ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2024 року м.Дніпро Справа № 904/165/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Кощеєв І.М.

Розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Першого заступника керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2024 (суддя Манько Г.В.) у справі №904/165/24

за позовом Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах держави в особі Військової частина НОМЕР_1 Національної Гвардії України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсервіс груп»

про визнання недійсним договору про закупівлю та стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Донецька спеціалізована прокуратура у сфері оборони звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом в інтересах держави в особі Військової частина НОМЕР_1 Національної Гвардії про:

-визнання недійсним пункту 3.1 Договору №1 від 05.06.2023 в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 44 050, 00 грн та недійсним пункт 3.1 Договору №2 від 07.06.2023 в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 41 066, 66 грн, що укладені між військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрсервіс груп»;

-стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсервіс груп» на користь військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України грошових коштів у розмірі 87 007,59 грн, з яких: 44 050,00грн - сума сплаченого ПДВ згідно з пунктом 3.1 Договору №1 від 05.06.2023, 731,35 грн - 3%річних та 255,99 грн - інфляційні втрати на указану суму боргу; 41066,66 грн - сума сплаченого ПДВ згідно з пунктом 3.1 Договору №2 від 07.06.2023, 664,94 грн - 3% річних та 238,65 грн - інфляційні втрати на указану суму боргу.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2024 у справі №904/165/24 позов задоволено частково.

Визнано недійсним пункт 3.1 Договору №1 від 05.06.2023 в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 44 050 грн.

Визнано недійсним пункт 3.1 Договору №2 від 07.06.2023 в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 41 066, 66 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсервіс груп» на користь військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України грошові кошти 44 050 грн. - сума сплаченого ПДВ згідно з пунктом 3.1 Договору №1 від 05.06.2023, 41 066, 66 грн. - сума сплаченого ПДВ згідно з пунктом 3.1 Договору №2 від 07.06.2023, судовий збір 9 018 грн. 21 коп.

В решті позову відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки замовником товару за договорами виступає військова частина НОМЕР_1 , наведені пункти 3.1 договорів суперечать 32 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість у розмірі 20 %. З цих підстав суд першої інстанції визнав недійсними договори в частині включення до ціни договору податку на додану вартість та стягнув 85 118, 66 грн (44 050 грн+ 41 066,66 грн) безпідставно набутих коштів.

В той же час, судом першої інстанції було відмовлено у стягненні 3 % річних та інфляційних втрат з підстав того, що прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання було відсутнє, а обов`язок повернення спірних грошових сум, оплата яких обумовлена пунктами 3.1 оспорюваних договорів, може виникнути у відповідача після набрання рішенням законної сили в частині визнання пунктів 3.1 Договорів недійсними та застосування наслідків, передбачених приписами ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з рішенням суду, Перший заступник керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2024 у справі № 904/165/24 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 3% річних та інфляційних втрат та ухвалити в цій частині нове рішення і, яким позов задовольнити.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційну скаргу обґрунтовано настуним:

У відповідача виникає обов`язок щодо повернення суми коштів, які набуті без достатньої правової підстави, разом із нарахованими на них згідно ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за весь час використання таких коштів, оскільки відповідач фактично неправомірно користувався грошовими коштами з моменту їх отримання.

Як вбачається із наведеного у позовній заяві розрахунку 3 % річних та інфляційних витрат, вони були нараховані за періоди з 10.06.2023 по 28.12.2023 та з 15.06.2023 по 28.12.2023 відповідно. За вказаних обставин суд мав би перевірити здійснений прокурором розрахунок 3 % річних та інфляційних витрат та мав постановити рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 396,29 грн 3 % річних та 494,64 грн інфляційних втрат.

Варто звернути особливу увагу на той факт, що відповідачем згідно з поданої 14.03.2024 до суду заяви повністю і беззаперечно визнано позовну заяву прокурора, в тому числі і щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Враховуючи, що повне рішення суду складено 15.03.2024 суд мав би врахувати вказану заяву при розгляді справи і повністю задовольнити позов.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.

Ухвалою суду від 05.04.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/165/24. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №904/165/24.

10.04.2024 до Центрального апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 904/165/24.

Ухвалою суду від 11.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною Першого заступника керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2024 у справі №904/165/24 Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України та товариством з обмеженою відповідальністю "Укрсервіс Груп" підписано договір №1 про закупівлю товарів для забезпечення потреб безпеки і оборони від 05.06.2023р. (далі Договір).

Продавець зобов`язується на умовах та в терміни визначені ним Договором поставити Замовнику товари спеціального призначення (далі -Товар), кількість, асортимент та обсяг яких зазначені у специфікації (Додаток №1), що додається до цього Договору і є невід`ємною його частиною, а Замовник - прийняти і оплатити за Товар (п. 1.1 Договору).

Товар купується для потреб військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (п. 1.2 Договору).

Даний договір укладений відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2022 № 1275 "Про затвердження особливостей здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану" та наказу командувача Національної гвардії України від 18.11.2022 № 401 "Про деякі питання здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану" (п. 1.3 Договору).

Загальна сума Договору складає: 264 300.00 грн. (п. 3.1 Договору).

Ціна на Товар не може бути змінена Продавцем в односторонньому порядку після укладання цього Договору та до повного його виконання Сторонами (п. 3.2 Договору).

Ціна цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою Сторін (п. 3.3 Договору).

Ціни на Товар за Договором встановлюється в національній валюті України (п. 3.4 Договору).

Розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником вартості поставленого Товару, на умовах 100% оплати протягом 7 календарних днів, після отримання замовником Товару, та підписання Сторонами видаткової накладної (п. 4.1 Договору).

Розрахунок Замовником за Товар здійснюється у національній валюті України шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця у термін, визначений у відповідному рахунку на оплату. Проведення оплати за Товар є підставою для отримання товару і переходу права власності на Товар до Замовника (п. 4.2 Договору).

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до закінчення правового режиму воєнного стану але не пізніше 31.12.2023р., а в частині взаєморозрахунків - до їх повного виконання (п. 10.1 Договору).

Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України та товариством з обмеженою відповідальністю "Укрсервіс Груп" підписано специфікацію, що є Додатком №1 до договору №1 від 05.06.2023р. на суму 220 250 грн. та ПДВ 44 050 грн.

Згідно видаткової накладної №УГ-0000094 від 06.06.2023р. товариством з обмеженою відповідальністю "Укрсервіс Груп" поставлено Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України товар на загальну суму з ПДВ 264 300 грн. (ПДВ 44 050 грн.).

Згідно платіжної інструкції №2018 від 07.06.2023р. Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України перераховано товариству з обмеженою відповідальністю "Укрсервіс Груп" 264 300 грн. згідно видаткової накладної УГ-0000094 від 06.06.2023р. та договору 1 від 05.06.2023р. у т.ч. ПДВ - 44050 грн.

До матеріалів справи позивачем долучено податкову накладну від 06.06.2023р. згідно, якої обсяги постачання (база оподаткування) без урахування податку на додану вартість становить 220 250 грн. та суми податку на додану вартість 44 050 грн.

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулась до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсервіс Груп" з претензією від 21.10.2023р. №40/35/12-3483 щодо повернення понадміру сплачених коштів, а саме щодо повернення суми ПДВ за Договором №1 про закупівлю товарів для забезпечення потреб безпеки і оборони від 05.06 2023 року у розмірі 44 050 грн.

Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України та товариством з обмеженою відповідальністю "Укрсервіс Груп" підписано договір №2 про закупівлю товарів для забезпечення потреб безпеки і оборони від 07.06.2023р. (далі Договір).

Продавець зобов`язується на умовах та в терміни визначені цим Договором поставити Замовнику товари спеціального призначення (далі -Товар), кількість, асортимент та обсяг яких зазначені у специфікації (Додаток №1), що додається до цього Договору і є невід`ємною його частиною, а Замовник - прийняти і оплатити за Товар (п. 1.1 Договору).

Товар купується для потреб військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (п. 1.2 Договору).

Даний договір укладений відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2022 № 1275 "Про затвердження особливостей здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану" та наказу командувача Національної гвардії України від 18.11.2022 № 401 "Про деякі питання здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану" (п. 1.3 Договору).

Загальна сума Договору складає: 246 400.00 грн. (п. 3.1 Договору).

Ціна на Товар не може бути змінена Продавцем в односторонньому порядку після укладання цього Договору та до повного його виконання Сторонами (п. 3.2 Договору).

Ціна цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою Сторін (п. 3.3 Договору).

Ціни на Товар за Договором встановлюється в національній валюті України (п. 3.4 Договору).

Розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником вартості поставленого Товару, на умовах 100% оплати протягом 7 календарних днів, після отримання замовником Товару, та підписання Сторонами видаткової накладної (п. 4.1 Договору).

Розрахунок Замовником за Товар здійснюється у національній валюті України шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця у термін, визначений у відповідному рахунку на оплату. Проведення оплати за Товар є підставою для отримання товару і переходу права власності на Товар до Замовника (п. 4.2 Договору).

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до закінчення правового режиму воєнного стану але не пізніше 31.12.2023р., а в частині взаєморозрахунків - до їх повного виконання (п. 10.1 Договору).

Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України та товариством з обмеженою відповідальністю "Укрсервіс Груп" підписано специфікацію, що є Додатком №1 до договору №2 від 07.06.2023р. на суму 205 333 грн. 34 коп. та ПДВ 41 066 грн. 66 коп.

Згідно видаткової накладної №УГ-0000095 від 08.06.2023р. товариством з обмеженою відповідальністю "Укрсервіс Груп" поставлено Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України товар на загальну суму з ПДВ 246 400 грн. (ПДВ 41066, 66 грн.)

Згідно платіжної інструкції №2021 від 12.06.2023р. Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України перераховано товариству з обмеженою відповідальністю "Укрсервіс Груп" 246 400 грн. згідно видаткової накладної УГ-0000095 від 08.06.2023р. та договору 2 від 08.06.2023р. у т.ч. ПДВ - 41 066 грн. 66 коп.

До матеріалів справи долучено податкову накладну від 08.06.2023р. згідно, якої обсяги постачання (база оподаткування) без урахування податку на додану вартість становить 205 333 грн. 33 коп. та суми податку на додану вартість 41 066 грн. 66 коп.

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулась до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсервіс Груп" з претензією від 21.10.2023р. №40/35/12-3484 щодо повернення понадміру сплачених коштів, а саме щодо повернення суми ПДВ за Договором №2 у розмірі 41 066 грн. 66 коп.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в силу наступного:

Предметом апеляційного перегляду є рішення господарського суду в частині відмови в задоволені позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь військової часини НОМЕР_1 Національної гвардії України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на безпідставно отримані грошові кошти.

Враховуючи вищевикладене, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині встановлення обставин ттого, що оскільки замовником товару за договорами виступає військова частина НОМЕР_1 , спірні пункти 3.1 договорів суперечать 32 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України щодо включення до договірної ціни податку на додану вартість у розмірі 20 % та визнання недійсними договорів в цій частині, того, що підлягають поверненню 85 118, 66 грн (44 050 грн + 41 066,66 грн) безпідставно набутих коштів.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що: «….Згідно з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Отже, дія статті 625 Цивільного кодексу України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Тому, в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки боржником порушено позадоговірне (деліктне) грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду 07.02.2024 у справі № 910/3831/22 (провадження № 12-45гс23), від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), якою було підтверджено аналогічний висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 15.04.2015 у справі № 910/2899/14 та у постанові від 01.06.2016 у справі №910/22034/15, а також у постанові Верховного Суду від 15 липня 2021 у справі № 910/6053/19.

У постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (пункт 6.20).

Таким чином, у справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною другою статті 625 ЦК України.

Відтак у даному випадку, розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами встановлено законом, а саме частиною другою статті 625 ЦК України.

Можливість нарахування процентів та інфляційної складової за неправомірне користування чужими грошовими коштами на підставі ст. 1212 ЦК України виникає у кредитора з моменту встановлення факту користування такими коштами без відповідної правової підстави до моменту усунення відповідного порушення шляхом повернення коштів.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25.02.2020 у справі № 922/748/19.

А тому, у відповідача виникає обов`язок щодо повернення суми коштів, які набуті без достатньої правової підстави, разом із нарахованими на них згідно ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за весь час використання таких коштів, оскільки відповідач фактично неправомірно користувався грошовими коштами з моменту їх отримання.

Як вбачається із наведеного у позовній заяві розрахунку 3 % річних та інфляційних витрат, вони були нараховані за періоди з 10.06.2023 по 28.12.2023 та з 15.06.2023 по 28.12.2023 відповідно.

За вказаних обставин суд мав би перевірити здійснений прокурором розрахунок 3 % річних та інфляційних витрат та мав постановити рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 396,29 грн 3 % річних та 494,64 грн інфляційних втрат.

Правомірність нарахування 3 % річних та інфляційних втрат в аналогічних правовідносинах також підтверджується постановою Верховного Суду від 14.11.2023 у справі № 910/2416/23.

Варто звернути особливу увагу на той факт, що відповідачем згідно з поданої 14.03.2024 до суду заяви повністю і беззаперечно визнано позовну заяву прокурора, в тому числі і щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Враховуючи, що повне рішення суду складено 15.03.2024 суд мав би врахувати вказану заяву при розгляді справи і повністю задовольнити позов…».

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Отже, передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22 зазначила, що зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає у особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно.

В іншому випадку б без судового рішення зобов`язання з повернення безпідставно отриманих коштів не виникало б узагалі, тобто якби позивач не звернувся до суду, то відповідач не мав би обов`язку повернути йому безпідставно отримані кошти. Такий підхід суперечив би засадам добросовісності, розумності та справедливості зобов`язання, передбаченим у частині третій статті 509 ЦК України.

Враховуючи, що матеріали справи містять заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсервіс груп» про визнання позову (а.с. 77) та позовні вимоги про стягнення грошових коштів у сумі 87007,59 грн визнає повінстю, колегія суддів не перевіряє правильність розрахунку 3% річних та інфляційних витрат наданий прокурором.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;

Відповідно до пунктів 3,4 частини 1, частини 2 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р.).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Таким чином, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального судом першої інстанцій під час прийняття оскаржуваного рішення знайшли своє підтвердження.

З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2024 у справі №904/165/24 підлягає скасуванню в частині відмови про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а апеляційна скарга Першого заступника керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, відповідно, підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 3633,60 грн покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрсервіс груп».

Прокурором сплачено 10900,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Оскільки предметом апеляційного оскарження є рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні 1 396,29 грн 3 % річних та 494,64 грн інфляційних втрат, судовий збір за подання апеляційної скарги становить 4 542,00 грн.

З урахуванням подання апеляційної скарги в електроній формі, при розрахунку суми судового збору за подання апеляційної скарги підлягає застосуванню понижений коефіцієнт 0,8. Відповідно, вимога Першого заступника керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони щодо стягнення з відповідача судових витрат, у тому числі зі сплати судового збору в сумі 10900,80 грн за подачу апеляційної скарги на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, колегія суддів задовольняє частково на суму 3633,60 грн.

Переплачена сума судового збору у розмірі 7 267,20 грн підлягає поверненню за відповідним клопотанням апелянта.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями п. 2 ч. 1 ст. 231, 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2024 у справі №904/165/24 задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2024 у справі №904/165/24 в частині відмови 1 396,29 грн 3 % річних та 494,64 грн інфляційних втрат - скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення, виклавши абзаци 1, 4 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРСЕРВІС ГРУП» (49000, Дніпропетровська обл., м.Дніпро, вул. Виконкомівська, буд. 11, оф. 3, код ) на користь військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) грошові кошти 44050 грн. - сума сплаченого ПДВ згідно з пунктом 3.1 Договору №1 від 05.06.2023, 41 066, 66 грн. - сума сплаченого ПДВ згідно з пунктом 3.1 Договору №2 від 07.06.2023, 1 396,29 грн 3 % річних та 494,64 грн інфляційних втрат, судовий збір 9084 грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсервіс груп» (49000, Дніпропетровська обл., м.Дніпро, вул. Виконкомівська, б чс уд. 11, оф. 3, ) витрати зі сплати судового збору в сумі 3633,60 грн за подачу апеляційної скарги на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (рахунок UA0025746, МФО 820172 в ДКСУ м. Київ, )

Доручити господарському суду Дніпропетровської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 30.04.2024.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв