ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" квітня 2024 р. Справа № 924/17/24

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Вибодовського О.Д. при секретарі судового засідання Буй К.В. розглянувши матеріали

за позовом Виконувача обов`язків керівника Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, м.Вінниця

Дашівської селищної ради Гайсинського району, Вінницької області, смт. Дашів, Гайсинського району, Вінницької області

до Державного підприємства «Шепетівський військовий лісгосп», м.Шепетівка

про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в сумі 58 864,08 грн.

Представники сторін:

Від позивачів: Пікульська Н.Г. - представник Державної екологічної інспекції у Вінницькій області на підставі виписки з ЄДР (в режимі відеоконференції)

Від відповідача: Шурман Я.В. - на підставі довіреності №59 від 31.01.2024р. (в режимі відеоконференції)

Від прокуратури: Конончук В.В. - на підставі службового посвідчення №077387 від 12.04.2023р. (в режимі відеоконференції)

В судовому засіданні проголошено вступну і резолютивну частини рішення відповідно ст. 240 ГПК України.

Суть спору: з оголошенням перерви в засіданні суду 09.04.2024р.

До господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Виконувача обов`язків керівника Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, м.Вінниця, Дашівської селищної ради Гайсинського району, Вінницької області, смт. Дашів, Гайсинського району, Вінницької області до Державного підприємства «Шепетівський військовий лісгосп», м.Шепетівка про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в сумі 58 864,08 грн..

Ухвалою суду від 04.01.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні 28.03.2024р. суд постановив ухвалу, із занесенням до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення розгляду справи по суті.

Також, у долученому до матеріалів справи поясненні від 27.03.2024р. представник відповідача зазначає, що наявний обвинувальний акт №0000144 від 19.09.2023 року відносно майстра лісу Вінницького військового лісництва ОСОБА_1., і матеріали досудового розслідування будуть передані до суду. По наявній в підприємства інформації, в межах судового розгляду справи, прокурором буде заявлений цивільний позов відносно ОСОБА_1 , про стягнення завданих збитків, а тому стягуючи шкоду з відповідача, держава отримає подвійне відшкодування шкоди: з лісокористувача за незабезпечення належної охорони лісу від незаконних порубок; з особи, визнаної винною у незаконній рубці лісу, що суперечить засадам розумності та справедливості, а також підставам і порядку відшкодування шкоди, що визначені нормами Цивільного кодексу України та Лісового кодексу України.

У випадку стягнення з постійного лісокористувача (ДП «Шепетівський військовий лісгосп»), за умови незабезпечення ним належної охорони лісу від незаконних порубок, шкоди за вказану бездіяльність у такому ж розмірі (як за незаконну рубку лісу), в наведеній ситуації ця особа, яка фактично буде такою, що відшкодувала шкоду замість іншої, винної особи (яка здійснила рубку лісу), водночас буде позбавлена правової можливості в порядку ст. 1191 Цивільного кодексу України звернутись до винної особи зі зворотною вимогою (регресом) у розмірі виплаченого відшкодування, оскільки підстави відповідальності постійного лісокористувача (відповідача) та особи, визнаної винною у незаконній порубці дерев, будуть різними (відповідальність за неналежну охорону лісу в першому випадку та відповідальність за незаконну рубку лісу у другому), що певною мірою суперечить ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, адже розрахований на підставі спеціальних такс розмір шкоди, завданої саме незаконною рубкою лісу, повністю охоплює розмір шкоди за такий вид правопорушення, як незаконна рубка лісу, натомість стягнення такої шкоди з обох осіб (лісокористувача-охоронника та особи, що незаконно здійснила рубку дерев), тобто в подвійному розмірі.

З наведених вище підстав відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

На адресу суду 06.03.2024р. від представника Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надійшла відповідь на відзив, в якому зазначає, що з метою дотримання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Вінницькою спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону 21.11.2023р. за вих. № 7/3939 проінформовано Дашівську селищну раду Гайсинського району, Вінницької області про виявлення незаконної порубки дерев на ділянці місцевості поблизу с. Шабельня, Гайсинського району, Вінницької області, яка входить у зону компетенції ДП «Шепетівський військовий лісгосп» та про завдану шкоду в розмірі 58 864, 08 грн.

Наведені обставини підтверджують наявність «виключного випадку» для звернення заступника керівника Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області та Дашівської селищної ради Гайсинського району, Вінницької області до ДП «Шепетівський військовий лісгосп» про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у сумі 58 864, 08 грн.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції в Вінницькій області та Дашівської селищної ради Гайсинського району, Вінницької області та згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 131-1 Конституції України являється несплата відповідачем шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Присутні в засіданні суду (в режимі відеоконференції) представник Державної екологічної інспекції у Вінницькій області та прокурор позовні вимоги підтримали.

Присутній в засіданні суду (в режимі відеоконференції) представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав викладених у письмових поясненнях.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Вінницькою спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону порушено питання захисту інтересів держави в сфері дотримання вимог природоохоронного законодавства щодо стягнення шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, зокрема, незаконними порубками лісу.

У провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області за процесуального керівництва Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону перебували матеріали кримінального провадження № 0000144 від 19.09.2023р.

Досудовим розслідуванням встановлено факт незаконної порубки дерев в зоні діяльності Вінницького військового лісництва, зокрема кварталів №№31, 33, що знаходяться поблизу с. Шабельня, Гайсинського району, Вінницької області, входить у склад Державного підприємства «Шепетівський військовий лісгосп» (далі - ДП «Шепетівський військовий лісгосп», яке є постійним лісокористувачем у розумінні статті 19 ЛК України).

Відповідно до протоколу огляду місця (події) вчинення правопорушення лісового законодавства від 02.11.2023р. Старшим слідчим в ОВС СУ ГУ НУ у Вінницькій області встановлено, що на території кварталів №№31, 33 ДП «Шепетівський військовий лісгосп» Вінницького військового лісництва виявлено незаконну порубку 5 дерев, а саме: у кварталі 33 породи ясен з діаметром пня біля шийки кореня - 34 см, у кварталі 31 породи граб з діаметром пня біля шийки кореня - 26 см. - 1 шт, граб 48 см - 1 шт, ясен 42 см- 1 шт., дуб 42 см - 1 шт.

Відповідно до інформації органу, уповноваженого на проведення розрахунку розміру шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань охорони навколишнього природного середовища, Державної екологічної інспекції у Вінницькій області розрахунок розмірів шкоди, завданої незаконною рубкою дерев у межах Вінницького військового лісництва ДП «Шепетівський військовий лісгосп» складає:

- в кварталі № 31 завдана шкода у розмірі 50 138,31 грн., згідно розрахунку від 06.11.2023р.;

- в кварталі № 33 завдана шкода у розмірі 8 725, 77 грн., згідно розрахунку від 06.11.2023р.;

Завдана шкода на загальну суму становить 58 864, 08 грн. (лист від 12.12.2023р. №4949/12/23).

Таким чином, внаслідок незаконної порубки дерев різнолистих порід та різних діаметрів в зоні діяльності Вінницького військового лісництва, зокрема кварталів №№ 31, 33 ДП «Шепетівський військовий лісгосп» навколишньому природному середовищу завдано шкоди в розмірі 58 864, 08 грн.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, судом береться до уваги таке.

Підстави для представництва інтересів позивачів Вінницькою спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За приписами ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

За ч.ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за ново виявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду у справі №910/11919/17 від 17.10.2018р. зазначено, що існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява №42454/02, пункт 35) Європейський суд з прав людини висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній із сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

Водночас, Європейський суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п, 3 ч.1 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором, інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Положення п.3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Аналіз положень ст. 53 ГПК України, у взаємозв`язку зі змістом ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держав, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Крім цього, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018р. зі справи №806/1000/17).

Відповідно до резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999р. № З-рп/99 прокурори вправі звертатись до суду з позовами в інтересах держави в особі органів державної влади.

Згідно із вимогами п.2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999р. № З-рп/99 під поняттям «орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» треба розуміти орган державної влади або орган місцевого самоврядування, який законом наділений повноваженнями органу виконавчої влади.

Указом Президента України від 13.04.2011р. №454/2011 затверджено Положення «Про державну екологічну інспекцію України», відповідно до якого, Державна екологічна інспекція України (далі -Держекоінспекція України), до складу якої входить Державна екологічна інспекція у Вінницькій області, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України.

Держекоінспекція України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Відповідно до положень п. 1 розділу 1, п.п. 2, 9, 10 розділу 2 Положення про Державну екологічну інспекцію у Вінницькій області, затвердженого Наказом Державної екологічної інспекції України від 02.02.2021р. №46, Державна екологічна інспекція у Вінницькій області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням органами влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами вимог законодавства, зокрема, про охорону, захист, використання та відтворення лісів, в тому числі, законності вирубки, ушкодження дерев і чагарників, знищення або ушкодження лісових культур, розраховує розмір шкоди, збитків і втрат, заподіяних внаслідок порушення законодавства з вказаних питань, виступає позивачем та відповідачем у судах.

Спори, які виникають внаслідок спричинення шкоди довкіллю призводять до порушення інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища та зачіпають інтереси великого числа громадян, що у відповідності до вимог ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» покладає на прокуратуру України здійснення представницьких повноважень в суді.

З метою дотримання ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Вінницькою спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону 21.11.2023р. проінформовано Державну екологічну інспекцію у Вінницькій області про факт незаконної порубки дерев на ділянці місцевості поблизу с. Шабельня, Гайсинського району, Вінницької області, яка входить у зону компетенції ДП «Шепетівський військовий лісгосп» та про завдану шкоду в розмірі 58 864,08 грн. (лист за вих. № 7/3938).

З отриманої відповіді Державної екологічної інспекції у Вінницькій області від 12.12.2023р. за №4949/12/23 вбачається, що не планується вжиття заходів до стягнення завданої шкоди.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування» одним із повноважень виконавчого органу сільської ради у галузі охорони навколишнього природного середовища є здійснення контролю за додержанням природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Основним завданням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, згідно ст.ст.1, 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», є збереження природних ресурсів, в тому числі лісів.

Статтею 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Для фінансування заходів, спрямованих на охорону навколишнього природного середовища, утворюються місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища.

Вінницьке військове лісництво, зокрема квартали №№ 31, 33, що знаходиться поблизу с. Шабельня, Гайсинського району, Вінницької області (у межах якого виявлено факт незаконної порубки дерев), входить у склад ДП «Шепетівський військовий лісгосп».

Таким чином, в даному випадку Дашівська селищна рада Гайсинського району, Вінницької області є органом, до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища якого мають стягуватися збитки, завдані внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів.

З метою дотримання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Вінницькою спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону 21.11.2023р. за вих. № 7/3939 проінформовано Дашівську селищну раду Гайсинського району, Вінницької області про виявлення незаконної порубки дерев на ділянці місцевості поблизу с. Шабельня, Гайсинського району, Вінницької області, яка входить у зону компетенції ДП «Шепетівський військовий лісгосп) та про завдану шкоду в розмірі 58 864,08 грн.

Наведені обставини підтверджують наявність «виключного випадку» для звернення заступника керівника Вінницької спеціалізоване прокуратури у сфері оборони Південного регіону з даним позовом до суду інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькі області та Дашівської селищної ради Гайсинського району, Вінницької області до ДП «Шепетівський військовий лісгосп» про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишньої природного середовища у сумі 58 864,08 грн.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.05.2020р. у справі № 912/2385/18 для підтвердження судом підстав для представництва прокурора інтересів держави в суді у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, достатнім є дотримання прокурором порядку повідомлення, передбаченого ст.23 Закону України «Про прокуратуру», та відсутність самостійного звернення компетентного органу до суду з позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання такого повідомлення.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на порушення інтересів держави, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Факт не звернення до суду суб`єкта владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що такий суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Окрім того, варто зауважити, що Стокгольмська Декларація, прийнята у 1972 році на Конференції Організації Об`єднаних Націй з навколишнього довкілля, сформулювала принцип про те, що «Людина (повинна мати) має основне право на свободу, рівність і сприятливі умови життя в довкіллі, якість якого дозволяє вести гідне і процвітаюче життя, вона несе головну відповідальність за охорону і поліпшення довкілля на благо нинішнього і майбутніх поколінь.

Збереження і покращення якості оточуючого людину середовища є важливою проблемою, яка впливає на добробут народів та економічний розвиток усіх держав світу; це вираз волі народів усього світу і обов`язок урядів усіх держав».

Орхуська Конвенція про доступ до інформації, участь громадськості в процесі прийняття рішень та доступ до правосуддя з питань, що стосуються довкілля, була погоджена Європейською економічною комісією ООН у 1998 році. Конвенція ратифікована у 40 країнах та Євросоюзом. Цей міжнародний договір визнає право «кожної людини нинішнього та прийдешніх поколінь на життя в навколишньому середовищі, сприятливому для її здоров`я та добробуту».

Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950) не містить екологічних прав. Але рішення Європейського суду формують судову практику, відповідно до якої визнається, що забруднення навколишнього середовища є причиною порушення основних прав громадян, як права на життя, на повагу до приватного та сімейного життя.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 27.11.2007 у справі «Хамер проти Бельгії» суд вирішив, що незважаючи на той факт, що навколишнє середовище прямо не захищене в Конвенції, проте саме по собі воно є цінністю, в якій як суспільство, так і державні органи мають живий інтерес. Економічні міркування і навіть право на власність, не мають виходити на перший план у питаннях охорони навколишнього середовища, зокрема, коли ця сфера законодавчо регулюється державою. Таким чином, державні органи зобов`язані діяти з метою захисту навколишнього середовища.

Оскільки ліси є невід`ємним елементом екосистеми, незаконне вирубування лісового фонду призводить до порушення прав усіх громадян на безпечне довкілля.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. п. 80, 81 постанови Великої Палати Верховного буду від 26.05.2020р. у справі № 912/2385/18).

Враховуючи викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції в Вінницькій області та Дашівської селищної ради Гайсинського району, Вінницької області та згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 131-1 Конституції України являється несплата відповідачем вищевказаної шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, що значно ослаблює економічні основи держави та потребує прокурорського реагування.

На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» листами від 28.12.2023р. за вих. №№ 7/4248 та 7/4249 Державну екологічну інспекцію у Вінницькій області та Дашівську селищну раду Гайсинського району, Вінницької області поінформовано про те, що Вінницька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону звернеться до суду із даним позовом.

Що стосується по суті заявлених вимог, судом враховується наступне.

Відповідно до вимог ст.13 Конституції України, окрім іншого, природні ресурси, які знаходяться у межах території України, є об`єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно до ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», окрім іншого, державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Статтею 1 ЛК України передбачено, окрім іншого, що ліс - тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність із відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного й на навколишнє природне середовище.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства у лісових ресурсах.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України й перебувають під охороною держави.

Лісова ділянка - ділянка лісового фонду України з визначеними межами, виділена відповідно до цього Кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі.

Відповідно до вимог ст. 4 ЛК України, окрім іншого, до лісового фонду України належать усі ліси на території України незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають та незалежно від права власності на них, у тому числі лісові ділянки, захисні насадження лінійного типу площею не менше 0,1 га, інші лісовкриті землі.

Відповідно до ст. 16 та ст. 17 ЛК України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.

У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень.

Згідно з п. 5 Розділу VIII Прикінцеві положення Лісового кодексу України до здійснення державної реєстрації права постійного користування державних лісогосподарських підприємств земельними ділянками лісогосподарського призначення, які до набрання чинності Земельним кодексом України передані їм на такому праві, це право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Слід зазначити, що такими планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування (тобто правовстановлюючими документами на земельну ділянку) є планшет № 5 Плану лісонасаджень Шепетівського військового лісгоспу Вінницького військового лісництва 2014 року.

Відповідно до положень Статуту ДП «Шепетівський військовий лісгосп», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 01.04.2021р. № 90 підприємство утворене, серед іншого, з метою керування закріпленим лісовим фондом.

Згідно з п. 6.2.2 Статуту підприємство зобов`язане виконувати норми і вимоги щодо охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання і відтворення природних ресурсів та забезпечення екологічної безпеки Частина 2 ст.19 ЛК України зазначає, що постійні лісокористувачі зобов`язані: забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вживати інших заходів; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів.

Приписами ст. 63 ЛК України встановлено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно з п. 5 ст. 64 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень.

Статтею 93 ЛК України передбачені завдання контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів. Зокрема, такими завданнями є забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів; забезпечення додержання лісового законодавства органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та громадянами; забезпечення додержання лісового законодавства власниками лісів, постійними і тимчасовими лісокористувачами; запобігання порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації заподіяної навколишньому природному середовищу шкоди.

В силу вимог ст. 69 цього Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Судом встановлено, що досудовим розслідуванням встановлено факт незаконної порубки дерев в зоні діяльності Вінницького військового лісництва, зокрема кварталів №№31, 33, що знаходяться поблизу с. Шабельня, Гайсинського району, Вінницької області, входить у склад Державного підприємства "Шепетівський військовий лісгосп", яке є постійним лісокористувачем у розумінні статті 19 ЛК України.

Відповідно до протоколу огляду місця (події) вчинення правопорушення лісового законодавства від 02.11.2023р. Старшим слідчим в ОВС СУ ГУ НУ у Вінницькій області встановлено, що на території кварталів №№31, 33 ДП "Шепетівський військовий лісгосп" Вінницького військового лісництва виявлено незаконну порубку 5 дерев, а саме: у кварталі 33 породи ясен з діаметром пня біля шийки кореня - 34 см, у кварталі 31 породи граб з діаметром пня біля шийки кореня - 26 см. - 1 шт, граб 48 см - 1 шт, ясен 42 см- 1 шт., дуб 42 см - 1 шт.

Відповідно до інформації органу, уповноваженого на проведення розрахунку розміру шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань охорони навколишнього природного середовища, Державної екологічної інспекції у Вінницькій області розрахунок розмірів шкоди, завданої незаконною рубкою дерев у межах Вінницького військового лісництва ДП "Шепетівський військовий лісгосп" складає:

- в кварталі № 31 завдана шкода у розмірі 50 138,31 грн., згідно розрахунку від 06.11.2023р.;

- в кварталі № 33 завдана шкода у розмірі 8 725, 77 грн., згідно розрахунку від 06.11.2023р.;

Завдана шкода на загальну суму становить 58 864, 08 грн. (лист від 12.12.2023р. №4949/12/23).

Таким чином, внаслідок незаконної порубки дерев різнолистих порід та різних діаметрів в зоні діяльності Вінницького військового лісництва, зокрема кварталів №№ 31, 33 ДП "Шепетівський військовий лісгосп" навколишньому природному середовищу завдано шкоди в розмірі 58 864, 08 грн.

Ст.ст. 19, 64, 86 ЛК України встановлено, що постійні лісокористувачі зобов`язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень. Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу. Забезпечення охорони і захисту лісів, серед інших, покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього кодексу.

Як передбачено п. 5 ч. 2 ст. 105 ЛК України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Відповідно до ст.107 цього Кодексу підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Системний аналіз змісту положень п. 1 ч. 2 ст. 19, п. 5 ст. 64, ч.ч. 1, 5 ст. 86, п. 5 ч. 2 ст. 105 та ст. 107 ЛК України свідчить про те, що відповідач, як постійний лісокористувач, має нести відповідальність за порушення вимог щодо ведення лісового господарства, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок на підвідомчій відповідачу території.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди міститься у ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, ДП «Шепетівський військовий лісгосп», як постійний лісокористувач, не дотримавшись вимог законодавствам частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень, допустив, самовільну порубку, на підпорядкованій йому території, не забезпечив збереження не призначених для порубки дерев, не здійснив комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів, незаконних порубок, не запобіг порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів і не вжив відповідних заходів щодо їх усунення.

Згідно з нормами ст. 105 ЛК України, ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» вчинення відповідачем зазначених правопорушень (порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів) є підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення відповідачем (постійним лісокористувачем) встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання шкоди.

Також, за загальним правилом застосуванням як договірної, так і деліктної відповідальності, що передбачено нормами ч. 2 ст. 614, ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України, встановлюється презумпція вини правопорушника. Тобто, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, а навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Враховуючи наведене, встановлено, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів. Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу (аналогічної правової позиції дотримано у постановах Верховного Суду у справах від 15.02.2018 №927/1096/16, від 27.03.2018 №909/1111716, від 20.08.2018 № 920/1293/16, від 23.08.2018 № 917/1261/17, від 19.09.2018 № 925/382/17, від 20.12.2018 №924/12/18, від 09.12.2019 №906/1338/18, від 20.02.2020 № 920/1106/17, від 24.02.2021 № 906/366/20, від 15.06.2022 № 909/114/21).

Відповідно до рішення Верховного Суду від 24.02.2021р. у справі № 906/366/20 факт виявлення незаконної рубки лісу та відсутність безпосередньо у відповідача, як особи, зобов`язаної здійснювати контроль за збереженням лісів, будь-якої інформації з приводу даного факту та своєчасного його виявлення свідчить про наявність вини відповідача щодо неналежної охорони лісу (бездіяльність), внаслідок чого скоєно незаконне вирубування лісу. Таким чином, відповідач, як постійний лісокористувач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконного вирубування на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування невстановленими особами дерев.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 28.09.2023р. у справі № 927/32/23 зазначено, що обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.

Отже, цивільно-правову відповідальність за . порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018р. у справі №909/976/17, постановах Верховного Суду від 27.03.2018р. у справі №909/1111/16, від 20.08.2018р. у справі №920/1293/16, від 23.08.2018р. у справі №917/1261/17, 19.09.2018р. у справі №925/382/17, 09.12.2019р. у справі № 906/133/18, 20.02.2020р. у справі № 920/1106/17.

Окрім того, подібна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 18.05.2023р. у справі № 914/669/22.

Таким чином, ДП «Шепетівський військовий лісгосп», як постійний лісокористувач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді не вчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконного вирубування на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування невстановленими особами дерев, та повинен відшкодувати шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Визначаючи отримувача коштів за завдану шкоду, варто дотримуватися вимог ст.ст. 42, 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», відповідно до яких фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища здійснюється за рахунок державного бюджету України та місцевих бюджетів. Для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища, за рахунок, зокрема, частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.

Так, згідно з частиною першою статті 69-1 Бюджетного Кодексу України, до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до бюджетів місцевого самоврядування (крім бюджетів міст Києва та Севастополя) - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Відповідно до п. 2.2 Порядку казначейського обслуговування місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 23.08.2012р. №938, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 12.09.2012р. за №1569/21881, у процесі казначейського обслуговування коштів місцевих бюджетів органи Казначейства здійснюють розподіл платежів між рівнями місцевих бюджетів, розподіл інших платежів, що зараховуються до місцевих бюджетів згідно з вимогами Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України та рішенням місцевої ради про бюджет у розмірах, визначених законодавством, та перераховують розподілені кошти місцевих бюджетів за належністю.

Вінницьке військове лісництво, зокрема квартали №№ 31, 33, у межах якого виявлено факт незаконної порубки дерев, знаходиться поблизу с.Шабельня, Гайсинського району, Вінницької області.

З інформації, яка міститься у відкритому доступі на офіційній сторінці Гайсинської державної адміністрації, встановлено, що с. Шабельня входить до складу Дашівської селищної ради Гайсинського району, Вінницької області.

Таким чином, в даному випадку Дашівська селищна рада Гайсинського району Вінницької області є органом, до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища якого мають стягуватися збитки, завдані внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів.

Отже, збитки, завдані внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів на території Дашівської селищної ради Гайсинського району, Вінницької області, відповідно до ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», п. 7 ч. 3 ст. 29 та п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України підлягають стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища відповідної об`єднаної територіальної громади, на території якої вчинено правопорушення, для подальшого перерозподілу у автоматичному режимі між бюджетами відповідних рівнів.

Таким чином, шкода, заподіяна порушенням природоохоронного законодавства відшкодовується шляхом перерахування коштів на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради, на адміністративній території якої скоєно правопорушення, на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вказаному вище співвідношенні.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 27.06.2018р. № 364/1080/16-ц.

З огляду на викладене, вина відповідача ДП "Шепетівський військовий лісгосп", як постійного лісокористувача, також виражена у вигляді не вчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду.

Дослідження вище перелічених елементів складу цивільного правопорушення у своїй сукупності дає підстави стверджувати про доведеність позивачем підстав для відшкодування відповідачем збитків, які завданні державі, внаслідок порушення лісового законодавства.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як передбачено ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача відповідно ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 20, 24, 73, 74, 123, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Шепетівський військовий лісгосп" (30400, м. Шепетівка, провулок Героїв Небесної Сотні, 18, ) на єдиний розподільчий казначейський рахунок Дашівської селищної ради, Гайсинського району, Вінницької області (вул.Горького, буд.9, смт.Дашів, Гайсинський район, Вінницька область, 22740, ідентифікаційний код 04326081 р/р UA0002794) - шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в сумі 58 864,08 грн. (п`ятдесят вісім тисяч вісімсот шістдесят чотири гривні 08 коп.).

Видати наказ.

Стягнути з Державного підприємства "Шепетівський військовий лісгосп" (30400, м. Шепетівка, провулок Героїв Небесної Сотні, 18, ) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону (65012, м.Одесса, вул. Пироговська, 11, , р/р UA0082762, ДКСУ, м. Київ) - 2 684,00 грн. (дві тисячі шість сот вісімдесят чотири гривні 00 коп.) - витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 25.04.2024р.

Суддя О.Д. Вибодовський

Віддрук 5 прим.:

1- до справи

2- позивачу - ІНФОРМАЦІЯ_1

3- позивачу -

4- позивачу - ІНФОРМАЦІЯ_2

5 - відповідачу -