ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2024 року м.Дніпро Справа № 904/144/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Кощеєв І.М.

Розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпроазот" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2024 (суддя Фещенко Ю.В.) у справі №904/144/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімвектор", м. Київ

до Акціонерного товариства "Дніпроазот", м. Кам`янське

про стягнення попередньої оплати, інфляційних втрат та 3% річних за договором поставки хімічної продукції № 155494 від 20.12.2021 у загальному розмірі 750 297 грн. 23 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімвектор" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Дніпроазот" (далі - відповідач) попередню оплату, інфляційні втрати та 3% річних за договором поставки хімічної продукції № 155494 від 20.12.2021 у загальному розмірі 750 297 грн. 23 коп.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2024 у справі №904/144/24 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Дніпроазот" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімвектор" 703600 грн. 00коп. - основного боргу, 26 977 грн. 15 коп. - інфляційних втрат, 19720 грн. 08 коп. - 3% річних та 11 254 грн. 46 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване невиконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки хімічної продукції № 155494 від 20.12.2021 в частині повної та своєчасної поставки оплаченої позивачем у період з 05.01.2022 по 22.02.2022 продукції, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 703 600 грн. 00 коп., а також на підставі статті 625 Цивільного кодексу України стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати за період з січня по жовтень 2023 року у сумі 26 977 грн. 15 коп. та 3% річних за період прострочення з 01.01.2023 по 07.12.2023 у сумі 19 720 грн. 08 коп.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаними рішеннями, Акціонерне товариство "Дніпроазот" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційну скаргу обґрунтовано настуним:

Скаржник вказує на те, що затримка з поставкою Відповідачем Позивачу Хімічної продукції за Договором пов`язана виключно з форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) - військовими діями російської федерації проти України, які безпосередньо негативно вплинули на можливість належного виконання Відповідачем своїх зобов`язань та призвели до зупинки роботи його виробництв (цехів), пов`язаних з виробництвом Хімічної продукції, внаслідок простою підприємства з 25.02.2022 р. до теперішнього часу.

Господарським судом при розгляді справи № 904/144/24 та винесенні оскаржуваного рішення не були враховані зазначені обставини непереборної сили та вказані положення Договору, які спростовують наявність у Відповідача простроченої заборгованості по Договору в розмірі 703 600,00 грн., не застосовано пункт 6.5. Договору і приписи ст. 617 ЦК України та ст. 218 ГК України

Строк виконання Відповідачем обов`язку щодо поставки Хімічної продукції Позивачу за умовами п. 6.5. Договору продовжено на весь час дії форс-мажорних обставин (воєнного стану в Україні), внаслідок яких Акціонерне товариство «Дніпроазот» перебуває в простої, з огляду на що є правові підстави вважати, що Відповідач не допустив прострочення основного свого зобов`язання щодо виконання поставок Позивачу Хімічної продукції, тому у Позивача взагалі ще не виникло права вимагати від Відповідача повернення йому залишку попередньої оплати за цю продукцію, а тим більше нараховувати суми інфляційних втрат та 3% річних за таке начебто прострочення повернення коштів.

Крім того, тим же п. 6.5. Договору визначено, що жодна зі Сторін не має права на відшкодування їй збитків, спричинених відмовою іншої Сторони від виконання зобов`язань і від цього Договору.

Господарський суд Дніпропетровської області при винесенні оскаржуваного рішення не надав належної оцінки аргументам Відповідача щодо наявності у нього форс-мажорних обставин та відповідним доказам, які надані на підтвердження вказаних обставин, внаслідок чого виникла недопоставка Відповідачем Хімічної продукції за Договором, у зв`язку із чим суд неповно з`ясував обставини справи, які мають значення для вирішення справи.

Акціонерне товариство «Дніпроазот» не погоджується з вказаним рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/144/24, вважає його прийнятим з неправильним застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній не погоджується з апеляційною скаргою АТ "Дніпроазот", вважає її необгрунтованою, а оскаржуване рішення суду таким, що в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства. Просить апеляційну скаргу АТ "Дніпроазот" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2024 року по справі №904/144/24 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2024 року по справі №904/144/24 залишити без змін.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., судді Кощеєв І.М.

Ухвалою суду від 05.04.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/144/24. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №904/144/24.

10.04.2024 до Центрального апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 904/144/24.

Ухвалою суду від 11.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Дніпроазот" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2024 у справі №904/144/24. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

20.12.2021 між Акціонерним товариством "Дніпроазот" (далі - постачальник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімвектор" (далі - покупець, позивач) укладено договір поставки хімічної продукції № 155494 (далі - договір, а.с.15-20), за умовами пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується протягом строку дії договору поставляти (передавати у власність) покупцю визначену договором та невід`ємними додатками до нього продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець - зобов`язується приймати таку продукцію та оплачувати її вартість у порядку і в строки, передбачені договором та невід`ємними додаткам до нього.

У пункті 8.1. договору сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його укладання сторонами та діє до 31.12.2022. Вся передплачена покупцем згідно з умовами договору хімічна продукція має бути поставлена у строк не пізніше останнього дня строку дії договору.

Судом також встановлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплено печатками підприємств, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.

Доказів визнання недійсним або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Згідно з пунктом 1.2. договору предметом поставок за договором є визначена родовими ознаками продукція виробничо-технічного призначення - натр їдкий технічний марки РД (далі - хімічна продукція).

Відповідно до пункту 1.3. договору кількість та ціна хімічної продукції, що підлягає поставці за договором, узгоджується сторонами у специфікаціях на поставку хімічної продукції (далі - специфікації на поставку хімічної продукції). Специфікації на поставку хімічної продукції підписуються повноважними представниками обох сторін, скріплюються печатками сторін (зі їх наявності) та є невід`ємними частинами (додатками) до договору.

За умовами пункту 2.1. договору загальна сума договору обчислюється як вартість всієї хімічної продукції, що зазначена у всіх підписаних сторонами специфікаціях на поставку хімічної продукції за договором.

Так, до договору сторонами була підписана Специфікація № 1 від 20.12.2021, відповідно до умов якої постачальник зобов`язався поставити товар - натр їдкий технічний марки РД у обсязі 2 900,00 тонн +/- 10% по ціні 21 000 грн. 00 коп. на суму 73 080 000 грн. 00 коп. +/- 10%. Строк постачання натру їдкого технічного марки РД згідно з специфікацією - з 01.01.2022 по 31.12.2022.

31.12.2021 між покупцем та постачальником було укладено Додаткову угоду № 1 до договору, згідно з умовами якої, пункти 1.2. та 1.6. договору поставки викладено в новій редакції. Зокрема пункт 1.2. викладено в наступній редакції: "Предметом поставок за договором є визначена родовими ознаками продукція виробничо-технічного призначення натр їдкий технічний марки РД та/або сода каустична (натрію гідроксид технічний), марка А, вищий сорт (далі - хімічна продукція) (а.с.22).

Також, 31.12.2021 між покупцем та постачальником було укладено Додаткову угоду №2 до договору, згідно з умовами якої Специфікацію № 1 до договору викладено в новій редакції, зокрема: постачальник зобов`язався поставити натр їдкий технічний марки РД або соду каустичну (Натрію гідроксид технічний. Технічні умови)" марки А, вищий сорт в обсязі 2900,00 (тонн) +/- 10% по ціні 21 000 грн. 00 коп. на суму 73 080 000 грн. 00 коп. +/- 10%. Строк постачання натру їдкого технічного марки РД згідно з специфікацією - з 01.01.2022 по 31.12.2022 (а.с.23-24).

Згідно з умовами пункту 2.2. договору оплата хімічної продукції здійснюється покупцем у безготівковій формі, в національній валюті України, шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. в платіжних дорученнях покупець повинен обов`язково вказувати номер договору, дату його укладання та призначення платежу.

Відповідно до пункту 2.3. договору, хімічна продукція повинна бути оплачена покупцем на умові повної (стовідсоткової) попередньої оплати. Попередня оплата вартості хімічної продукції здійснюється покупцем лише після погодження сторонами графіку поставки (відвантаження) хімічної продукції. Здійснення покупцем повної сплати попередньої оплати за хімічну продукцію є необхідною умовою виконання постачальником своїх зобов`язань по поставці хімічної продукції покупцю.

За умовами пункту 2.4. договору, перерахування покупцем грошових коштів до погодження сторонами графіку поставки (відвантаження) хімічної продукції не вважається сплатою попередньої оплати за хімічну продукцію і не створює у постачальника зобов`язань по поставці хімічної продукції покупцю. У даному випадку хімічна продукція залишається неоплаченою, а грошові кошти повертаються покупцю на його письмову вимогу.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання взятих на себе зобов`язань, позивачем у період з 05.01.2022 по 22.02.2022 була здійснена попередня оплата за договором в загальній сумі 7 205 200 грн. 00 коп. згідно з наступними платіжними інструкціями:

- платіжною інструкцією № 58862 від 05.01.2022 на суму 655 200 грн. 00 коп. (а.с. 28);

- платіжною інструкцією № 58965 від 10.01.2022 на суму 630 000 грн. 00 коп. (а.с. 29);

- платіжною інструкцією № 59045 від 14.01.2022 на суму 630 000 грн. 00 коп. (а.с. 30);

- платіжною інструкцією № 59102 від 17.01.2022 на суму 640 000 грн. 00 коп. (а.с. 31);

- платіжною інструкцією № 59257 від 21.01.2022 на суму 640 000 грн. 00 коп. (а.с. 32);

- платіжною інструкцією № 59258 від 21.01.2022 на суму 60 000 грн. 00 коп. (а.с. 33);

- платіжною інструкцією № 59293 від 24.01.2022 на суму 700 000 грн. 00 коп. (а.с. 34);

- платіжною інструкцією № 59435 від 27.01.2022 на суму 600 000 грн. 00 коп. (а.с. 35);

- платіжною інструкцією № 59603 від 01.02.2022 на суму 650 000 грн. 00 коп. (а.с. 36);

- платіжною інструкцією № 59728 від 08.02.2022 на суму 650 000 грн. 00 коп. (а.с. 37);

- платіжною інструкцією № 59870 від 11.02.2022 на суму 700 000 грн. 00 коп. (а.с. 38);

- платіжною інструкцією № 60069 від 22.02.2022 на суму 650 000 грн. 00 коп. (а.с. 39).

У пункті 3.1. договору сторони визначили, що постачання хімічної продукції покупцеві здійснюється постачальником на умові (базисі) поставки СРТ - перевезення залізничним транспортом, оплачене до залізничної станції на території України, вказаної у письмовій заявці на поставку (відвантаження) хімічної продукції, згідно з Правилами Міжнародної Торгової Палати (ІСС) з використанням термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі, в редакції 2010 року (далі - Інкотермс 2010). Хімічна продукція постачається покупцеві окремими партіями.

Як убачається з матеріалів справи, листом № 31/01-2 від 31.01.2022 позивач звернувся до відповідача та просив забезпечити поставку натру їдкого технічного марки РД у обсязі 7 цистерн згідно з потребами ПАТ "Сумихімпром" у лютому 2022 року на дати: 10.02.2022; 15.02.2022; 18.02.2022; 22.02.2022; 25.02.202; 26.02.2022; 28.02.2022. Вказані дати очікуваного відвантаження цистерн (а.с. 25).

Крім того, листом № 22/02-1 від 22.02.2022 позивач звернувся до відповідача та просив забезпечити поставку натру їдкого технічного марки РД у обсязі 2 цистерни згідно з потребами ПАТ "Сумихімпром" у березні 2022 року на дати: 01.03.2022; 03.03.2022. Вказані дати очікуваного відвантаження цистерн (а.с. 26).

У свою чергу, листом 16.02.2022 листом № 395/01-6 від 16.02.2022 відповідач повідомив позивача про те, що постачання хімічної продукції в березні 2022 року відбудеться в обсязі двох цистерн за ціною 28 500 грн. 00 коп./т з ПДВ (а.с.27).

На виконання умов договору, відповідачем у період з 07.01.2022 по 15.02.2022 було здійснено поставку товару (хімічної продукції) на загальну суму 6 501 600 грн. 00 коп. відповідно до наступних видаткових накладних:

- видаткової накладної № 150 від 07.01.2022 на суму 638 820 грн. 00 коп. (а.с. 40);

- видаткової накладної № 254 від 12.01.2022 на суму 645 674 грн. 40 коп. (а.с. 43);

- видаткової накладної № 555 від 18.01.2022 на суму 647 060 грн. 40 коп. (а.с. 46);

- видаткової накладної № 581 від 19.01.2022 на суму 657 619 грн. 20 коп. (а.с. 49);

- видаткової накладної № 972 від 25.01.2022 на суму 662 508 грн. 00 коп. (а.с. 52);

- видаткової накладної № 1038 від 25.01.2022 на суму 640 206 грн. 00 коп. (а.с. 55);

- видаткової накладної № 1234 від 28.01.2022 на суму 653 158 грн. 80 коп. (а.с. 58);

- видаткової накладної № 1595 від 03.02.2022 на суму 668 001 грн. 60 коп. (а.с. 61);

- видаткової накладної № 1975 від 10.02.2022 на суму 646 606 грн. 80 коп. (а.с. 64);

- видаткової накладної № 2174 від 15.02.2022 на суму 641 944 грн. 80 коп. (а.с. 67).

Позивач звертався до відповідача з листом №01/06-2 від 01.06.2022, в якому просив повернути залишок попередньої оплати по договору в сумі 703 600 грн. 00 коп. (а.с.70).

У відповідь на вказаний лист відповідач листом № 1191/01-6 від 20.06.2022 повідомив позивача про те, що з початком військової агресії Російської Федерації проти України АТ "Дніпроазот" призупинило свою роботу і дана вимушена зупинка призвела до неможливості виробництва продукції; отже для АТ "Дніпроазот" у зв`язку з агресією Російської Федерації проти України наступили форс-мажорні обставини, після закінчення яких підприємство повернеться до роботи і відвантажить недопоставлену продукцію (а.с.72).

Пізніше позивач звернувся до відповідача із листом № 21/10-2 від 21.10.2022, в якому повторно просив повернути залишок попередньої оплати по договору в сумі 703 600 грн. 00 коп. (а.с.73).

Листом № 1077/01-6 від 13.07.2023 відповідач повідомив позивача, що його підприємство перебуває у вимушеному простої та пропонував поставити інший доступний для поставки товар (а.с.74).

Яка зазначає позивач, та що не заперечувалось відповідачем під час розгляду справи судом, у визначені специфікацією № 1 строки товар на залишкову суму здійсненої позивачем попередньої оплати у розмірі 703 600 грн. 00 коп. (7 205 200,00 - 6 501 600,00) відповідачем поставлений не був.

Отже, позивач (покупець) посилається на те, що відповідачем (постачальником) були порушені умови договору поставки хімічної продукції № 155494 від 20.12.2021 в частині повної та своєчасної поставки оплаченої позивачем у період з 05.01.2022 по 22.02.2022 продукції, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 703 600 грн. 00 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з січня по жовтень 2023 року у сумі 26 977 грн. 15 коп., а також 3% річних за період прострочення з 01.01.2023 по 07.12.2023 у сумі 19 720 грн. 08 коп. Вказане і стало причиною звернення позивача із позовом до суду.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

З урахуванням доводів і вимоги апеляційних скарг, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині встановлення обставин укладання договору поставки хімічної продукції № 155494 від 20.12.2021 між Акціонерним товариством "Дніпроазот" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімвектор"; станом на дату прийняття рішення по суті спору у даній справі, відповідачем (постачальником) були порушені умови договору поставки хімічної продукції № 155494 від 20.12.2021 в частині повної та своєчасної поставки оплаченої позивачем у період з 05.01.2022 по 22.02.2022 продукції, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 703 600 грн.

Відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Аналогічні норми містить і стаття 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина 2 статті 693 Цивільного кодексу України).

Зі змісту частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 910/3611/23, від 09.02.2023 у справі № 910/5041/22, від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17).

Щодо посилання скаржника на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 колегія суддів зазначає наступне.

Торгово-промислова палата України (ТПП України) листом від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України Про торгово-промислові палати в Україні та деталізовано в розділі 6 регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 за №40(3) (з наступними змінами).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

За умовами п. 6.2 регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 регламенту).

Таким чином, порівнюючи офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 з правилами засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які містяться в регламенті, апеляційний господарський суд встановив, що у законі та регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а на сайті ТПП України 28.02.2022 розміщено загальний офіційний лист.

У загальному офіційному листі ТПП України від 28.02.2022 зазначено, що його видано на підставі ст.ст. 14, 141 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні та Статуту ТПП України.

Проте, в ст.ст. 14 та 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» нічого не повідомлено про офіційні листи ТПП України та їх правовий статус, а статут ТПП України у вільному доступі відсутній.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 не містить (і не може містити) ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Таким чином, використання лише загального офіційного листа ТПП України від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 з метою підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у випадку невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання через військову агресію російської федерації проти України повинно супроводжуватися принаймні і іншими доказами на підтвердження неможливості виконати зобов`язання в строк та належним чином.

Крім цього, відповідач мав змогу звернутися до ТПП України або відповідної регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин або ж обставин непереборної сили відповідно до регламенту, проте цього не зробив, а причин неможливості звернутися суду не повідомив.

Також суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили або ж випадком) не вважаються: недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника; відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання; відсутність у боржника необхідних коштів.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Також Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зауважує, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів впливу саме воєнного стану на можливість виконання зобов`язань за договором.

Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги стосовоно того, що: «…АТ «ДНІПРОАЗОТ» не погоджується з вказаним рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/144/24, вважає його прийнятим з неправильним застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення, виходячи з наступного.

Щодо неправильного застосування судом норм матеріального права.

Згідно ч.1 ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

В свою чергу, за нормою ч.2 ст.218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Тобто, підстави звільнення від порушення зобов`язання, в тому числі договірного: випадок або непереборна сила (ст.617 ЦК України); надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності (ч.2 ст.218 ГК України).

При дії непереборної сили вина боржника відсутня.

Непереборну силу не лише не можна передбачити, але й не можна запобігти їй будь- якими доступними для особи засобами навіть тоді, коли особа могла передбачити дію непереборної сили.

Ознака об`єктивної невідворотності означає, що негативному впливу подій на зобов`язання неможливо було запобігти за допомогою доступних боржнику в конкретних умовах його діяльності засобів.

Надзвичайність означає, що така подія виходить за межі звичайних умов (обставин) здійснення господарської діяльності. При цьому надзвичайні обставини можуть мати як загальний характер і настати для усіх суб`єктів господарювання (наприклад, оголошення війни), так і особливий характер, коли дія певних обставин позначається на господарській діяльності в окремій сфері господарювання чи на окремих суб`єктах (групах суб`єктів) господарювання.

Невідворотність обставини пов`язана із зовнішнім характером непереборної сили, тобто принциповою неможливістю суб`єкта вплинути на настання чи ненастання певної обставини та контролювати.

Практикою господарських судів сприйняте розуміння обставин непереборної сили як надзвичайних та невідворотних. Так, в п. 46 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 року № 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» звертається увага на те, що підставою для звільнення від господарсько- правової відповідальності, на відміну від цивільно-правової, є обставина, яка характеризується одночасно як ознакою надзвичайності, так і ознакою невідворотності.

Війна - це доволі специфічна та непередбачувана надзвичайна обставина в контексті її масштабів, тривалості, дій ворога, наслідків тощо. За пунктом 24 ст.2 Кодексу цивільного захисту України надзвичайною ситуацією є обстановка на окремій території чи суб`єкті господарювання на ній, яка характеризується порушенням нормальних умов життєдіяльності населення, спричинена катастрофою, аварією, пожежею, стихійним лихом, епідемією, епізоотією, епіфітотією, застосуванням засобів ураження або іншою небезпечною подією, що призвела (може призвести) до виникнення загрози життю або здоров`ю населення, великої кількості загиблих і постраждалих, завдання значних матеріальних збитків, а також до неможливості провадження на ній господарської діяльності.

28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України (далі - ТПП) видала загальний офіційний лист на підставі ст. ст. 14, 14? ЗУ № 671/97-ВР » від 02.12.1997 «Про торгово-промислові палати в Україні» та Статуту ТПП України. Цим листом було засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05.30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який у подальшому було неодноразово продовжено.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України АТ «ДНІПРОАЗОТ» позбулося можливості безпечно та належним чином забезпечувати власну виробничо-господарську діяльність необхідними ресурсами і матеріалами та відновлення такого забезпечення найближчим часом дуже ускладнено.

Враховуючи виниклі негативні, форс-мажорні обставини, наявність цілозмінних простоїв у структурних підрозділах, беручи до уваги наявні факти обстрілів та ураження об`єктів інфраструктури України, суттєвий ризик та небезпеку заподіяння при продовженні виробничих процесів в умовах військових дій непоправної шкоди навколишньому природному середовищу, працівникам та обладнанню підприємства, населенню міста та області, а також з метою недопущення аварійних ситуацій, які можуть призвести до серйозної техногенної катастрофи, Відповідач був змушений

зупинитися на простій відповідно до наказу Голови Правління товариства від 25.02.2022 № 198 «Про простій в АТ «ДНІПРОАЗОТ», яким затверджено Акт про простій у структурних підрозділах АТ «ДНІПРОАЗОТ» від 25.02.2022 (Додаток № 1 до цього наказу) з 8:00 год. 25.02.2022 (копія наказу з додатком є в матеріалах справи).

Пунктом 6.1 Договору визначено, що Сторони звільняються від відповідальності за порушення зобов`язань, передбачених цим Договором, якщо таке порушення сталося внаслідок випадку або дії обставин непереборної сили.

Під таким випадком в цьому Договору розуміються будь-які непередбачувані та не властиві звичайній господарській діяльності Сторони обставини (події), які безпосередньо не обумовлені діями Сторони і не знаходяться в необхідному причинному зв`язку з ними, знаходяться поза впливом Сторони та унеможливлюють повне або часткове виконання нею своїх зобов`язань чи суттєво перешкоджають такому виконанню. До випадку, зокрема, але не виключно, відносяться: війна чи воєнні дії (п. 6.2 Договорів).

Крім того, в п. 6.4 Договору Сторони, відповідно до ст. 219 ГК України, погодили, що окрім випадку та дії обставин непереборної сили підставою для звільнення Постачальника від відповідальності за порушення зобов`язань по Договору є наступні обставини надзвичайного характеру, за умови, що вони негативно впливають на можливість належного виконання Постачальником своїх зобов`язань і виникли без його умислу, зокрема: зупинка роботи всіх чи окремих виробництв (цехів) Постачальника, пов`язаних з виробництвом Хімічної продукції.

Згідно п. 6.5 Договору при настанні зазначених в п.п. 6.2., 6.4. Договорів обставин, якщо вони безпосередньо негативно впливають на можливість виконання Стороною своїх зобов`язань за цим Договором, строк виконання зобов`язань для Сторони продовжується на весь час дії таких обставин. При цьому жодна зі Сторін не має права на відшкодування їй збитків, спричинених відмовою іншої Сторони від виконання зобов`язань і від цього Договору.

Таким чином, затримка з поставкою Відповідачем Позивачу Хімічної продукції за Договором пов`язана виключно з форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) - військовими діями російської федерації проти України, які безпосередньо негативно вплинули на можливість належного виконання Відповідачем своїх зобов`язань та призвели до зупинки роботи його виробництв (цехів), пов`язаних з виробництвом Хімічної продукції, внаслідок простою підприємства з 25.02.2022 р. до теперішнього часу.

Поки Відповідач здійснював свою господарську діяльність, відбувалась належна поставка Позивачу частини Хімічної продукції згідно умов Договору в період з 07.01.2022р. до 15.02.2022р. Це підтверджено і самим Позивачем в його позовній заяві. Отже звернення Позивача до Відповідача листами від 01.06.2022р. та від 21.10.2022р. з вимогами про повернення залишку попередньої оплати за Договором в сумі 703 600,00 грн. взагалі були передчасними та необґрунтованими, оскільки Відповідач за умовами Договору мав право і час на виконання поставок Позивачу Хімічної продукції до 31 грудня 2022року. Після 31.12.2022 року таких вимог про повернення коштів до Відповідача не надходило.

Крім того, в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та повномаштабним наступом військ рф на територію нашої країни, а також введенням з 24.02.2022р. воєнного стану в Україні Указом Президента України №

64/2022 від 24.02.2022 (і подальшими Указами про безперервне продовження воєнного стану до теперішнього часу) виникли загальновідомі обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), визначені пунктами 6.2. та 6.4. Договору, їх наслідки для АТ «ДНІПРОАЗОТ» тривають донині і закінчення зазначених обставин ще не відбулося, тому, враховуючи умови п. 6.5 Договору, строк виконання Відповідачем обов`язку щодо поставки Хімічної продукції Позивачу продовжено на весь час дії таких обставин. Таким чином, є правові підстави вважати, що позовні вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача суми залишку попередньої оплати за Договором в розмірі 703 600,00 грн. є передчасними та не підлягають задоволенню.

Однак, господарським судом при розгляді справи № 904/144/24 та винесенні оскаржуваного рішення не були враховані зазначені обставини непереборної сили та вказані положення Договору, які спростовують наявність у Відповідача простроченої заборгованості по Договору в розмірі 703 600,00 грн., не застосовано пункт 6.5. Договору і приписи ст. 617 ЦК України та ст. 218 ГК України, внаслідок чого вважаємо висновки суду необґрунтованими, а рішення від 11.03.2024 - незаконним.

Щодо порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

З аналізу вищевказаних умов Договору та цієї норми ЦК України вбачається, що відповідальність у вигляді нарахування інфляційних втрат та 3% річних настає для боржника у тому випадку, коли з боку останнього наявне порушення зобов`язання, тобто у даному випадку - це прострочення повернення попередньої оплати. Слід зазначити, що умови Договору не містять строку для виконання Відповідачем обов`язку по поверненню Позивачу попередньої оплати.

Строк виконання Відповідачем обов`язку щодо поставки Хімічної продукції Позивачу за умовами п. 6.5. Договору продовжено на весь час дії форс-мажорних обставин (воєнного стану в Україні), внаслідок яких АТ «ДНІПРОАЗОТ» перебуває в простої, з огляду на що є правові підстави вважати, що Відповідач не допустив прострочення основного свого зобов`язання щодо виконання поставок Позивачу Хімічної продукції, тому у Позивача взагалі ще не виникло права вимагати від Відповідача повернення йому залишку попередньої оплати за цю продукцію, а тим більше нараховувати суми інфляційних втрат та 3% річних за таке начебто прострочення повернення коштів.

Крім того, тим же п. 6.5. Договору визначено, що жодна зі Сторін не має права на відшкодування їй збитків, спричинених відмовою іншої Сторони від виконання зобов`язань і від цього Договору.

Згідно ч. 1 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі

повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Однак, господарський суд Дніпропетровської області при винесенні оскаржуваного рішення не надав належної оцінки аргументам Відповідача щодо наявності у нього форс-мажорних обставин та відповідним доказам, які надані на підтвердження вказаних обставин, внаслідок чого виникла недопоставка Відповідачем Хімічної продукції за Договором, у зв`язку із чим суд неповно з`ясував обставини справи, які мають значення для вирішення справи.»

22.02.2024 до канцелярії Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява про закриття провадження у справі, до якої були додані платіжні інструкції № 1241 від 08.04.2024, №1375 від 11.04.2024 та №1488 від 19.04.2024, згідно яких відповідачем на користь ТОВ «Хімвектор» було перераховано всього 375 000 грн 00коп.

Відсутність доказів на момент розгляду справи судом першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України не залежно від причин неподання позивачем таких доказів.

Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові КГС ВС 28.07.2020 у справі № 904/2104/19.

Враховуючи вищевикладе, додані до заяви про закриття провадження у справі докази не приймаються до уваги колегією суддів, а відповідна заява визнається такою, що не підлягає задоволенню.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2024 у справі №904/144/24 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Акціонерного товариства "Дніпроазот" на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпроазот" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2024 у справі №904/144/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2024 у справі №904/144/24 залишити без змін

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 30.04.2024.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєва