УХВАЛА

м. Київ

03.05.2024Справа № 910/527/24

За заявою Приватного акціонерного товариства "ЕНЕРГООБЛІК"

про забезпечення позову

у справі № 910/527/24

За позовом Приватного акціонерного товариства "ЕНЕРГООБЛІК"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

2. Акціонерного товариства "Банк Альянс"

про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню,

Суддя Ломака В.С.

Без виклику представників учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

15.01.2024 року Приватне акціонерне товариство "Енергооблік" (далі - позивач, Товариство) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - відповідач-1, Оператор ГТС) та Акціонерного товариства "Банк Альянс" (далі - відповідач-2, Банк) про визнання виданої відповідачем-2 15.06.2023 року банківської гарантії № 2446-23 такою, що не підлягає виконанню.

16.01.2024 року через систему "Електронний суд" надійшла заява Товариства про забезпечення позову, в якій останнє просило суд заборонити Банку вчиняти будь-які дії щодо перерахування/стягнення грошових коштів у розмірі 1 413 780,00 грн. з Товариства за гарантією від 15.06.2023 року № 2446-23, яка була надана в якості забезпечення виконання договору від 23.06.2023 року № .

Ухвалою від 17.01.2024 року господарський суд міста Києва відмовив у задоволенні вищенаведеної заяви Товариства про забезпечення позову.

Разом із тим, ухвалою від 17.01.2024 року господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/527/24, вирішив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 13.02.2024 року.

02.02.2024 року через систему "Електронний суд" надійшов відзив Оператора ГТС від 29.01.2024 року № ТОВВИХ-24-1487 на позовну заяву, в якому останній вказав, що позивач передбачені договором від 23.06.2023 року № роботи І етапу (обстеження, розробка, подання на експертизи, усунення зауважень та отримання результатів експертиз робочої документації, які мали бути завершені протягом 120 днів, тобто не пізніше 21.10.2023 року) частково виконав лише 21.11.2023 року. Зважаючи на порушення термінів завершення робіт по І етапу, 30.11.2023 року на адресу підрядника направлено вимоги про сплату штрафних санкцій, які залишені останнім без задоволення. Враховуючи викладене, у замовника (бенефіціара) на підставі пункту 10.9.5 договору від 23.06.2023 року № виникло право одержати задоволення своїх вимог, передбачених умовами цього правочину та чинним законодавством України, на умовах, визначених гарантією № 2446-23. За таких обставин, Оператор ГТС наголосив, що у межах спірних правовідносин настав гарантійний випадок, що свідчить про безпідставність позовних вимог Товариства.

05.02.2024 року через систему "Електронний суд" надійшли сформовані у системі 02.02.2024 року додаткові пояснення Банку, в яких останній вказав про неможливість однозначно встановити відповідність вимоги Оператора ГТС умовам гарантії № 2446-23.

09.02.2024 року через систему "Електронний суд" надійшла сформована у вказаній системі 08.02.2024 року заява позивача про участь його представника у підготовчому засіданні, призначеному на 13.02.2024 року, в режимі відеоконференції. Ухвалою від 12.02.2024 року господарський суд міста Києва задовольнив означену заяву Товариства.

У підготовчому засіданні 13.02.2024 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу, якою продовжив строк проведення підготовчого провадження у справі № 910/527/24 на 30 днів; встановив позивачу строк на подання відповіді на відзиви відповідачів на позовну заяву до 23.02.2024 року; встановив відповідачам строк на подання заперечень до 08.03.2024 року, а також відклав підготовче засідання на 20.03.2024 року.

23.02.2024 року через систему "Електронний суд" надійшла сформована у вказаній системі 22.02.2024 року відповідь Товариства на відзив Оператора ГТС на позовну заяву, в якій позивач вказав, що строк виконання основного зобов`язання Товариства за договором від 23.06.2023 року № закінчується лише 23.06.2024 року, роботи наразі тривають та виконуються в повному обсязі без претензій та зауважень, а твердження відповідача-1 про порушення строків одного з етапів не можна ототожнювати з неналежним виконання основного зобов`язання, адже такий строк ще не минув та не може бути підставою для настання гарантійного випадку.

11.03.2024 року через систему "Електронний суд" надійшли сформовані у вказаній системі 08.03.2024 року заперечення Оператора ГТС, в яких останній звернув увагу на те, що недотримання строків виконання кожного окремого етапу робіт є неналежним виконанням договору підряду від 23.06.2023 року № та передумовою настання гарантійного випадку в межах спірних правовідносин.

15.03.2024 року через систему "Електронний суд" надійшла заява позивача про участь його представника у підготовчому засіданні, призначеному на 20.03.2024 року, а також в усіх інших призначених у цій справі судових засіданнях, у режимі відеоконференції. Ухвалою від 18.03.2024 року господарський суд міста Києва частково задовольнив означену заяву Товариства.

До початку призначеного підготовчого засідання 20.03.2024 року через систему "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення позивача по суті спору.

Ухвалою від 20.03.2024 року господарський суд міста Києва закрив підготовче провадження у справі № 910/527/24 та призначив її до судового розгляду по суті на 24.04.2024 року.

12.04.2024 року через систему "Електронний суд" надійшла заява позивача про участь його представника у судовому засіданні, призначеному на 24.04.2024 року, в режимі відеоконференції. Ухвалою від 15.04.2024 року господарський суд міста Києва задовольнив наведену заяву Товариства.

До початку призначеного судового засідання 24.04.2024 року через систему "Електронний суд" надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Враховуючи наведені обставини, у судовому засіданні 24.04.2024 року оголошувалася перерва до 22.05.2024 року.

02.05.2024 року через систему "Електронний суд" надійшла заява Товариства від 02.05.2024 року про забезпечення позову, в якій останнє просило суд заборонити Банку вчиняти будь-які дії щодо перерахування/стягнення грошових коштів у розмірі 1 413 780,00 грн. з Товариства за гарантією від 15.06.2023 року № 2446-23, яка була надана в якості забезпечення виконання договору від 23.06.2023 року № .

В обґрунтування означеної заяви Товариство посилалося на те, що 23.06.2023 року між ним та Оператором ГТС був укладений договір № , за умовами якого заявник зобов`язався на свій ризик надати послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пунктів вимірювання витрати газу для забезпечення вимірювання малих витрат на ГРС Більськ, ГРС Божкове, ГРС Гряково, ГРС Мартинівка, ГРС Рунівщина Лубенського ЛВУМГ), а замовник, у свою чергу, - прийняти та оплатити такі роботи.

15.06.2023 року Банк в якості забезпечення виконання зобов`язань заявника за договором від 23.06.2023 року № надав Товариству гарантію № 2446-23 на суму 1 413 780,00 грн.

11.01.2024 року Оператор ГТС заявив до Банку вимогу щодо отримання суми грошових коштів у розмірі 1 413 780,00 грн. за банківською гарантією від 15.06.2023 року № 2446-23. У той же час Банк, у свою чергу, направив на адресу Товариства вимогу про сплату суми гарантії в розмірі 1 413 780,00 грн. протягом двох банківських днів, яку позивач отримав у січні 2024 року. Крім того, 01.05.2024 року Банк повторно направив Товариству аналогічну вимогу про сплату протягом двох банківських днів суми гарантії в розмірі 1 413 780,00 грн.

Враховуючи безпідставність та неправомірність вимоги Оператора ГТС щодо отримання суми грошових коштів у розмірі 1 413 780,00 грн. за банківською гарантією від 15.06.2023 року № 2446-23, заявник вказував на те, що невжиття запропонованого ним заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний спосіб захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Розглянувши подану Товариством заяву про забезпечення позову від 02.05.2024 року, суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

У вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Системний аналіз положень частини 1 статті 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви із застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача (заявника) від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити останньому реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача (заявника), в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням зазначених принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Принцип рівності перед законом і судом в процесуальному аспекті означає рівність суб`єктивних процесуальних прав усіх учасників судового процесу незалежно від їх особистих якостей (правового статусу, майнового стану), визначення процесуального становища учасників судочинства тільки процесуальним законодавством і ніяким іншим, визначення процесуального порядку розгляду справ певною процесуальною формою.

У матеріальному аспекті принцип рівності повинен розумітися так, що до всіх учасників процесу матеріальний закон має застосовуватися однаково (право є застосуванням рівного масштабу до різних осіб).

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони в процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Суд звертає увагу на те, що позовні вимоги Товариства у справі № 910/527/24 є немайновими, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, а отже в даному випадку має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Аналогічний висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року в справі № 910/1040/18.

При дослідженні та наданні оцінки доводам заявника щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Банку вчиняти будь-які дії щодо перерахування/стягнення грошових коштів у розмірі 1 413 780,00 грн. з Товариства за гарантією від 15.06.2023 року № 2446-23, судом враховано, що підставою для пред`явлення вимог до гаранта є порушення принципалом виконання своїх зобов`язань перед бенефіціаром за основним зобов`язанням.

Так, за змістом частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України гарантія є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно із статтею 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до частини 1 статті 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Зі змісту вищенаведених нормативних приписів вбачається, що гарант сплачує бенефіціару відповідну суму за гарантією при настанні гарантійного випадку, під яким розуміється невиконання або неналежне виконання принципалом своїх зобов`язань. При цьому, наявність факту порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією, встановлюється гарантом при настанні так званого гарантійного випадку та розгляді вимоги кредитора про сплату грошової суми, в якій останній повинен вказати, у чому полягає порушення принципалом основного зобов`язання, і, відповідно, гарант здійснює платіж по гарантії лише у випадку невиконання чи неналежного виконання принципалом основного зобов`язання, що забезпечене. Натомість відсутність такого порушення основного зобов`язання, забезпеченого гарантією, може бути, зокрема, підставою для відмови у задоволенні вимог бенефіціара (кредитора) гарантом при розгляді вимоги кредитора про сплату грошової суми за гарантією.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16.12.2019 року в справі № 910/10808/19, від 18.01.2023 року в справі № 910/3334/22.

Крім того, суд повторно звертає увагу Товариства на те, що за умовами частини 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Разом із тим, враховуючи вищенаведені обставини, задоволення поданої Товариством заяви про забезпечення позову призведе до фактичного часткового вирішення спору по суті щодо виконання гарантом зобов`язання сплатити визначену в гарантії суму, внаслідок чого кредитор буде позбавлений можливості отримати належні йому суми протягом строку, на який видана гарантія, що зумовить порушення вимог частини 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України.

Суд також звертає увагу на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 18.01.2023 року в справі № 910/3334/22, за якими хоча норма частини першої статті 141 Господарського процесуального кодексу України і передбачає право суду (застосоване слово "може" слід розуміти в сенсі суддівського розсуду при вирішенні цього питання), а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), у даному випадку, суд першої інстанції, не вирішивши відповідне питання, не забезпечив розумний баланс між інтересами відповідача (права на отримання грошової суми відповідно до умов гарантії) і позивача (не сплачувати суму гарантії), оскільки не брав до уваги те, що гарантія є строковим зобов`язанням, а строк розгляду справи та відповідно строк дії ухвали про забезпечення позову може значно перевищувати цей строк. У такому випадку суд першої інстанції порушив принцип пропорційності, передбачений статтею 15 Господарського процесуального кодексу України, а суд апеляційної інстанції зазначені порушення місцевого господарського суду не усунув та відповідно також порушив цей принцип. Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у пункті 4.9 постанови від 16.12.2019 року в справі № 910/10808/19.

Таким чином, обставина відсутності порушення боржником основного зобов`язання, не може бути підставою для забезпечення позову шляхом заборони гаранту вчиняти дії, зокрема, щодо виконання банківської гарантії при вирішенні спору. При цьому, обставини наявності підстав для виконання банківської гарантії встановлюється гарантом при настанні так званого гарантійного випадку.

Обставини відсутності чи наявності порушення боржником основного зобов`язання підлягають дослідженню і встановленню під час розгляду відповідної справи по суті, тоді як суд не може забезпечувати позов у спосіб, який буде сприяти невиконанню зобов`язання, зокрема шляхом заборони гаранту вчиняти дії щодо виконання банківської гарантії чи звернення до боржника із зворотною вимогою в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові. У той же час, заборона судом здійснювати оплату на виконання банківської гарантії до моменту набрання законної сили рішенням у справі є підставою не виконувати зобов`язання щодо банківської гарантії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.06.2023 року в справі № 910/6924/22.

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Однак, Товариством не було наведено належних обґрунтувань та документально не доведено суду того, що невжиття вказаних ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або, зокрема, ефективний захист чи поновлення порушених прав або інтересів заявника в обраний останнім спосіб.

Суд також звертає увагу Товариства на те, що ухвалою від 17.01.2024 року господарський суд міста Києва відмовив у задоволенні поданої ним тотожної за змістом заяви про забезпечення позову, тоді як посилання Товариства у заяві від 02.05.2024 року на повторне отримання ним аналогічної до попередньої вимоги Банку про сплату суми гарантії в розмірі 1 413 780,00 грн. не може свідчити про істотну зміну відповідних обставин та не підтверджує наявності правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову від 02.05.2024 року.

Зважаючи на вказані обставини, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні поданої Товариством заяви про забезпечення позову від 02.05.2024 року.

За змістом частини 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Положеннями частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "ЕНЕРГООБЛІК" від 02.05.2024 року про забезпечення позову.

2. Відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (03.05.2024 року) та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Суддя В.С. Ломака