальний розмір наданого кредиту - 60000,00 грн. Термін дії Договору - до 01.02.2022. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 150000,00 грн.

Ціль (мета) кредиту - для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої незабороненої законом діяльності; цей кредит не є споживчим кредитом.

Протягом строку кредитування процента ставка за кредитом (далі - проценти за користування кредитом) нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно з графіком платежів.

Сторони в п. 3 договору від 17.08.2021 року № 116587-КС-004 узгодили графік платежів за користування кредитом.

Позичальник у п. 5 підтвердив, що він ознайомлений з Договором та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам - підприємцям, текст яких розміщений на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх.

Договір від 17.08.2021 року № 116587-КС-004 містить відмітку про його підписання позичальником електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора.

З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором № 116587-КС-004 та перерахував, 17.08.2021 року, ФОП Карпенку Максиму Івановичу кошти в сумі 60000,00 грн на банківську картку № НОМЕР_1 , відкриту АТ "Універсал Банк" на ім`я відповідача, про що свідчать: довідка АТ "Універсал Банк" від 28.11.2023 року № БТ/9046, виписка по банківській картці № НОМЕР_1 за період з 17.08.2021 року по 16.05.2023 року, наданої емітентом банківської картки - АТ "Універсал Банк", та довідками позивача про перерахування коштів від 17.08.2021 року. (а.с. 21-22, 54-62).

07.09.2021 року відповідач, з порушенням строків, узгоджених Графіком платежів (п. 3 Договору), у рахунок отриманого кредиту перерахував позивачу перший платіж у сумі 12 500, 00 грн., з яких: 9724,35 грн. зараховані в рахунок погашення відсотків та 2775,65 грн - у рахунок погашення комісії за надання кредиту (розподіл коштів проведений згідно з Графіком платежів).

Списання коштів підтверджується випискою по банківській картці № НОМЕР_1 , наданої АТ "Універсал Банк". (а.с. 55-62).

Отже, спір у даній справі на думку позивача виник у зв`язку з тим, що після закінчення терміну кредитування (01.02.2022 року), відповідач своїх зобов`язань не виконав - отриманий кредит не повернув, за користування кредитом у вигляді відсотків та комісії, розмір яких узгоджений сторонами на момент підписання Договору, не розрахувався.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 цього Кодексу).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання (стаття 610 Цивільного кодексу України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 цього Кодексу).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов?язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію", вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Також, приписами ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", передбачено поняття "підпис у сфері електронної комерції". Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що й отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб?єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб?єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв?язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Як було встановлено судом першої інстанції, договір про надання кредиту від 17.08.2021 року № 116587-КС-004 містить відмітку про підписання його відповідачем одноразовим ідентифікатором: "Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-9025 17.08.2021 11:10:17".

При цьому, до матеріалів справи позивачем долучена довідка щодо візуальної форми послідовності дій клієнта ФОП Карпенка М.І. щодо укладення електронного договору про надання кредиту від 17.08.2021 року № 116587-КС-004. (а.с. 19).

Одноразовий ідентифікатор, яким підписаний договір, складається з комбінації цифр і літер, що відповідає нормам Закону України "Про електронну комерцію", а тому належними й допустимими доказами підтверджений факт укладення договору про надання кредиту між ФОП Карпенко М.І. та ТОВ "Бізнес позика".

Крім того, 07.09.2021 року відповідач вчинив дії з виконання умов договору № 116587-КС-004, зокрема перерахував позивачу в рахунок погашення кредиту перший платіж за Графіком платежів на суму 12 500, 00 грн., що свідчить про визнання ним факту укладення цього правочину.

Щодо розміру заборгованості, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з умов договору, а саме: з пункту 3 договору, сторонами був визначений графік обов`язкових платежів, відповідно до якого, встановлені періоди користування кредитом, розмір плати за користування кредитом, розмір часткового платежу основної суми та загальний платіж.

Відповідно до вказаного графіку, відповідач зокрема повинен був:

- 31.08.2021 року сплатити 12 500, 00 грн. (з яких: 9 724, 35 грн. - проценти за користування кредитом, 2 775, 65 грн. - комісія за надання кредиту);

- 14.09.2021 року сплатити 12 500, 00 грн. (з яких: 9 076, 06 грн. - проценти за користування кредитом, 3 423, 94 грн. - комісія за надання кредиту);

- 28.09.2021 року сплатити 12 500, 00 грн. (з яких: 9 076, 06 грн. - проценти за користування кредитом, 623, 53 грн. - частковий платіж основної суми, 2 800, 41 грн. - комісія за надання кредиту).

Водночас, як було вище встановлено, 07.09.2021 року відповідач, з порушенням строків, узгоджених Графіком платежів (п. 3 Договору), у рахунок отриманого кредиту перерахував позивачу перший платіж у сумі 12 500, 00 грн., з яких: 9 724, 35 грн. зараховані в рахунок погашення відсотків та 2 775, 65 грн. - у рахунок погашення комісії за надання кредиту (розподіл коштів проведений згідно з Графіком платежів).

З огляду на викладене, сума неповернутого тіла кредиту становить 60 000, 00 грн., що спростовує доводи скаржника щодо не врахування судом першої інстанції оплати в сумі 12 500, 00 грн.

Окрім суми кредиту, позивачем також були нараховані проценти за користування кредитом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що періодом нарахування відсотків позивач зазначає з 17.08.2021 року по 20.10.2023 року, проте строком дії договору та виконання його зобов`язань, в тому числі, нарахування відсотків є період до 01.02.2022 року, однак колегія суддів не погоджується з даними доводами відповідача виходячи з наступного.

В матеріалах справи наявний детальний розрахунок заборгованості долучений позивачем до позовної заяви. (а.с. 10-15).

Зі змісту викладеного вище розрахунку вбачається, що за відповідачем обліковується прострочена заборгованість за договором про надання кредиту від 17.08.2021 року № 116587-КС-004, розрахована станом 01.02.2022 року (останній день дії договору) в розмірі 166 061, 01 грн., з них: 60 000, 00 грн. прострочене тіло кредиту; 99 836, 66 грн. прострочені відсотки за користування кредитом за період з 17.08.2021 року по 01.02.2022 року (за фіксованою ставкою - в день 1,08049055) та 6 224, 35 грн. прострочена комісія за надання кредиту (фіксований розмір).

Отже, колегія суддів зазначає, що позивачем здійснено нарахування відсотків за користування кредитом в межах дії договору, а саме за період з 17.08.2021 року по 01.02.2022 року, тому доводи скаржника щодо заявлення позивачем до стягнення відсотків за період з 01.02.2022 року по 20.10.2023 року є необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що документів, що спростовували б доводи представника позивача або підтверджували б сплату відповідачем заборгованості по тілу кредиту та по процентах, відповідач суду не надав, тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 166 061, 01 грн. є обґрунтованою та такою, що обґрунтовано задоволена місцевим господарським судом.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано відповідачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Карпенка Максима Івановича на рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.01.2024 року у справі №926/4663/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.01.2024 року у справі № 926/4663/23 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.01.2024 року у справі № 926/4663/23.

4. Повернути до Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №926/4663/23.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.05.2024 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

Т.П. Козир