ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

29 квітня 2024 року Справа № 924/880/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Мельник О.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус-Інвест"

на рішення Господарського суду Хмельницької області від 08.01.2024

(ухвалене о 11:41 год. у м. Хмельницькому, повний текст складено 18.01.2024)

у справі № 924/880/23 (суддя Гладій С.В.)

за позовом заступника керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах Китайгородської сільської ради, с. Китайгород, Кам`янець - Подільського району, Хмельницької області

до відповідачів:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус-Інвест"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Агро-Ритм"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Форк"

2) ОСОБА_1

3) ОСОБА_2

про витребування земельної ділянки в комунальну власність, яка була з кадастровим номером :02:003:0385, площею 2 га

про скасування державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0650, площею 88 га, для ведення особистого селянського господарства

про скасування державної реєстрації права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0650, площею 88 га, для ведення особистого селянського господарства

про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0650, площею 88 га

за участю представників:

від Китайгородської сільської ради - не з`явився;

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус-Інвест" - не з`явився;

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Агро-Ритм" - не з`явився;

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Форк" - не з`явився;

від ОСОБА_1 - не з`явився;

від ОСОБА_2 - не з`явився;

прокурор - Безпалов А.В.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах Китайгородської сільської ради, Кам`янець - Подільського району, Хмельницької області звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус-Інвест", Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Агро-Ритм" про:

витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус-Інвест" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Агро-Ритм" в комунальну власність Китайгородської сільської ради земельну ділянку, яка була з кадастровими номерами :02:003:0385, загальною площею по 2 га, що розташована за межами населених пунктів Китайгородської (раніше - Колодіївської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області в координатах, межах та конфігурації, що була передана ОСОБА_1 відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області від 17.10.2017 №22-20905-СГ,

скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Держаному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державної реєстрації права власності товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус-Інвест" на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0650, площею 88 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів Китайгородської сільської ради, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 020, номер запису про право власності 47701698, з одночасним припиненням права приватної власності товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус-Інвест" на вказану земельну ділянку;

скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Держаному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державну реєстрацію права оренди товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Агро-Ритм" на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0650, площею 88 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів Китайгородської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020, номери записів про інше речове право: 47701702 та 47701699, з одночасним припиненням права оренди товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Агро-Ритм" на вказану земельну ділянку;

скасування у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровими номерами: :02:003:0650, площею 88 га із одночасним припиненням у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна усіх зареєстрованих щодо даної земельної ділянки речових прав та їх обтяжень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26.07.2021 у справі №676/197/20, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 07.12.2021 задоволено позов прокуратури та визнано недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17.10.2017 № 22-20905-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер :02:003:0385), для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів Китайгородської (Колодіївської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Витребувано у ТОВ "Зарус-Інвест" та ТОВ "Агро-Еко-Граунд" на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0385, в координатах, межах та конфігурації, що була передана наказом ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області від 17.10.2017р. №22-20905-СГ у власністю ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 28.06.2023 скасовано вказані рішення першої та апеляційної інстанцій в частині позовних вимог про витребування у ТОВ "Зарус-Інвест" та ТОВ "Агро-Еко-Граунд" на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області земельної ділянки та закрито провадження у справі в частині цих позовних вимог, у зв`язку з віднесенням таких вимог до юрисдикції господарського суду.

Прокурор вказує, що рішеннями у справі №676/197/20 встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0385, що розташована за межами населених пунктів Китайгородської (раніше Колодіївської) сільської ради Кам`янець Подільського району вибула із земель державної власності внаслідок незаконного повторного використання ОСОБА_1 права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто вибула поза волею власника цих земельних ділянок держави.

Зазначає, що судом визнано недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17.10.2017 №22-20905-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність Ромасю земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :02:003:0385, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходяться за межами населених пунктів Китайгородської (Колодіївської) сільської ради Кам`янець Подільського району Хмельницької області .

Вказує, що ОСОБА_1 на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17.10.2017 №22-20905-СГ зареєстрував право власності на дану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224) та 27.10.2017 на підставі договору купівлі продажу відчужив ділянку ТОВ "Форк", яке зареєструвало право власності на неї.

Зауважує, що відповідно до інформації ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0385, об`єднано з іншими ділянками та утворено земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0531 площею 88 га.

В подальшому, ТОВ "Форк" на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2017 №4921, відчужило земельну ділянку з кадастровим номером: :02:003:0531 ОСОБА_2 , номер запису про право власності 23943963, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224). Надалі, земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0531 була поділена на дві земельні ділянка площами 44 га із кадастровими номерами :02:003:0532 та :02:003:0533, право власності на 05.01.2018 зареєстровано за ОСОБА_2 . Після чого ОСОБА_2 на підставі акту приймання-передачі майна від 13.03.2018 передав земельні ділянки із кадастровими номерами :02:003:0532 та :02:003:0533 до статутного капіталу ТОВ "Зарус-Інвест", яке зареєструвало право власності на них (номер записів про право власності 25292801 та 25293149, реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 224 та 224). Вказані земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0532 та :02:003:0533 на підставі договорів оренди землі від 31.01.2022 були передані в оренду ТОВ "Еко-Агро-Ритм".

Надалі, земельні ділянки із кадастровими номерами :02:003:0532 та :02:003:0533 об`єднані в одну земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0650 площею 88 га, право власності на яку зареєструвало ТОВ "Зарус-Інвест" (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020, номер запису права власності 47701698).

Також до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перенесено дані щодо права оренди ТОВ "Еко-Агро-Ритм" на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0650 (номер запису про інше речове право №4801702 та 4771699). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0650 зареєстровано право власності за ТОВ "Зарус-Інвест" та право оренди ТОВ "Еко-Агро-Ритм".

Господарський суд Хмельницької області рішенням від 08.01.2024 у справі № 924/880/23 позов задовольнив. Витребував у Товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус-Інвест" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Агро-Ритм" в комунальну власність Китайгородської сільської ради земельну ділянку, яка була з кадастровим номером :02:003:0385, загальною площею по 2 га, що розташована за межами населених пунктів Китайгородської (раніше - Колодіївської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області в координатах, межах та конфігурації, що була передана ОСОБА_1 відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області від 17.10.2017 №22-20905-СГ. Скасував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Держаному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус-Інвест" на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0650, площею 88 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів Китайгородської сільської ради, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 020, номер запису про право власності 47701698, з одночасним припиненням права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус-Інвест" на вказану земельну ділянку. Скасував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Держаному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державну реєстрацію права оренди товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Агро-Ритм" на земельну ділянку з кадастровими номерами :02:003:0650, площею 88 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів Китайгородської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020, номери записів про

При ухваленні вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка вибула з власності держави, поза її волею, а тому вказав про те, що існують всі правові підстави для витребування земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0385 з незаконного володіння відповідачів.

Також, суд вказав, що позовні вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (Державному реєстрі прав) державної реєстрації права власності ТОВ "Зарус-Інвест" на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0650, припинивши право власності ТОВ "Зарус-Інвест" на цю земельну ділянку, скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державної реєстрацію права оренди ТОВ "Еко-Агро-Ритм" на цю земельну ділянку, припинивши право оренди ТОВ "Еко-Агро-Ритм", та скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0650 є ефективними способами захисту порушених прав та законних інтересів позивача, а з огляду на обставини цієї справи, суд дійшов висновку про їх задоволення.

Розглядаючи спірні правовідносини місцевий господарський суд застосував відповідні положення ст. ст. 177, 181, 182, 317, 319, 321, 387, 388 Цивільного кодексу України, 79, 79-1, 125, 126 Земельного кодексу України, ст. ст. 2, 10, 26, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст. 16 Закону України "Про Державний земельний кадастр", п. п. 8, 40, Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Зарус-Інвест" звернулося з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Хмельницької області від 08.01.2024 у справі №924/880/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована таким.

Вимоги прокурора щодо скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності ТОВ "Зарус-Інвест" на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0650, є неналежним способом захисту, адже такі вимоги суперечать імперативній вимозі закону, закріпленої у ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Виконання такого судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині відсутності права власності Відповідача па земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0650, що вкотре підтверджує обрання Позивачем неналежного способу захисту.

На момент звернення прокурором до суду з даним позовом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відсутня будь-яка інформація щодо спірних земельних ділянок.

Станом на дату подання позову, земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0385, площею по 2 га, що розташована за межами населених пунктів Китайгородської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, як об`єкт цивільного права припинена, відповідний кадастровий номер скасовано на підставі статті 27 Закону України "Про Державний земельний кадастр"; реєстраційний розділ закрито згідно ст. 14 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Звертає увагу суду , що станом на момент звернення до суду із цим позовом, об`єкт - земельна ділянка, яку просить витребувати прокурор, не існує як об`єкт цивільного права, її кадастровий номер скасовано; окрім того, будь-яке право на неї не зареєстроване. Одночасно, спірна земельна ділянка як об`єкт права припинила своє існування у визначених для земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0385 межах, що в сукупності свідчить про відсутність індивідуальних ознак витребовуваного майна станом на теперішній час.

Отже, враховуючи, що станом на момент звернення до суду із даним позовом, об`єкт - земельна ділянка, яку просить витребувати прокурор, не існує як об`єкт цивільного права, її кадастровий номер скасовано, відповідно у суду відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Для скасування речових прав на нерухоме майно належним способом захисту є лише скасування документів, які були підставою для реєстрації речових прав, тобто наказів про передачу у власність земельної ділянки.

Пред`явлення позову до ТОВ "Еко-Агро-Ритм" позову про витребування земельної ділянки, який за своєю природою є віндикаційним, є не належним способом захисту, адже, як вже, було сказано вище, у такого товариства відсутнє право власності на оскаржувані земельні ділянки, а отже не є володільцем у розумінні ч. 1 ст. 317 ЦК України. що і виключає можливість задоволення такого позову.

З огляду на наявність накладеного в рамках кримінального провадження чинного арешту на земельні ділянки, в які, входить спірне у цій справі майно, враховуючи, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про витребування майна з незаконного володіння.

Вказує про втручання у право мирного володіння спірною земельною ділянкою і наголошує на необхідності застосування у цьому випадку відповідної практики ЄСПЛ та постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №912/2797/21 щодо недотримання критеріїв сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном та як наслідок порушено справедливий баланс між інтересами держави, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає такого втручання - ТОВ "Зарус-Інвест", що є несумісним із вказаними гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Прокурором не обґрунтовано позовну вимогу про скасування в Державному земельному кадастрі запису про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0650 (до складу якої увійшла на думку прокурора земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0385), оскільки прокурором не надано будь-яких належних та допустимих доказів у підтвердження обставин входження земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0385 до складу земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0650. Вказує, що таким доказом може бути висновок земельно-технічної експертизи.

На підставі вищевикладеного скаржник вважає, що у Господарського суду Хмельницької області були відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Прокурор подав суду апеляційної інстанції відзив, у якому вказує таке.

Земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0385 втратила статус окремого об`єкта, так як вона була об`єднана з іншими земельними ділянками, а потім поділена і увійшла до складу нової, жодних прав на неї не зареєстровано у Державному реєстрі прав, а відповідні розділи та реєстраційні справи, згідно п. 2 ч. 1, ч. 3, ч.4 ст. 14 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" закриті внаслідок реєстрації права власності на об`єднані земельні ділянки, самостійно ці земельні ділянки не належать на праві власності відповідачу.

Тому судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що наявність лише рішення суду про витребування земельної ділянки, що входять до єдиного масиву, не є тією безумовною підставою, відповідно до якої до Державного реєстру прав вносяться відомості про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно.

Продовжує, що факти неодноразового об`єднання та поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0385 разом з іншими земельними ділянками та формування в кінцевому результаті земельних ділянок з кадастровими номерами :02:003:0650 не перешкоджає витребуванню земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0385 в координатах, межах та конфігурації, що були передані наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17.10.2017 Ж22-20905-СГ у власність ОСОБА_1 , в комунальну власність Китайгородської сільської ради Кам`янець-Подільського району.

У спірних правовідносинах застосування такого способу захисту як витребування земельних ділянок в межах та конфігурації одночасно як в добросовісного набувача, так і в орендаря є єдиним можливим та ефективним способом захисту порушеного права.

Прокурор вказує, що не можуть братись до уваги доводи скаржника в тій їх частині, що факт накладеного в кримінальному провадженні арешту на земельні ділянки, до складу яких увійшла витребувана за рішеннями суду, оскільки ухвалення рішення у справі вищевказаного арешту не скасовує. При цьому, наявність/відсутність арешту не впливає на вирішення питання про витребування майна на користь власника і не скасовує пов`язаних з арештом обмежень щодо земельних ділянок.

Задовольняючи позовні вимоги прокурора, судом обґрунтовано враховано, що ТОВ "Зарус-Інвест" без сумніву не нестиме "надмірний тягар", оскільки вправі буде компенсувати кошти, сплачені за її придбання, шляхом пред`явлення відповідних позовів.

Водночас, скаржник не міг мати правомірних очікувань у набутті права приватної власності на вказану земельну ділянку, оскільки остання сформована ним із земельної ділянки, яка незаконно вибула із власності держави (незаконність вибуття встановлено рішеннями судів).

Окрім того, враховуючи фактичні обставини справи, а також поведінку ТОВ "Зарус-Інвест" та ТОВ "Еко-Агро-Ритм" щодо набуття у приватну власність та користування спірною земельною ділянкою, зокрема й щодо здійснення неодноразових дій по об`єднанню та поділу земель, зазначені юридичні особи не могли мати законних очікувань, що майно не буде повернуто державі для подальшого його ефективного використання.

Оскільки до предмету доказування у цій справі входили обставини щодо встановлення факту перебування земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0385, яка підлягає витребуванню за рішенням суду, в складі новоутвореної земельної ділянки та враховуючи положення законодавства, прокурором на підтвердження заявлених позовних вимог долучено до позовної заяви інформацію Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (лист №3149/281-23 від 07.08.2023), отриману в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру". Вказана інформація уповноваженого органу підтверджує перебування спірної земельної ділянки в складі новоутвореної земельної ділянки. Водночас, обґрунтованих пояснень та доказів на спростування наданої прокурором інформації з даного приводу відповідачами не надано.

Твердження скаржника щодо ігнорування судом першої інстанції, необхідності призначення земельно-технічної експертизи не відповідають фактичним обставинам справи. Відповідно до положень частини першої ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Водночас, під час розгляду справи судом, ні відповідачі, ні їх представники жодних клопотань щодо призначення експертиз не заявляли, відповідних висновків експерта не долучали.

За наведеного просить апеляційну скаргу представника залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи не скористалися правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання Північно-західного апеляційного господарського суду 01.04.2024 з`явилися представник скаржника та прокурор.

Інші учасники не забезпечили явку своїх уповноважених представників у судове засідання суду апеляційної інстанції.

Представник скаржника в судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 01.04.2024 у режимі відеоконференції підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги. При цьому під час виступу представника скаржника, відбувся збій у роботі підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, наслідком чого стала її непрацездатність та була відсутня можливість налагодження коректної роботи системи відеоконференцзв`язку за допомогою сайту https://vkz.court.gov.ua у судовому засіданні.

Вказане підтверджується і Актом Північно-західного апеляційного господарського суду про несправність (неналежне функціонування) системи відеоконференцзв`язку від 01.04.2024 (т. 2, а. с.102).

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 01.04.2024 відклав розгляд справи на 29.04.2024 о 11:00 год.

В судове засідання Північно-західного апеляційного господарського суду 29.04.2024 з`явився прокурор, який заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив суд відмовити у її задоволенні, а оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи не забезпечили явку своїх представників у судове засідання 29.04.2024.

Суд зауважує, що ухвала Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2024 про відкладення розгляду справи була надіслана всім учасникам справи.

Зокрема, позивач, скаржник та представник скаржника були повідомлені, шляхом надіслання ухвали до їх електронних кабінетів, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко-Агро-Ритм" шляхом вручення паперової копії ухвали (т. 2, а. с. 105-108, 115).

Товариству з обмеженою відповідальністю "Форк", ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказана вище ухвала було надіслана за наявними у справі адресами, однак поштова кореспонденція була повернута із відмітками про відсутність адресатів за адресами (т. 2, а. с.109-114, 116-118).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців або фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу відповідно до норм статті 120 ГПК України.

Частиною 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (висновок Верховного Суду в постановах від 13.01.2020 у справі №910/22873/17, від 14.08.2020 у справі №904/2584/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20, від 20.07.2021 у справі №916/1178/20).

Суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (висновок Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 та Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19 та від 19.05.2021 у справі №910/16033/20).

У своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", згідно з якої сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що учасники справи належним чином повідомлені про судове засідання 29.04.2024

Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки розгляду апеляційних скарг в апеляційній інстанції, той факт, що інші учасники справи були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, а також те, що явка представників сторін та третіх осіб в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе завершувати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників позивача, відповідачів та третіх осіб.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника скаржника та прокурора, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що у січні 2020 року заступник керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з позовом про визнання недійсним наказу, витребування земельної ділянки, скасування записів та поновлення записів в Поземельній книзі, скасування записів про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 26.07.2021 у справі № 676/197/20, яке Хмельницький апеляційний суд постановою від 07.12.2021 залишив без змін, задовольнив позов заступника керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , ТОВ "Зарус-Інвест", ТОВ "Агро-Еко-Граунд", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ТОВ "Форк", ОСОБА_2 , про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки. Визнав недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17.10.2017 № 22-20905-СГ, яким затверджений проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 2,00 га, кадастровий номер :02:003:0385, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів Китайгородської (Колодіївської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Витребував у ТОВ "Зарус-Інвест", ТОВ "Агро-Еко-Граунд" на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0385, загальною площею 2,00 га, яка знаходиться за межами населених пунктів Китайгородської (Колодіївської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, в координатах, межах та конфігурацій, що була передана відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-20905-СГ від 17.10.2017 ОСОБА_1 . Стягнув з Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_3 , ТОВ "Зарус-Інвест", ТОВ "Агро-Еко-Граунд" на користь Хмельницької обласної прокуратури у відшкодування витрат по оплаті судового збору по 960 грн 50 коп. з кожного.

Верховний Суд постановою від 28.06.2023 у справі № 676/197/20 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус-Інвест", яка підписана представником ОСОБА_4 , задовольнив частково, скасував рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26.07.2021 та постанову Хмельницького апеляційного суду від 07.12.2021 в частині позовних вимог заступника керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус-Інвест" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Еко-Граунд" на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельної ділянки та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус-Інвест" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Еко-Граунд" судового збору на користь Хмельницької обласної прокуратури. Закрив провадження у справі № 676/197/20 в частині позовних вимог заступника керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус-Інвест" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Еко-Граунд" на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельної ділянки. Повідомив заступника керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури, що розгляд справи в частині позовних вимог заступника керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус-Інвест" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Еко-Граунд" на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельної ділянки віднесений до юрисдикції господарського суду (т. 1, а. с. 19-26).

Під час розгляду вказаної справи, зокрема Хмельницький апеляційний суд, встановив, що:

"… наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17.10.2017 №22-20905-СГ затверджено документацію землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,00 га, кадастровий номер: :02:003:0385, та передано у власність для ведення особистого селянського господарства (а. с. 10).

На підставі зазначеного наказу 27.10.2017 зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.10.2017 №5576 право власності на зазначену земельну ділянку за ОСОБА_1 припинено та 29.10.2017 зареєстровано за ТОВ "Форк" .

Дані обставини підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, довідка №168417590 від 29.05.2019 (а. с. 12-13).

Відповідно до інформації ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області шляхом об`єднання земельних ділянок, в тому числі з кадастровим номером: :02:003:0385, утворено земельну ділянку з кадастровим номером: :02:003:0531, площею 88 га, яке здійснено на підставі технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок від 01.11.2017, розробленої ТОВ "Інститут землеустрою "Право на землю" , за заявою ТОВ "Форк".

ТОВ "Форк", на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2017, серія та номер 4921, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зимою Н.Ф., відчужило земельну ділянку з кадастровим номером: :02:003:0531, площею 88 га, ОСОБА_2 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.12.2017, індексний номер: 38738808, номер запису про право власності 23943953, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 194247422 від 21.12.2019 (а. с. 19-20).

Після цього земельна ділянка кадастровий номер :02:003:0531, площею 88 га, за заявою ОСОБА_2 була поділена на дві земельні ділянки площею по 44 га кожна із кадастровими номерами: :02:003:0532 та :02:003:0533, що підтверджується інформаційними довідками №194247822 від 21.12.2019 та №194247624 від 21.12.2019 (а. с. 21-22, 23-24).

05.01.2018 державним реєстратором КП Подільський реєстраційний центр Сахновецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Панасюк Н.К. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) щодо земельних ділянок площею по 44 га кожна, кадастрові номери :02:003:0533 та :02:003:0532, що підтверджується довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а. с. 21-24).

ОСОБА_2 на підставі акту приймання-передачі майна від 17.03.2018 вніс до статутного капіталу ТОВ Зарус-Інвест земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:003:0533 (площею 44 га) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора КП Подільський реєстраційний центр Сахновецької сільської ради, Старокостянтинівського району, Хмельницької області Савченко М.Д. від 17.03.2018, індексний номер 40166481, відповідно, номер запису про право власності 25293043, інформаційна довідка №194247822 від 21.12.2019 та :02:003:0532 (площею 44 га) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора КП Подільський реєстраційний центр Сахновецької сільської ради, Старокостянтинівського району, Хмельницької області Савченко М.Д. від 17.03.2018, індексний номер 40166445, відповідно, номер запису про право власності 25292692, інформаційна довідка №194247624 від 21.12.2019 (а. с. 21-22, 23-24).

На даний час земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:003:0533 (площею 44 га) та :02:003:0532 (площею 44 га) на підставі договору оренди землі від 20.03.2018 перебуває в оренді ТОВ "Агро-Еко-Граунд", що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а. с. 21-24).".

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 07.08.2023 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0385 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства вбачається таке: 22.10.2017 внесено запис про державну реєстрацію права власності земельної ділянки за ОСОБА_1 на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17.10.2017 №22-20905-СГ; 27.10.2017 внесено запис про реєстрацію права власності за ТОВ "Форк" на підставі договору купівлі-продажу №5576; 07.11.2017 об`єкт нерухомого майна закрито у зв`язку з об`єднанням об`єктів нерухомого майна (т. 1, а. с. 49-50).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 07.08.2023 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0531 площею 88 га для ведення особистого селянського господарства вбачається, що 03.01.2018 об`єкт нерухомого майна закрито у зв`язку з поділом об`єктів нерухомого майна (т. 1, а. с. 47-48).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 07.08.2023 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0532 площею 44 га для ведення особистого селянського господарства вбачається, що 24.08.2022 об`єкт нерухомого майна закрито у зв`язку з об`єднанням об`єктів нерухомого майна (т. 1, а. с. 43-46).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 07.08.2023 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0533 площею 44 га для ведення особистого селянського господарства вбачається, що 24.08.2022 об`єкт нерухомого майна закрито у зв`язку з об`єднанням об`єктів нерухомого майна (т. 1, а. с. 39-42).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 07.08.2023 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0650 площею 88 га для ведення особистого селянського господарства вбачається, що 24.08.2022 на вказану земельну ділянку зареєстровано право власності ТОВ "Зарус-Інвест" та 23.02.2022 - право оренди ТОВ "Еко-Агро-Ритм" (т. 1, а. с. 37-38).

02.08.2023 заступник керівника Кам`янець Подільської прокуратури звернувся листом № 92-97-19 до відділу №2 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в якому просив в найкоротший термін, але не пізніше 07.08.2023р. надати інформацію до складу якої саме земельної ділянки на даний час входить земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0385, внаслідок її поділу чи об`єднання (т. 1, а. с. 51).

Згідно інформації Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, викладеної у листі від 07.08.2023, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0385 була утворена в результаті поділу раніше сформованої земельної ділянки кадастровим номером :02:003:0003 згідно Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Згідно Національної кадастрової системи на підставі Технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0385 було здійснено об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, в результаті чого була утворена земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0531. Згідно Національної кадастрової системи на підставі Технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0531 було здійснено поділ раніше сформованих земельних ділянок, в результаті чого були утворені земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0532 та :02:003:0533. Згідно Національної кадастрової системи на підставі Технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних-ділянок, щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :02:003:0532 та :02:003:0533 було здійснено об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, в результаті чого була утворена земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0650 (т. 1, а. с. 52).

02.08.2023 заступник керівника Кам`янець Подільської прокуратури звернувся листом до Китайгородської сільської ради в якому просив повідомити чи вживатимуться заходи судового захисту інтересів держави за зазначеними фактами щодо повернення земельної ділянки у комунальну власність та намірів їх (заходи) реалізувати в подальшому. У разі невжиття відповідних заходів інформувати про причини (т. 1, а. с. 53-54).

Китайгородська сільська рада у листі від 04.08.2023 звернулася до прокуратури з проханням вжити заходів представницького характеру на захист інтересів держави та повернення у комунальну власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення (т. 1, а. с. 55).

Вказане вище стало підставою для звернення прокурора до суду із позовом в цій справі.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Щодо звернення прокурора до суду із цим позовом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами 3, 4 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

За змістом частини 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11, в постанові від 26.02.2019 у справі №915/478/18, в постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, в постанові від 15.01.2020 у справі № 698/119/18, в постанові від 18.03.2020 у справі №553/2759/18, в постанові від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20).

Також Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах.

Під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Отже, під час розгляду спору в суді фактичною стороною у справі є держава.

Законодавство передбачає два випадки представництва прокурором у суді законних інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення: захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; відсутній орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави.

Водночас в обох цих випадках прокурор здійснює представництво держави, яка і є фактичною стороною у справі.

Суд враховує, що відповідно до ст.13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).

За правилами ст.ст. 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (ст. 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. У цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю у поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. ст. 14, 19 Конституції України).

Отже, правовідносини, пов`язані із вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять "суспільний", "публічний" інтерес.

Частиною 1 ст. 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У п. 24 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, який набрав чинності 27.05.2021, визначено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;

г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;

д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;

е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

З огляду на те, що за доводами прокурора спірна земельна ділянка є землями сільськогосподарського призначення, яка не можуть перебувати у незаконному користуванні відповідачів, то зважаючи на положення п. 24 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України вказана ділянка належить до земель комунальної власності, оскільки знаходиться за межами населених пунктів Китайгородської (Колодіївської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.

Суд бере до уваги, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 912/2385/18 від 26.05.2020.

Також Велика Палата Верховного Суду при розгляді вказаної справи звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У Рішенні від 05.06.2019 № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

У цій справі керівник Кам`янець - Подільської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Китайгородської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області до відповідачів про витребування в комунальну власність Китайгородської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області земельних ділянок, що були передані відповідно до скасованого рішеннями суду наказів Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області третім особам, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державної реєстрації права власності та права оренди ТОВ "Еко-Агро-Ритм" на земельні ділянки, до складу яких в подальшому увійшли спірні земельні ділянки, а також скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації новостворених земельних ділянок, оскільки Китайгородська сільська рада не вжила заходів щодо усунення порушень чинного законодавства України.

Враховуючи, що сільська рада самостійно не звернулася до суду, про що повідомила прокуратуру, прокурор подав позов в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та дотримався порядку, передбаченого вказаною статтею, для звернення до суду з відповідним позовом.

Тому, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що у цьому випадку прокурором обґрунтовано звернення до суду та дотримано порядок, установлений законодавством.

Щодо позовних вимог, суд зважає на таке.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

У відповідності до ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Колегія суддів зазначає, що віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно. Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин, і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2024 у справі № 907/452/20, від 05.09.2023 у справі № 910/2722/22, від 25.07.2023 у справі № 914/106/22, від 27.06.2023 у справі № 916/2851/17.

Отже, з урахуванням положень статті 387 ЦК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Об`єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18 та постановах Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 910/8298/21, від 25.07.2023 у справі № 914/106/22.

У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна у власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема, не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 915/690/19, від 09.02.2023 у справі № 904/4140/21, від 21.03.2023 у справі № 925/1288/20, від 25.07.2023 у справі № 917/1058/22.

Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №925/1351/19 та постановах Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 910/9990/21, від 30.08.2023 у справі № 909/171/21, від 30.11.2022 у справі № 906/779/21.

Як зазначено вище, Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 26.07.2021 у справі №676/197/20 визнав недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17.10.2017 № 22-20905-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер :02:003:0385), для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів Китайгородської (Колодіївської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У рішенні встановлено, що така земельна ділянка вибула з володіння власника, держави, поза її волею.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012р. вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012р. № 11-рп/2012).

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно з преамбулою та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини та згідно з рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою №48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової визначеності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. В силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є джерелом права.

Такий принцип тісно пов`язаний з приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України, відповідно до якої, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Тому судове рішення у справі № 676/197/20 не може бути поставлене під сумнів, а обставини, встановлені у таких рішеннях, не потребують доказування.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що у зв`язку з визнанням недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17.10.2017 № 22-20905-СГ, якими надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер :02:003:0385), вибуття такої земельної ділянки з державної власності відбулося поза її волею (така ж позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 по справі №914/3224/16 та від 29.05.2019 по справі № 367/2022/15-ц).

Кінцевим володільцем спірної земельної ділянки (яка згідно листа ГУ Держгеокадастру від 07.08.2023 розташовується в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0650) на теперішній час є ТОВ "Зарус-Інвест", який зареєстрований як їх власник, та ТОВ "Еко-Агро-Ритм", який використовує ділянки на умовах договору оренди.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

У відповідності до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України).

З огляду на зазначене, беручи до уваги аналіз чинного законодавства та правові позиції Верховного Суду, судом взято до уваги, що встановлення факту вибуття спірних земельних ділянок поза волею їх власника є достатнім для того, щоб у позивача виникли правові підстави для витребування спірної земельної ділянки в порядку статті 388 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту прав (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 по справі №911/3749/17, від 14.11.2018 по справі № 183/1617/16, від 21.11.2018 по справі №444/1786/15).

Разом з тим, судом апеляційної інстанції враховується правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц, згідно з якою формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.

Верховним Судом в постанові від 25.07.2018 у справі № 640/8456/16-ц зроблений висновок, що в результаті об`єднання земельних ділянок не відбулося виникнення чи створення іншого нового майна, відмінного від попереднього, не має місця перетворення або переробка тощо, фактично та юридично відбулася заміна двох правовстановлюючих документів на один новий, яким засвідчено право власності на те саме майно, що й у попередніх двох документах. Залишилися попередніми як правові, так і фізичні характеристики об`єднаних ділянок, зокрема не відбулося зміни їх цільового призначення, розташування тощо. Земельна ділянка, утворена з земельних ділянок, які вибули з володіння позивача поза його волею, а тому зазначену земельну ділянку не слід вважати іншим, новоствореним майном, яке неможливо витребувати від відповідача за правилами статті 388 ЦК України.

Тобто, в цьому випадку прокурором обрано ефективний спосіб захисту інтересів держави, який передбачений цивільним законодавством, а протилежні доводи ТОВ "Зарус-Інвест" спростовуються викладеним.

Колегія суддів зазначає, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.12.2021 у справі №924/454/20, викладені такі правові висновки:

"4.13.1. У справі №522/1029/18, на яку посилається скаржник, предметом позову була вимога ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробуд ЛТД", ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майнових прав, визнання за позивачем права власності на квартири, витребування із чужого незаконного володіння на користь позивача квартири, зобов`язання відповідачів не чинити позивачеві перешкоди у користуванні квартирами та виселення відповідачів з квартир.

Верховний Суд в постанові від 18.12.2019 у справі №522/1029/18 з посиланням на положення статті 387 Цивільного кодексу України, зокрема зазначив, що об`єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилась, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень Цивільного кодексу України. Такі ж способи захисту застосовуються і до речей, визначених родовими ознаками, оскільки із чужого незаконного володіння може бути витребувана лише індивідуально визначена річ. Відповідно до положень частини 1 статті 184 Цивільного кодексу України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Верховний Суд, змінюючи мотивувальну частину рішення суду першої інстанції про відмову у позові, зокрема в частині вимог про витребування з чужого незаконного володіння майна, виходив з того, що індивідуальні ознаки (загальна розрахункова площа, поверхи, планування), якими наділена квартира із будівельним номером АДРЕСА_1 , яка зазначена в оспорюваному договорі купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно, не відповідають індивідуальним ознакам, притаманним квартирам із будівельним номером 176/1 (нині квартира АДРЕСА_2 ) та будівельним номером 175/1 (нині квартира 237).

4.13.2. У справі №653/1096/16-ц, на неврахування якої також посилається заявник апеляційної скарги, предметом позову була вимога Генічеської міської ради Херсонської області до ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про визнання відповідачів такими, що втратили право на проживання у службовій квартирі АДРЕСА_3 , виселення їх без надання іншого житлового приміщення, зобов`язання відповідачів знятися з реєстраційного обліку.

Верховний Суд (постанова від 04.07.2018), зокрема зазначив, що, враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. Відповідно до частини 4 статті 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння.".

Так, ТОВ "Зарус-Інвест", оскаржуючи судове рішення, зазначає, що у зв`язку із поділом/об`єднанням земельних ділянок на час звернення прокурора до суду з цим позовом у Державному реєстрі речових право на нерухоме майно та Реєстрі власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутня інформація щодо спірної земельної ділянки.

Отже, станом на дату подання позову земельна ділянка, кадастровий номер :02:003:0385, загальною площею 2 га як об`єкт цивільного права припинена, відповідний кадастровий номер скасовано на підставі статті 27 Закону України "Про Державний земельний кадастр", реєстраційний розділ закрито.

Поряд з цим, враховуючи вищевикладені обставини судом апеляційної інстанції встановлено, що спосіб, в який земельна ділянка, кадастровий номер :02:003:0385 вибула із власності держави, та наявність інших проваджень, у тому числі в господарських судах, свідчать про низку послідовних дій щодо отримання в приватну власність з державної власності земельних ділянок з одночасним вчиненням дій щодо унеможливлення подальшого повернення таких земельних ділянок (об`єднання та поділ земельних ділянок з метою присвоєння нових кадастрових номерів, зміна їх конфігурації).

Крім того, у пункті 56 постанови від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що з огляду на приписи статей 387 і 388 Цивільного кодексу України помилковими є висновки суду першої інстанції щодо неможливості витребування власником земельних ділянок, які були поділені та/або об`єднані. Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.

Крім того, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що в цьому випадку суд першої інстанції з огляду на положення статей 387 та 388 Цивільного кодексу України дійшов правильного висновку щодо можливості витребування власником (державою) земельної ділянки, яка була поділена та/або об`єднана, а формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.

Щодо посилання скаржника на неможливість витребування земельної ділянки у зв`язку з накладеним на неї арештом, суд апеляційної інстанції зважає на те, що накладений арешт тимчасово унеможливлює вчинення дій із розпорядження земельними ділянками, проте, після його скасування позивач зможе здійснити захист свого порушеного права у спосіб, визначений у рішенні суду, тому така обставина не може бути підставою для відмови в позові. Також суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 10.12.2021 у справі №924/454/20 та від 31.01.2023 у справі №924/504/20 за аналогічних обставин справи дійшов висновку про необхідність витребування земельних ділянок.

Тобто, після набрання рішенням законної сили, у разі задоволення позовних вимог прокурора, Китайгородська сільська рада Кам`янець-Подільського району матиме право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174 КПК України, до суду, що наклав арешт.

Відносно доводів скаржника про неможливість витребування земельної ділянки від користувача - ТОВ "Еко-Агро-Ритм", судом враховано, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) наведено правовий висновок про те, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

У зв`язку із наведеним, Верховний Суд у постанові від 23.02.2022 року у справі №672/362/20 звернув увагу на те, що витребування спірної земельної ділянки без оскарження договору оренди, укладеного із ним, відповідає вищевикладеним правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду, відповідно до яких майно підлягає витребуванню у останнього набувача без необхідності визнання недійсними останніх правочинів щодо такого майна. При цьому витребування спірної земельної ділянки також у орендаря, який виступає користувачем земельної ділянки, тобто останнім набувачем, відповідатиме меті віндикаційного позову, спрямованого на захист прав власника майна.

Викладене узгоджується також із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 17.11.2021 у справі № 672/386/20 (провадження № 61-5015св21), від 12.01.2022 в справі № 687/425/20 (провадження № 61-9430).

З врахуванням наведених позицій Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про витребування спірної земельні ділянки у користувача - ТОВ "Еко-Агро-Ритм".

Крім того, скаржник посилається на те, що прокурором не надано належних та допустимих доказів щодо входження земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0385 до складу земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0650.

Вказані твердження скаржника, суд апеляційної інстанції оцінює критично, з таких підстав.

До предмету доказування у цій справі належать обставини щодо встановлення факту перебування земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0385, яка підлягає витребуванню за рішенням суду, в складі новоутвореної земельної ділянки та враховуючи вищевикладені положення законодавства, прокурором на підтвердження заявлених позовних вимог долучено до позовної заяви інформацію Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (лист №3149/281-23 від 07.08.2023), отриману в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

Суд зважає на те, що відповідно до ст.1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж.

Статтею 5 Закону України "Про Державний земельний кадастр" визначено, що ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом: створення відповідної державної геодезичної та картографічної основи, яка визначається та надається відповідно до цього Закону; внесення відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; внесення змін до відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; оброблення та систематизації відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру. Державний земельний кадастр включає геопросторові дані, метадані та сервіси, оприлюднення, інша діяльність з якими та доступ до яких здійснюються у мережі Інтернет згідно із Законом України "Про національну інфраструктуру геопросторових даних".

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про Державний земельний кадастр" ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до п. 1, 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань: здійснює ведення та адміністрування Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні; веде поземельні книги та видає витяги із Державного земельного кадастру про земельні ділянки.

Процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру також визначає Порядок ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 4 Порядку, ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр.

Відповідно до п.5 Порядку, до складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком.

Таким чином, на переконання суду лист Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №3149/281-23 від 07.08.2023 підтверджує перебування спірної земельної ділянки в складі новоутвореної земельної ділянки.

Щодо посилання скаржника на те, що встановлення факту перебування спірної земельної ділянки у складі земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0650 можливо лише шляхом проведення земельно-технічної експертизи. Частина перша ст.99 ГПК України визначає умови , за якими суд призначає експертизу у справі, це зокрема:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Оскільки апеляційний господарський суд вважає, що необхідні для встановлення обставини цілком підтверджуються поданими прокурором доказами, необхідність та доцільність проведення земельно-технічної експертизи не є доведеною скаржником.

Крім того, суд зважає на принцип змагальності, а також те, що скаржник у суді першої інстанції не заявляв клопотання про призначення експертизи.

Щодо позовних вимог про скасування у Державному реєстрі прав та Державному земельному кадастрі записів про земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0650 площею 88 га, до складу якої увійшли спірні земельні ділянки, з метою відновлення прав законного власника.

Матеріалами справи стверджується та не заперечується сторонами, що на момент звернення до суду з позовом та на даний час земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0385 як об`єкти цивільного права вже не існує, оскільки шляхом об`єднання та поділу увійшла до складу інших земельних ділянок.

Відповідно до ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Основним критерієм об`єкта цивільних правовідносин є його оборотоздатність, тобто можливість вільно відчужуватися або переходити від однієї особи, якщо вони не вилучені з цивільного обороту або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України унормовано, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За змістом положень частин першої четвертої статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ч. 10 ст. 79-1 Земельного кодексу України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

З наведеного вбачається, що повернення земельної ділянки у володіння власника (титульного володільця) шляхом задоволення позовної вимоги про витребування майна в повній мірі не відбувається з огляду на те, що спірні земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0385 втратила статус об`єкта цивільних прав, тому рішення суду про витребування майна не є підставою для здійснення реєстратором відповідних дій щодо проставлення відмітки про скасування державної реєстрації прав і відкриття закритого розділу державного реєстру прав та відповідної реєстраційної справи, оскільки за відповідачами зареєстровано право не на витребувану спірну земельну ділянку, а на новоутворену земельну ділянку, що не відповідатиме меті віндикаційного позову, спрямованого на захист прав власника земельної ділянки (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.01.2023 року у справі №92/504/20).

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки відповідно до статей 125, 126 Земельного кодекс України виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (тут і далі у редакції, чинній із 16.01.2020) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом (частина перша статті 3 вказаного Закону).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор, окрім іншого, під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Отримані відомості долучаються до відповідної заяви, зареєстрованої у Державному реєстрі прав. Перелік державних електронних інформаційних ресурсів, які використовуються для проведення реєстраційних дій, визначається Кабінетом Міністрів України в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 8 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок), державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та реєструє заяву в базі даних заяв за умови оплати послуг за державну реєстрацію прав у повному обсязі та встановлення особи заявника, а також у разі, коли заява подається щодо земельної ділянки, - за умови наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про таку земельну ділянку.

Спеціальний Закон, який установлює правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру, є Закон України "Про Державний земельний кадастр".

Відповідно до положень ст. 16 Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України.

Згідно з пунктом 40 Порядку державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком.

Отже, для ідентифікації земельної ділянки як окремого об`єкта цивільного права необхідною умовою є наявність усіх характеристик такого об`єкта, у тому числі, її кадастровий номер, розмір, межі та координати, які містяться у Державному земельному кадастрі, і використовуються реєстратором за умови наявності таких відомостей у ньому.

З огляду на зазначене та враховуючи встановлені фактичні обставини у цій справі, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого господарського суду, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", якою унормовано, що у разі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону, а відтак задоволення позовних вимог про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (Державному реєстрі прав) державної реєстрації права власності ТОВ "Зарус-Інвест" на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0650, припинивши право власності ТОВ "Зарус-Інвест" на цю земельну ділянку, скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державної реєстрацію права оренди ТОВ "Еко-Агро-Ритм" на цю земельну ділянку, припинивши право оренди ТОВ "Еко-Агро-Ритм", та скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0650 призведе до ефективного способу захисту порушених прав та законних інтересів Позивача (така правова позиція у справі з тотожними правовідносинами викладена в постанові Верховного Суду від 31.01.2023 у справі №924/504/20).

Такі ж висновки щодо ефективності обраного прокурором способу захисту, з урахуванням встановлених обставин, відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 24.03.2021 у справі №672/1790/18.

Посилання скаржника на те, що витребування земельної ділянки спричинить невиправдане втручання у мирне володіння майном, не беруться судом до уваги, з таких підстав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 Цивільного кодексу України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція)).

У практиці ЄСПЛ (зокрема рішення у справах "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Сєрков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі - Перший протокол), а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Судом враховується, що вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (п. 54 рішення).

Встановлення обставин незаконного вибуття земельних ділянок із державної власності, чим було порушено права держави як власника, зумовило втручання держави шляхом пред`явлення прокурором цього позову, що цілком відповідало принципу "пропорційності", який передбачає дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання (рішення ЄСПЛ у справах "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Новоселицький проти України" від 11.03.2003, "Федоренко проти України" від 01.06.2006).

Суд апеляційної інстанції погоджується із прокурором, що у спірних правовідносинах інтереси суспільства в частині дотримання вимог закону щодо набуття і реєстрації права власності на земельну ділянку переважають приватний інтерес ТОВ "Зарус-Інвест" набути право власності на цю земельну ділянки у спосіб, який не узгоджується з вимогами земельного законодавства.

Суд також враховує, що ТОВ "Зарус-Інвест" без сумніву не нестиме "надмірний тягар", оскільки вправі буде компенсувати кошти, сплачені за її придбання, шляхом пред`явлення відповідних позовів.

Водночас, скаржник не міг мати правомірних очікувань у набутті права приватної власності на вказані земельні ділянки, оскільки останні сформовані ним із масиву земельних ділянок, які незаконно вибули із власності держави (незаконність вибуття встановлено рішеннями судів). Окрім того, враховуючи фактичні обставини справи, а також поведінку ТОВ "Зарус-Інвест" та ТОВ "Еко-Агро-Ритм" щодо набуття у приватну власність та користування спірною земельною ділянкою, зокрема й щодо здійснення неодноразових дій по об`єднанню та поділу земель, зазначені юридичні особи не могли мати законних очікувань, що майно не буде повернуто державі для подальшого його ефективного використання.

Апеляційний суд враховує, що прокурор при зверненні до суду керується Рекомендаціями Комітету міністрів Ради Європи від 19.09.2012 "Про роль прокурорів поза системою кримінально-правової юстиції", у яких міститься рекомендація усім громадянам-членам, в яких прокуратура має повноваження поза кримінально-правовою сферою, вживати всі розумні зусилля з метою забезпечити, щоб така діяльність прокуратури здійснювалась з особливою увагою до захисту прав і свобод людини і в повній відповідності з принципом верховенства права, а тому звернення прокурора з вказаним позовом відповідає зазначеним рекомендаціям.

Підсумовуючи усе викладене вище, з огляду на встановлені судом обставини незаконного вибуття спірної земельної ділянки із власності держави, відсутність волі держави на її вибуття, суд дійшов висновку, що вимоги прокурора про витребування спірної земельної ділянки від кінцевого набувача та користувача, а також щодо скасування державної реєстрації права власності та права оренди відповідачів, та державної реєстрації земельної ділянки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, позаяк призведуть до ефективного поновлення порушених прав позивача.

Тому, суд апеляційної інстанції підсумовує, що місцевий господарський суд правомірно ухвалив рішення про задоволення позову прокурора.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Хмельницької області від 08.01.2024 у справі № 924/880/23 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус-Інвест" - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус-Інвест" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 08.01.2024 у справі №924/880/23 - без змін.

2. Справу № 924/880/23 надіслати Господарському суду Хмельницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "03" травня 2024 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.