РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.04.2024Справа № 910/15043/21 (910/11191/23)
За позовною заявою розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" Сердюк Марини Миколаївни (01033, м. Київ, вул. Сім`ї Прахових, 58/10, 2й поверх)

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Комплекс" (02094, м. Київ, вул. Пожарського, 3, ідентифікаційний номер 42971976);

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаст Агро Інвест" (09201, Київська обл., Обухівський район, м. Кагарлик, вул. Став`янка, 95, ідентифікаційний номер 44068733);

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (02094, м. Київ, вул. Пожарського, 3, ідентифікаційний номер 30160757)

про визнання правочинів недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, припинення права власності

в межах справи № 910/15043/21

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаст Агро Інвест" (09201, Київська обл, Обухівський р-н, м. Кагарлик, вул. Став`янка, буд. 95, ідентифікаційний номер 44068733)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (02094, м. Київ, вул. Пожарського, 3, ідентифікаційний номер 30160757)

про банкрутство

Суддя Мандичев Д.В.

Секретар судового засідання Улахли О.М.

Представники сторін:

від позивача - Сердюк М.М.

від відповідача-1 Косминін О.В.

від відповідача-2 не з`явилися

від відповідача-3 - Герасименко М.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/15043/21 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Буддевелопмент Київ" про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс".

Розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" арбітражна керуюча Сердюк Марина Миколаївна звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Комплекс"; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаст Агро Інвест"; 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" про визнання правочинів недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, припинення права власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на укладення спірного договору з порушеннями законодавства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2023 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 7 (семи) днів з дня вручення даної ухвали.

03.08.2023 до Господарського суду міста Києва надійшли докази усунення недоліків, встановлених в ухвалі суду від 19.07.2023.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 13.09.2023.

12.09.2023 до суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" на позовну заяву.

13.09.2023 до Господарського суду м. Києва надійшли пояснення по справі від Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Комплекс".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.09.2023 відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 04.10.2023.

29.09.2023 до суду надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" про надання додаткового строку для подання доказів стосовно вартості нерухомого майна.

04.10.2023 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання позивача про врахування висновків Верховного Суду у складів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладені у відповідних постановах.

04.10.2023 до суду надійшло клопотання розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" арбітражної керуючої Сердюк М.М. про долучення до матеріалів справи письмових доказів.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.10.2023 постановлено здійснювати розгляд справи № 910/15043/21 (910/11191/23) за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15.11.2023.

20.10.2023 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Комплекс" про поновлення процесуального строку із долученим до неї відзивом на позовну заяву.

15.11.2023 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" про продовження строку на подання доказів.

15.11.2023 до суду надійшли додаткові пояснення по справі від Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Комплекс".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.11.2023 відкладено підготовче засідання у справі № 910/15043/21 (910/11191/23) на 13.12.2023.

Судове засідання, призначене на 13.12.2023, не відбулося у зв`язку з направленням матеріалів справи до Верховного Суду на виконання вимог ухвали про їх витребування від 29.11.2023.

Постановою Верховного Суду від 21.12.2023 залишено без задоволення касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Комплекс". Постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 у справі № 910/15043/21 (910/11191/23) залишено без змін. Матеріали справи повернуто до Господарського суду м. Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2023 призначено підготовче засідання на 26.01.2024.

26.01.2024 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання та залишення без розгляду клопотання відповідача про долучення доказів.

22.01.2024 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення позивача.

25.01.2024 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача-3 про поновлення Товариству строку на подання додаткових доказів та долучення до матеріалів справи копії звіту про незалежну оцінку вартості спірного комплексу.

26.01.2024 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання та залишення без розгляду клопотання відповідача про долучення доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2024 відкладено підготовче засідання на 14.02.2024.

07.02.2024 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про поновлення строку для надання додаткових доказів.

14.02.2024 до Господарського суду міста Києва клопотання позивача про долучення до матеріалів справи письмових доказів, зокрема, звіту про оцінку спірного майна.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2024 закрито підготовче засідання, призначено розгляд справи по суті на 13.03.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2024 відкладено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 10.04.2024.

У судове засідання, призначене на 10.04.2024 з`явилися представники позивача та відповідачів 1, 3.

Представники відповідача-2 у судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомили.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача 1, 3, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.01.2021 між ТОВ «Комплекс Агромарс», як продавцем, та ТОВ «Концерн Комплекс», як покупцем, укладено Договір купівлі-продажу комплексу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та зареєстрований у реєстрі за №161.

За умовами п. 1, 2 договору продавець передає у власність покупця, а покупець приймає та сплачує за комплекс, загальною площею 11 191,4 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Кагарлик, вул. Свято-Троїцька, 22.

Згідно п. 5 договору за домовленістю сторін продаж комплексу вчинено за ціною 155 727,36 грн., у т.ч. ПДВ,

Відповідно до п. 6 договору згідно довідки ТОВ «Комплекс Агромарс» балансова вартість комплексу станом на 05.01.2021 складає 155 727,36 грн.

У пункті 7 договору вказано, що продавець свідчить, що ціну, за яку продається комплекс, вважає вигідною та її визначення не пов`язане зі збігом будь-яких тяжких для нього обставин. Продавець та покупець заявляють, що грошова сума, вказана в пункті 4 договору, є дійсним еквівалентом його вартості та результатом домовленості продавця з покупцем. Зазначена в цьому договорі ціна продажу відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінам після укладення цього договору не підлягає, якщо інше не передбачено умовами цього договору.

Надалі, 08.09.2021 між ТОВ «Концерн Комплекс», як продавцем, та ТОВ «Фаст Агро Інвест», як покупцем, укладено Договір купівлі-продажу комплексу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та зареєстрований у реєстрі за № 7303.

Даним договором передбачено, що продавець передає у власність покупця, а покупець приймає та сплачує за комплекс, загальною площею 11 191,4 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Кагарлик, вул. Свято-Троїцька, 22, за ціною 151 834,14 грн. із ПДВ.

Відповідно до Договору іпотеки від 20.06.2023, укладеного між ТОВ «Фаст Агро Інвест», як іпотекодавцем, та ОСОБА_1 , як іпотекодержателем, ТОВ «Фаст Агро Інвест» передало в іпотеку (виступило майновим поручителем) Комплекс загальною площею 11 191,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від 20.06.2023 року.

Даний договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та зареєстрований у реєстрі за № 5077.

Як слідує з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 08.09.2021 зареєстровано право власності на комплекс, загальною площею 11 191,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Фаст Агро Інвест». Також, 20.06.2023 до реєстру внесено запис про іпотеку та іпотекодержателя ОСОБА_1 .

Заперечуючи проти задоволення позову, ТОВ «Концерн Комплекс» послалося на недоведеність наявності порушеного права ТОВ «Комплекс Агромарс». Також відповідачем зазначено, що відчуження нерухомого майна за балансовою вартістю не суперечить нормам чинного законодавства та позивачем не доведено, що за наслідками вчинення спірних договорів майна боржника стало недостатньо для задоволення вимог кредиторів.

У відзиві на позовну заяву ТОВ «Комплекс Агромарс» зауважило на відсутності доказів відчуження нерухомого майна за неринковою вартістю. При цьому, станом на момент укладення спірного договору 13.01.2021 у ТОВ «Комплекс Агромарс» були відсутні ознаки неплатоспроможності.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку задовольнити подану заяву частково, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

21.10.2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника-юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон про банкрутство.

Законодавство у сфері банкрутства містить спеціальні та додаткові, порівняно із нормами ЦК України та ГК України, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, і застосовуються коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, який врегульовано законодавством про банкрутство.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц, не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Отже, договір, який укладений з метою уникнути виконання зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору.

Велика Палата Верховного Суду у наведеній справі зазначила, що позивач має право звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України) і послатися на спеціальну норму, що передбачає визнання правочину недійсним.

У правовідносинах банкрутства оспорювання правочинів боржника вчинених на шкоду кредитора врегульовано спеціальними нормами статті 42 КУзПБ, що не виключає можливості визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Постановою Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 28.10.2021 у справі №911/1012/13 було уточнено висновок, викладений у постанові від 02.06.2021 № 904/7905/16, про те, що при застосуванні статті 42 КУзПБ слід керуватися загальновизнаним принципом щодо дії законів у часі під час визнання правочину недійсним, згідно з яким відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За висновком Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у справі №911/1012/13, на відміну від загальних норм (ЦК України та ГК України), застосування спеціальних норм законодавства про банкрутство можливо лише при наявності відкритого провадження у справі про банкрутство боржника, коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, а відтак правочин (договір), укладений до відкриття провадження у справі про банкрутство, не може оцінюватись судом на предмет його відповідності/невідповідності вимогам законодавства про банкрутство, чинного на час укладення цього правочину.

Аналіз норм статті 42 КУзПБ дає підстави для висновку, що приписами цієї норми чітко визначено, що названа стаття підлягає застосуванню до правочинів, вчинених боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, а відтак норма статті 42 КУзПБ, щодо відрахування трирічного строку, розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з частиною 1 статті 42 КУзПБ господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування (частина друга статті 42 КУзПБ).

Відтак, положення статті 42 КУзПБ розширюють визначені приписами статті 215 ЦК України підстави для визнання недійсними правочинів та надають можливість визнати недійсною угоду, яка відповідає вимогам цивільного та господарського законодавства, проте вчинена у період протягом трьох років, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство, та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №920/10/21 (920/868/21)).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс". Визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Буддевелопмент Київ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" у розмірі 158 570 465,96 грн. (152 182 344,84 грн. - основна заборгованість, 6 388 121,12 грн. - штрафні санкції). Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс".

У зв`язку з цим, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи статті 42 КУзПБ, який введено в дію з 21.10.2019, щодо обчислення строків та підстав для визнання недійсним правочину боржника від 13.01.2021, у межах трирічного строку.

Згідно з ст. 1 КУзПБ розпорядник майна - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення процедури розпорядження майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 КУЗПБ розпорядник майна зобов`язаний, зокрема, вживати заходів для захисту майна боржника, а згідно з ч. 9 ст. 44 КУзПБ розпорядник майна має право на подання до господарського суду позову щодо визнання недійсними правочинів, у томі числі укладених боржником з порушенням порядку, встановленого цим Кодексом, а також позовів щодо визнання недійсними актів, прийнятих у процедурі розпорядження майном щодо зміни організаційно-правової форми боржника.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що з дня свого призначення ухвалою суду, розпорядник майна є законним представником боржника у суді, якого наділено певним обсягом прав та обов`язків.

Отже, арбітражний керуючий виконує свої обов`язки розпорядника майна з метою вжиття дій щодо захисту інтересів боржника та кредиторів останнього. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.02.2024 у справі № 909/69/22 (909/118/23).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що кредитор боржника може мати похідний інтерес у стягненні коштів, іншого майна з третіх осіб на користь боржника; похідний інтерес кредиторів полягає у стягненні майна на користь боржника, а не на користь кредиторів (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 72), від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (провадження № 12-25гс, пункт 34)).

За висновками Великої Палати Верховного Суду (постанова від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 78)) похідний інтерес кредитора у стягненні коштів з третіх осіб, винних боржнику, може реалізовуватися і в межах процедур банкрутства боржника. Так, відповідно до частини першої статті 61 КУзПБ ліквідатор з дня свого призначення виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута, зокрема, виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута, заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості, продає майно банкрута. Отже, ліквідатор вправі і зобов`язаний вчинити дії щодо переведення вимог банкрута у ліквідну (грошову) форму. Для цього ліквідатор може або звернутися до третьої особи, яка має заборгованість перед банкрутом (зокрема, щодо відшкодування завданих банкруту збитків), з вимогою про сплату коштів, або продати право вимоги на аукціоні з особливостями, встановленими статтею 82 КУзПБ. В обох цих випадках майно банкрута у вигляді права вимоги замінюється ліквідним майном - грошовими коштами, за рахунок яких задовольняються вимоги кредиторів у черговості, встановленій статтею 64 зазначеного Кодексу.

Водночас і у процедурі розпорядження майном арбітражний керуючий має повноваження звертатися до господарського суду з позовами щодо визнання недійсними правочинів (частина дев`ята статті 44 КУзПБ).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц (провадження № 12-13гс22, пункт 154) сформулювала висновок, згідно з яким у разі, якщо на виконання спірного правочину товариством сплачені кошти або передане інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не приводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі частини першої статті 216, статті 387, частин першої, третьої статті 1212 ЦК України).

Виходячи з викладеного, частину дев`яту статті 44 КУзПБ слід розуміти таким чином, що розпорядник майном вправі звертатися до господарського суду з вимогами щодо визнання недійсними правочинів, поєднуючи їх з вимогами про стягнення коштів або про витребування майна з володіння відповідача.

При цьому розпорядник майна не має ані власного права, яке стосується правочину боржника чи майна, ані власного інтересу у визнанні правочину недійсним і витребуванні майна (у тому числі похідного). Отже, розпорядник майна у судовому процесі діє як законний процесуальний представник боржника. При цьому за аналогією закону слід застосовувати відповідні положення статей 55, 57 ГПК України. Так, у разі відкриття провадження за таким позовом боржник набуває статусу позивача, але зменшення розміру позовних вимог, зміна предмета або підстави позову, укладення мирової угоди, відмова від апеляційної або касаційної скарги можлива лише за письмовою згодою розпорядника майна; якщо боржник не підтримує заявлених позовних вимог, то це не є підставою для залишення подання без розгляду; відмова боржника від позову, подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє розпорядника майна права підтримувати позов і вимагати розгляду справи по суті (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 06.10.2020 у справі № 2-24/494-2009 (провадження № 12-4гс20, пункт 93).

Таким чином, суд вважає доведеними арбітражною керуючою Сердюк М.М. обставини, викладені в підтвердження обґрунтування порушеного права боржника при зверненні з даним позовом до суду щодо визнання недійсними правочинів та витребування майна з володіння одного з відповідачів, зважаючи що визнання недійсними правочинів боржника спрямоване на досягнення однієї із основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Згідно статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 ЦК України).

Відповідно до положень статті 189 ГК України ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.

Як слідує з положень пункту 5 договору купівлі-продажу, за домовленістю сторін продаж комплексу вчиняється за ціною 155 727,36 грн.

Так, ТОВ «Комплекс Агромарс» долучено до матеріалів справи звіт від 26.12.2023 про незалежну оцінку вартості зазначеного комплексу, виконаний оцінювачем Ємцем О.О. на замовлення ТОВ «Комплекс Агромарс». Відповідно до зазначеного звіту про незалежну оцінку вартість Комплексу загальною площею 11 191,4 кв. м., що розташований за адресою: Київська обл., м. Кагарлик, вул. Свято-Троїцька, 22, становить 157 910,65 грн.

Судом прийняті до уваги зауваження арбітражної керуючої Сердюк М.М. про те, що матеріали справи не містять доказів наявності в оцінювача Ємця О.О. статусу суб`єкта господарювання, як передбачено вимогами ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Разом із цим, згідно зі складеним на замовлення арбітражної керуючої Сердюк М.М. звітом про незалежну оцінку комплексу, загальною площею 11 191,4 кв.м, який знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський (Кагарлицький) район, місто Кагарлик, вул. Свято-Троїцька, буд. 22, ринкова вартість останнього складає станом на 13.01.2021 - 12 078 000,00 грн. з ПДВ, 10 065 000,00 грн. без ПДВ. Даний звіт складений ТОВ «Бюро Оцінок» 08-09.02.2024.

Таким чином, відчуження спірного нерухомого майна на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн Комплекс» здійснено вочевидь за ціною, значно нижчою від ринкової.

Згідно з правовою позицію, викладеною в постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 911/5358/14, для з`ясування правової природи як господарської операції, так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції) необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті операції.

Будь-яка господарська операція, дія суб`єкта господарювання повинна мати розумне пояснення мети та мотивів її здійснення.

Проте, за результатами відчуження рухомого майна ТОВ «Комплекс Агромарс» не отримало оплату або інші активи, що свідчить про відчуження нерухомого майна на користь ТОВ «Концерн Комплекс» безоплатно, в результаті чого загальний обсяг активів ТОВ «Комплекс Агромарс» зменшився, що унеможливило погашення вимог кредиторів.

Так, станом на дату вчинення спірного правочину - 13.01.2021, ТОВ «Комплекс Агромарс» мало прострочені зобов`язання перед рядом кредиторів: ТОВ «Буддевелопмент Київ» на суму основного боргу: 168 448 296,85 грн. ТОВ «Олімп Фінанс Груп» на суму основного боргу: 25 649 500,80 грн. ТОВ «ВЕТФАКТОР ЛТД» на суму основного боргу: 430 287,88 грн. ТОВ "Київська обласна енергопостачальна компанія" на суму основного боргу: 6 607 821,04 грн. ТОВ «Скуба Україна» на суму основного боргу: 737 045,17 грн. ТОВ «Мережа сервісних станцій «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ» на суму основного боргу: 1 709 405,17 грн. ТОВ « НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО БІОФАРМ» на суму основного боргу: 2 619 950,18 грн. ТОВ «СЕВА САНТЕ АНІМАЛЬ Україна» на суму основного боргу: 10 352 502,68 грн. ТОВ «Тріумф Пак» на суму основного боргу: 68 883,44 грн. Кобб Джермані Авімекс ГмбХ (Cobb Germany Avimex GmbH) на суму основного боргу: 6 877 837,85 грн. ВІМЕКС Аграрпродукте Імпорт унд Експорт ГмбХ на суму основного боргу: 47 772 004,22 грн. ТОВ «ІНТЕР ВЕЙ КАПІТАЛ» на суму основного боргу: 335 382 832,58 грн., ОСОБА_3 на суму основного боргу: 15 661 725,99 грн. ТОВ «БОРИСПІЛЬСЬКИЙ КОМБІКОРМОВИЙ ЗАВОД» на суму основного боргу: 47 082 076,44 грн. ОСОБА_2 на суму основного боргу: 2 970 555,00 грн. ТОВ «ЗАВОД КИЇВКОМБІКОРМ» на суму основного боргу: 46 581 844,98 грн. ТОВ «СИМЕДІКА УА» на суму основного боргу: 5 928 178,05 грн. ТОВ "Агроспектр Україна" на суму основного боргу: 3 409 221,23 грн. ТОВ «М`ясопереробний комплекс Столичний» на суму основного боргу: 98 102,00 грн. ТОВ "Торговий Дім "Константа Холдинг" на суму основного боргу: 179 218,67 грн. ТОВ «ПЕТРУЦАЛЕК» на суму основного боргу: 239 718,99 грн. ПАТ «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі» на суму основного боргу: 903 853,17 ТОВ "Белтімпорт" на суму основного боргу: 107 931,49 грн. ТОВ «ТРАУ НУТРИШИН УКРАЇНА» на суму основного боргу: 46 600 376,92 грн. ТОВ «НЕОВАК» на суму основного боргу: 6 379 913,36 грн. ТОВ «Науково -виробниче підприємство «Компресор» на суму основного боргу: 3 076 118,63 грн. ТОВ «ЖИТОМИРСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ» на суму основного боргу: 96 921,36 грн. ТОВ «Ветсинтез-Віп» на суму основного боргу: 9 509 945,08 грн. ТОВ «Термо Кінг Україна» на суму основного боргу: 144 317,43 грн. АТ «Житомиробленерго» на суму основного боргу: 59 410,92 грн. Головне управління ДПС у Житомирській області на суму основного боргу: 6 834,28 грн. Angel Eggs.B.V. на суму основного боргу: 7 626 321,49 грн. Zaklad Wylegu Drobiu T.A. Sztuder s.c. на суму основного боргу: 9 004 450,98 грн. ТОВ "Енерго Збут Транс" на суму основного боргу: 581 061,02 грн. АТ "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" на суму основного боргу: 3 046 018,43 грн. ТОВ «Шафран Спайс» на основного боргу: 80 249,09 грн. Антимонопольний комітет України на суму основного боргу: 15 000,00 грн., ТОВ «ФК «Голден Коін» на суму основного боргу: 421 932,49 грн. Головне управління ДПС в Київській області на суму основного боргу: 481 072,36 грн. ТОВ «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» на суму основного боргу: 4 766 936,96 грн.

Згідно з ухвалою попереднього засідання від 20.03.2023, станом на момент формування вимог кредиторів в межах справи №910/15043/21 про банкрутство ТОВ "Компекс Агромарс" загальний розмір непогашених вимог за кредитними угодами становить 617 042 831,27 грн (згідно з курсом НБУ гривні до іноземних валют станом на 11.11.2021).

Отже, за фактом вчинення оспорюваного договору купівлі-продажу від 13.01.2021 та його правовими наслідками в майновому стані боржника відбулися істотні зміни, в результаті чого загальний обсяг активів Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» зменшився, що унеможливило погашення вимог кредиторів.

Безоплатна передача за спірним правочином належного ТОВ "Комплекс Агромарс" майна, з огляду на не надання відповідних доказів перерахування ціни продажу, свідчить на користь того, що вчинення даного правочину унеможливило задоволення вимог кредиторів за рахунок відповідного майна.

Крім відсутності доказів оплати, також відсутні докази вчинення ТОВ "Комплекс Агромарс" будь-яких активних дій із дня укладення договору до відкриття провадження у справі про банкрутство, по стягненню плати за відчужене майно, що вказує на фактичне волевиявлення з безоплатної передачі майна боржником.

Разом із цим, щодо посилань арбітражної керуючої Сердюк М.М. на укладення договору купівлі-продажу комплексу від 13.01.2021 між пов`язаними юридичними особами, суд зауважує наступне.

Із договору купівлі-продажу комплексу від 13.01.2021 слідує, що представником ТОВ «Комплекс Агромарс», який підписав оскаржуваний Договір, був Генеральний директор Зазуля Іван Миколайович, зі сторони ТОВ «Концерн Комплекс» - директор ОСОБА_3 .

При цьому, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виступали також засновниками ТОВ «Концерн Комплекс» 24.04.2019.

Водночас, у листопаді 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відчужили свої корпоративні права у ТОВ «Концерн Комплекс» на користь ОСОБА_4 .

Положення ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначають, що заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими; для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника.

Терміни "пов`язані особи" та ознаки пов`язаності наведені в Податковому кодексі України - це юридичні та/або фізичні особи, взаємовідносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють і які відповідають таким ознакам, юридична особа, що здійснює контроль за господарською діяльністю платника податку або контролюється таким платником податку чи перебуває під спільним контролем з таким платником податку; фізична особа або члени її сім`ї, які здійснюють контроль за платником податку (п.п. 14.1.159 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

У статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" міститься поняття контролю це вирішальний вплив однієї чи декількох пов`язаних юридичних та/або фізичних осіб на господарську діяльність суб`єкта господарювання.

Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність арбітражною керуючою обставин укладення договору купівлі-продажу комплексу від 13.01.2021 із ТОВ «Концерн Комплекс», як із заінтересованою особою.

Судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19) вказувала, що фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

Фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.

Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.

Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути: - момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі; - контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи); - щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Сукупність встановлених судом у цій справі обставин, що полягають в укладенні оспорюваного правочину у підозрілий період (у рік відкриття провадження у справі про банкрутство), за наявності існуючої заборгованості перед іншими кредиторами, за сумнівно низькою ціною, що не відповідає ринковій вартості нерухомого майна, а також за відсутності доказів оплати за відчужене майно, дає підстави для висновку про наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу комплексу від 13.01.2021 недійсним.

Також, із метою ефективного захисту прав боржника, суд дійшов висновку визнати недійсним укладений у подальшому щодо спірного нерухомого майна Договір від 08.09.2021 купівлі-продажу комплексу між ТОВ «Концерн Комплекс» та ТОВ «Фаст Агро Інвест», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та зареєстрований у реєстрі за № 7303.

При цьому, як установлено судом вище, наразі спірне нерухоме майно зареєстровано на праві власності за ТОВ «Фаст Агро Інвест», що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункти 146, 153)), незалежно від того, чи таке витребування відбувається в порядку віндикації (статті 387-388 ЦК України), чи у порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України), чи у порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (провадження № 12-25гс21, пункт 38).

За наведених обставин, спірне нерухоме майно підлягає витребуванню на користь ТОВ «Комплекс Агромарс» із чужого незаконного володіння ТОВ «Фаст Агро Інвест».

Щодо позовної вимоги про припинення права власності ТОВ «Фаст Агро Інвест» на Комплекс загальною площею 11 191,4 кв. м., що розташований за адресою: Київська обл., м. Кагарлик, вул. Свято-Троїцька, 22, суд наголошує наступне.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №923/364/19 та від 16.06.2020 у справі №904/1221/19.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц, від 15.09.2020 у справі №469/1044/17).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відтак, при задоволенні віндикаційного позову та витребування майна із чужого незаконного володіння особи, яка є останнім власником такого майна, одночасне припинення права власності такої особи на майно не буде належним та ефективним способом захисту.

Беручи до уваги наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку відмовити в задоволенні позову в частині припинення права власності ТОВ «Фаст Агро Інвест» на Комплекс загальною площею 11 191,4 кв. м., що розташований за адресою: Київська обл., м. Кагарлик, вул. Свято-Троїцька, 22, із підстав обрання неналежного та неефективного способу захисту.

Інші доводи учасників справи судом розглянуті, проте на результат вирішення спору не вплинули. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain).

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ГПК України).

Згідно статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідачів.

Разом з тим, якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. У разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено (пункт 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013). З огляду на вказане, суд дійшов висновку про покладення судових витрат на відповідача 1, 2, 3 порівну, а саме в розмірі 2 684,00 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати недійсним Договір купівлі-продажу комплексу від 13.01.2021, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн Комплекс», нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та зареєстрований у реєстрі за № 161.

3. Визнати недійсним Договір купівлі-продажу від 16.12.2020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн Комплекс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фаст Агро Інвест», нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та зареєстрований у реєстрі за № 7303.

4. Витребувати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (02094, м. Київ, вул. Пожарського, 3, ідентифікаційний номер 30160757) із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаст Агро Інвест" (09201, Київська обл., Обухівський район, м. Кагарлик, вул. Став`янка, 95, ідентифікаційний номер 44068733) наступне майно: Комплекс, загальною площею 11 191,40 кв.м., що розташований за адресою: Київська обл., м. Кагарлик, вул. Свято-Троїцька, 22, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 222, який розташований на земельній ділянці площею 5,3151 га з кадастровим номером :01:137:0002.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн Комплекс" (02094, м. Київ, вул. Пожарського, 3, ідентифікаційний номер 42971976) на користь розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" арбітражного керуючого Сердюк Марини Миколаївни (01033, м. Київ, вул. Сім`ї Прахових, 58/10, 2й поверх, ідентифікаційний номер ) 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (02094, м. Київ, вул. Пожарського, 3, ідентифікаційний номер 30160757) на користь розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" арбітражного керуючого Сердюк Марини Миколаївни (01033, м. Київ, вул. Сім`ї Прахових, 58/10, 2й поверх, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаст Агро Інвест" (09201, Київська обл., Обухівський район, м. Кагарлик, вул. Став`янка, 95, ідентифікаційний номер 44068733) на користь розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" арбітражного керуючого Сердюк Марини Миколаївни (01033, м. Київ, вул. Сім`ї Прахових, 58/10, 2й поверх, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.

8. У задоволенні решти вимог відмовити.

9. Видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01.05.2024

Суддя Д.В. Мандичев