ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

про відмову в задоволенні відводу

25 квітня 2024 року Справа № 915/301/24

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши заяву про відвід судді по справі

за позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль», Каботажний спуск, 18, м. Миколаїв, 54020 ()

електронна пошта:

до відповідача Фізичної особи-підприємця Потапенко Миколи Васильовича, АДРЕСА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача Фізичної особи-підприємця Бакаржі Олександра Олександровича, АДРЕСА_2 (код РНОКПП НОМЕР_2 )

про стягнення коштів в сумі 225 041, 23 грн.

без повідомлення (виклику) учасників

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернулось Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» з позовною заявою, в якій просить суд:

1. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Потапенко Миколи Васильовича частини боргу, а саме основного боргу за теплову енергію в сумі 98 086, 49 грн.; інфляційних втрат в сумі 10 774, 30 грн.; 3 % річних в сумі - 3 653, 94 грн.; пеню в сумі 5, 88 грн. та 1 687, 81 грн. судового збору на користь ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ».

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бакаржі Олександра Олександровича частини боргу, а саме основного боргу за теплову енергію в сумі 98 086, 49 грн.; інфляційних втрат в сумі 10 774, 31 грн.; 3 % річних в сумі - 3 653, 94 грн.; пеню в сумі 5, 88 грн. та 1 687, 81 грн. судового збору на користь ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ».

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання на 25.04.2024.

24.04.2024 до Господарського суду Миколаївської області через підсистему «Електронний суд» від відповідача Потапенка Миколи Васильовича надійшла заява про відвід судді (вх. № 4932/24 від 24.04.2024), в якій відповідач просить суд відвести суддю Господарського суду Миколаївської області Олейняш Е.М. від участі в розгляді справи № 915/301/24 за позовом ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ФОП Потапенко М.В., ФОП Бакаржі О.О. про стягнення заборгованості.

Заява з посиланням на п. 5 ч. 1 ст. 35 ГПК України мотивована тим, що суддя Господарського суду Миколаївської області Олейняш Е.М. не може приймати участь у розгляді відповідної справи з огляду на грубе порушення основних засад та принципів судочинства, що полягають в наступному:

- позовна заява не містить відомостей про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, що є грубим порушенням вимог п. 8 ч. 3 ст. 162 ГПК України;

- посилаючись на ч. 2-5 ст. 91 ГПК України, відповідач зазначає, що позивачем до позовної заяви долучено копію свідоцтва про державну реєстрацію ФОП та свідоцтва про сплату єдиного податку (додаток 6), копію паспорту відповідача та ідентифікаційного коду (додаток 7), копію договору дарування (додаток 8), копію свідоцтва про право власності (додаток 9), що посвідченні позивачем. Однак оригінали вказаних документів фактично відсутні у позивача, джерела отримання їх копій позивачем не зазначено. Крім того, долучені до позовної заяви копії рахунків за послугу з постачання теплової енергії та актів надання послуг (додаток 19) взагалі не посвідчені позивачем.

Вказані грубі порушення процесуального Закону є підставою для залишення позовної заяви без руху відповідно до ст. 174 ГПК України.

- з відкритих джерел Судової влади України та Єдиного державного реєстру судових рішень відповідачу стало відомо про те, що наприкінці січня 2024 року позивач вже звертався до Господарського суду Миколаївської області із позовними вимогами до тих же відповідачів щодо стягнення в рівних частинах боргу за спожиту теплову енергію (справа № 915/21/24). Та вже в березні 2024 року позивач звернувся до суду із позовною заявою щодо розгляду якої відкрито провадження по даній справі № 915/301/24, де позивач висуває вимоги щодо стягнення заборгованості із наданням тотожного позову та доказів. При цьому до даної позовної заяви також нібито надано копію рішення виконкому ММР від 29.03.2022 № 263 (додаток 17), однак по факту долучено копію рішення від 28.03.2022 року № 263. Також до позовної заяви не додано доказів постачання відповідачам теплової енергії з метою теплозабезпечення нежитлових приміщень, як і не вказано в самій позовній заяві посилання на додані до неї рахунки, акти надання послуг, відомості споживання теплової енергії, мети їх надання та взаємозв`язок із позовними вимогами.

Відповідач вважає, що вказані обставини можуть свідчити не тільки про порушення рівності сторін та справедливого судового розгляду справи, а і про штучне створення умов для призначення складу суду щодо розгляду позовних вимог ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» до відповідачів. Враховуючи викладене, відповідач зазначає, що в нього повністю відсутня довіра до призначеного складу суду у справі та вищенаведене є достатніми та вагомими підставами для відводу судді Олейняш Е.М. від розгляду даної справи.

Заява обґрунтована приписами ст. 35, 38, 42, 46 Цивільного процесуального кодексу України, п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, рішеннями ЄСПЛ по справах «Сокуренко і Стригун проти України», «Занд проти Австрії», «Білуха проти України», «Хаушільдт проти Данії».

Відповідно до ч. 1-2 ст. 39 ГПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 ГПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Відповідно до ч. 7 ст. 39 ГПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 8 ст. 39 ГПК України суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Відповідно до ч. 11 ст. 39 ГПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання на 25.04.2024.

Заява про відвід судді надійшла до суду через підсистему «Електронний суд» 24.04.2024. Отже, в силу ч. 2, 3 ст. 39 ГПК України заява про відвід судді розглядається судом, який розглядає справу.

Враховуючи, що відвід надійшов поза межами судового засідання, відповідно заява розглядається судом у порядку письмового провадження (ч. 7 ст. 39 ГПК України).

Розглянувши заяву про відвід судді, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суд зазначає, що запровадження законодавцем інституту відводу судді, унормованого в положеннях ст. 35-40 ГПК України, мало на меті в першу чергу уникнення будь-яких ризиків можливості порушення основних засад (принципів) господарського судочинства, якими є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, та забезпечення гарантії дотримання декларованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року прав на судовий захист при зверненні особи до суду з метою їх реалізації.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 38 ГПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-4 частини першої статті 35 цього Кодексу, статті 36 цього Кодексу, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Визначення юридичного змісту оціночної категорії "безсторонній суд" зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Конкретизуючи суб`єктивний критерій, Європейський суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді.

В рішенні Європейський суд з прав людини у справі "Білуха проти України" (Заява № 33949/02) від 9 листопада 2006 року вказано: "стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного".

У пункті 49 рішення у справі "Білуха проти України" Європейський суд з прав людини з посиланням на свою усталену практику зазначає, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

У пункті 52 цього ж рішення щодо об`єктивного критерію зазначено, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Європейський суд з прав людини також звертає увагу на те, що для вирішення питання про незалежність суду з точки зору статті 6 § 1 Конвенції необхідно брати до уваги серед іншого, на ... існування гарантій проти зовнішнього тиску та наявність зовнішніх ознак незалежності (п. 80 рішення Суду по справі Салов проти України № 65518/01 від 06.09.2005 року).

У світлі прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім (див.: Hauschidt v. Denmark judgment of 24 May 1989, Series A. No. 154, p. 48).

Щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно подати докази фактичної наявності упередженості судді для відводу його від справи, оскільки існує презумпція неупередженості судді. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої зацікавленості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. З цього питання Європейський суд з прав людини зазначив, що у контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного.

Не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Розглянувши матеріали вищевказаної заяви про відвід судді, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Щодо посилань відповідача на те, що позовна заява не містить відомостей про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, що є грубим порушенням вимог п. 8 ч. 3 ст. 162 ГПК України, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

В позовній заяві позивач зазначив: "Також, Позивач зазначає про наявність оригіналів документів, копії яких додано до позовної заяви, як у Позивача так і у Відповідача".

Враховуючи вищевикладене, твердження відповідача про те, що позовна заява не містить відомостей про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, є безпідставними. Отже, підстави для залишення позовної заяви без руху на підставі ч. 1 ст. 174 ГПК України з підстав недотримання позивачем вимог п. 8 ч. 3 ст. 162 ГПК України відсутні.

Щодо посилань відповідача на неналежне засвідчення / незасвідчення позивачем доказів, долучених до матеріалів позовної заяви, то суд зазначає наступне. По-перше, приписами ст. 174, 175 ГПК України не передбачено такої підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі тощо як подання неналежним чином засвідчених / незасвідчених документів. По-друге, положеннями ст. 73-81, 91-92 ГПК України врегульовано порядок та строки подання доказів, вимоги до доказів, витребування доказів, в т.ч. оригіналів доказів, а також наслідки недотримання вимог процесуального закону щодо доказів. Отже, питання належності та допустимості доказів у справі вирішується судом під час розгляду справи, а не на стадії вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду.

Щодо посилань відповідача на наявність в провадженні суду справи № 915/21/24, то суд зазначає наступне.

В провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа № 915/21/24 за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (код 40075815) до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_3 ) про стягнення 13 628,47 грн. (ухвала про відкриття провадження у справі від 10.01.2024).

Відповідачем у даній справі жодним чином не зазначено яким чином вищевказана справа № 915/21/24 та дана справа № 915/301/24 є пов`язаними.

Водночас з Автоматизованої системи "Діловодство господарського суду" судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2024 по справі № 915/91/24 за позовом Приватного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль" (код 30083966) до відповідача-1 Фізичної особи-підприємця Потапенка Миколи Васильовича (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), до відповідача-2 Фізичної особи-підприємця Бакаржі Олександра Олександровича (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) про стягнення 187 263, 94 грн. повернуто Приватному акціонерному товариству "Миколаївська теплоелектроцентраль" позовну заяву № 01-09/192 від 26.01.2024 (вх. № 1220/24 від 30.01.2024) разом з доданими до неї документами.

Відповідно до ч. 8 ст. 174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Право повторного звернення до господарського суду в загальному порядку також роз`яснено в ухвалі від 21.02.2024 по справі № 915/91/24.

Відповідачем у даній справі взагалі не зазначено підставу для відводу судді в контексті звернення позивача до суду в межах справи № 915/91/24.

Щодо посилань відповідача на те, що позивачем не додано доказів постачання відповідачам теплової енергії з метою теплозабезпечення нежитлових приміщень, як і не вказано в самій позовній заяві посилання на додані до неї рахунки, акти надання послуг, відомості споживання теплової енергії, мети їх надання та взаємозв`язок із позовними вимогами, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ГПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Отже, вказані обставини входять безпосередньо у предмет доказування у справі, правова оцінка обставинам у справі на підставі досліджених судом доказів може надаватись судом виключно під час розгляду справи по суті. Суд зазначає, що під вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі (ст. 176 ГПК України), залишення позовної заяви без руху (ст. 174 ГПК України), повернення позовної заяви (ст. 174 ГПК України), відмови у відкритті провадження у справі (ст. 175 ГПК України), а також під час вирішення питання про відвід судді (ст. 38 ГПК України) судом не надається правова оцінка обставинам у справі.

Будь-яких інших підстав для відводу судді Олейняш Е. М., а також доказів на їх підтвердження відповідачем не подано. Заява про відвід судді ґрунтується на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ (п. 1.2.1 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Заявником не надано жодного доказу (ст. 74 ГПК України) на підтвердження обставин щодо упередженості чи заінтересованості судді Олейняш Е.М. у розгляді справи № 915/301/24.

Отже, доводи відповідача у заяві про відвід судді Олейняш Е. М. про те, що її дії містять сумнів в неупередженості та об`єктивності, а також заінтересованість у результаті розгляду справи (п. 3, 5 ч. 1 ст. 35 ГПК України) ґрунтуються виключно на власній оцінці викладених заявником обставин та припущеннях, є необґрунтованими та такими, що зводяться до оцінки процесуальних дій судді. Отже, вказані заявником обставини не можуть бути підставою для відводу судді. Інших обставин, які викликають у заявника сумнів у неупередженості або об`єктивності судді чи заінтересованості у результаті розгляду справи, не зазначено та відповідних доказів не подано. На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про необгрунтованість заявленого відводу та відсутність передбачених статтями 35, 36 ГПК України підстав для відводу судді Олейняш Е. М. у справі № 915/301/24, у зв`язку з чим дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про відвід судді (вх. № 4932/24 від 24.04.2024).

Керуючись ст. 35-36, 39, 232-235, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви відповідача Фізичної особи-підприємця Потапенка Миколи Васильовича про відвід судді (вх. № 4932/24 від 24.04.2024).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду (ст. 235, 255 ГПК України).

Ухвалу підписано 25.04.2024

Суддя Е. М. Олейняш