РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.04.2024Справа № 910/1345/24

За позовом Національної поліції України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніка-Текст Плюс»

про стягнення 1.736.026,59 грн

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Ключерова В.С.

за участю представників сторін:

від позивача Медведський В.В., самопредставництво

від відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

05.02.2024 до Господарського суду міста Києва через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Національної поліції України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніка-Текст Плюс» про стягнення 1.736.026,59 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі укладеного між сторонами договору № 267НП від 18.10.2022 (далі - договір) позивачем перераховано відповідачу попередню оплату в розмірі 8.319.936,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 5252 від 26.10.2022. Відповідно до п. 5.1 договору постачальник зобов`язується здійснити поставку товару в термін до 12.12.2022 включно. Проте, постачальником здійснено поставку товару з порушенням терміну поставки, а саме 23.12.2022, що підтверджується накладною № 2112 від 22.12.2022, тобто з порушенням терміну поставки на 11 днів. Згідно з п. 2.2 договору постачальник зобов`язаний протягом 40 календарних днів з дати укладення договору поставки надати покупцю зразок товару, скріплений ярликом ДНДІ МВС України. Однак, постачальником надано зразок товару покупцю лише 22.12.2022, що підтверджується листом постачальника № 22/12-3 від 22.12.2022, тобто з порушенням строку. Оскільки відповідачем порушено строки поставки та надання зразку товару, позивач на адресу відповідача направив претензію № 2973/26/3-2023 від 21.06.2023 з вимогою оплати пені та процентів за користування коштами попередньої оплати, яка відповідачем була відхилена. У зв`язку з тим, що відповідачем порушено умови договору, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 1.736.026,59 грн, з яких 228.798,24 грн пені, 1.032.992,00 грн штрафу та 474.236,35 грн процентів за користування коштами попередньої оплати.

Ухвалою Господарського суду міста Києві № 910/1345/24 від 12.02.2024 відкрито провадження у справі № 910/1345/24 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 12.03.2024 на 10:00 год.

27.02.2024 від відповідача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю посилаючись на те, що 18.10.2022, 22.10.2022, 31.10.2022 та 15.11.2022 російській війська завдали масованих ракетних обстрілів внаслідок яких виведено з ладу половину енергосистеми України, почалися відключення електроенергії та введено аварійні графіки енергопостачання. Оскільки виробниче обладнання відповідача є повністю електричним, відключення електроенергії унеможливило роботу відповідача з жовтня 2022 року, що підтверджується сертифікатом Вінницької ТПП. У зв`язку з цим відповідач зміг передати зразки до ДНДІ МВС України для проведення експертизи лише 17.11.2022; про що було повідомлено позивача. 09.12.2022 позивач надіслав відповідь № 7836/31/01-2022 в якій зазначив про згоду на відтермінування поставки до 23.12.2022 та необхідність надати сертифікат ТПП. Таке відтермінування обумовлено тим, що позивач повідомив відповідача про зміну вимог до форми, наслідком чого стало укладення додаткової угоди № 1/322НП від 15.12.2022 з викладенням нової Технічної специфікації товару. Через це відповідач був змушений відкликати з ДНДІ МВС України заявку на проведення експертизи попереднього зразка. Листом № 19/12-1 від 19.12.2002 відповідач надав позивачу сертифікат Вінницької ТПП. 22.12.2022 ДНДІ при МВС України було виконано експертний висновок № 481 і цього ж дня зразок форми із супровідними документами а також вся партія товару були передані позивачу.

12.03.2024 від позивача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що не погоджується з висновком відповідача, що сторони шляхом обміну листами внесли зміни до договору та встановили новий термін виконання до 23.12.2022, оскільки відповідної додаткової угоди укладено не було. Зазначає, що зміна технічної специфікації товару відбулася вже після порушення встановленого договору стоку на виконання зобов`язання щодо передачі відповідачем зразка товару та поставки товару в цілому і не впливає на звільнення відповідача від відповідальності у цій частині. Договір укладений під час воєнного стану, тобто після настання обставин, на які посилається відповідач в якості форс-мажорних обставин, а тому за умовами договору не є підставою для звільнення від відповідальності. У сертифікаті вказано, що датою настання форс-мажорних обставин є 15.11.2022, а отже відповідачем не дотримано строку для повідомлення про настання форс-мажорних обставин, який визначено у п. 10.3 договору. Поданий відповідачем сертифікат виданий Вінницькою ТПП, тоді як умовами п. 10.4 договору передбачено що підтвердженням настання форс-мажорні обставин є сертифікат Торгово-промислової палати України, а отже не є належним доказом. Зазначає, що стягнення процентів за користування коштами не є різновидом штрафних санкцій (відповідальності), а тому положення ст. 617 Цивільного кодексу України щодо звільнення від відповідальності у цьому випадку не можуть бути застосовані.

12.03.2024 від відповідача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що відповідач звернувся до позивача з пропозицією щодо зміни граничного строку поставки у зв`язку з форс-мажорними обставинами та технічної специфікації позивачем; позивач частково погодився з пропозицією продовжити строк поставки, про що зазначено у відповіді на пропозицію, а тому сторонами дотримано умови п. 13.1 договору. Зазначає, що форс-мажорною обставиною він зазначає не війну як загальну подію, а конкретні обстріли об`єктів енергосистеми в конкретні дати, внаслідок чого було знеструмлена Україна, введено графіки планових та аварійних відключень, що унеможливило роботу швейного обладнання та пристроїв освітлення. Отже, на момент укладення договору відповідач не міг це передбачити. Вважає, що сертифікат Вінницької ТПП є належним доказом настання форс-мажорних обставин. Вважає, що передбачена п. 9.3 договору по-перше пеня у розмірі 0,1% від суми попередньої оплати має ознаки подвійної пені, а по-друге - подібні відсотки не можуть стягуватися в силу п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.

У зв`язку з оголошенням 12.03.2024 о 10:18 год. у місті Києві та Київській області повітряної тривоги, з метою збереження життя та здоров`я представників сторін, працівників апарату суду та суддів, суд дійшов висновку утриматись від розгляду справи у відкритому судовому засіданні, у зв`язку з чим судове засідання 12.03.2024 у справі № 910/899/23 було розпочато після оголошення об 11:31 год. відбою повітряної тривоги.

Відповідач в підготовче засідання 12.03.2024 не з`явився.

Однак, 12.03.2024 від відповідача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшло клопотання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/1345/24 від 12.03.2024 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 02.04.2024.

Позивач в судовому засіданні 02.04.2024 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 02.04.2024 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 02.04.2024 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.10.2922 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніка-Текст Плюс» (постачальник, відповідач) та Національною поліцією України (покупець, позивач) укладений договір про закупівлю форменого одягу (костюм (сорочка, брюки) № 267НП (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити покупцю костюми (сорочка, брюки) (код згідно з ЄЗС ДК 021:2015-18110000-3) (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вказаний товар в порядку та на умовах визначених цим договором.

Спір виник внаслідок того, що відповідачем надано зразок товару та поставлено товар позивачу з порушенням строків визначених договором, а тому позивачем за неналежне виконання відповідачем зобов`язань нараховано 228.798,24 грн пені, 1.032.992,00 грн штрафу та 474.236,35 грн процентів за користування коштами попередньої оплати.

У свою чергу відповідач не визнає обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно до п. 12.1 договору він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, реєстрації у позивача та діє до 31.12.2022, але в будь-якому випадку - до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п. 1.2 договору загальна кількість товару, що підлягає поставці та ціна договору визначається у Специфікації товару (додаток № 1 до договору) і Ростовці товару (додаток № 2 до договору).

Згідно Специфікації (додаток № 1 до договору) відповідач мав поставити позивачу костюм (сорочка, брюки) (ТО 1811.02:2020 зі змінами) у кількості 8000 комплектів, загальною вартістю 20.799.840,00 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 3.1 договору ціна договору становить 20.799.840,00 грн з ПДВ.

Згідно з п. 4.1 договору оплата товару здійснюється шляхом безготівкового переказу коштів на рахунок постачальника, який зазначено в розділі ХV цього договору на умовах попередньої оплати у розмірі 40 відсотків від ціни договору, указаній в розділі ІІІ договору в сумі 8.319.936,00 грн з ПДВ.

З матеріалів справи вбачається, що 27.10.2022 позивачем на підставі договору перераховано відповідачу попередню оплату в розмірі 8.319.936,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 5252 від 26.10.2022.

Згідно з п. 2.1 договору постачальник зобов`язаний поставити покупцю товар, якість якого відповідає узгодженому сторонами зразку товару, наданого постачальником згідно з пунктом 2.23 цього договору, технічній специфікації товару (додаток № 3 до договору) та законодавству України щодо показників якості такого роду/виду товару.

Відповідно до п. 2.2 договору постачальник зобов`язаний протягом 40 календарних днів з дати укладення договору надати покупцю (за адресою: м. Київ, вул. Інститутська, 29/3, каб. № 61) зразок товару скріплений ярликом ДНДІ МВС України, який містить посилання на експертний висновок про відповідність товару ТО 1811.2:2020 (зі змінами) (додаток № 3 до договору)т та Конфекційну карту (додаток № 4 до договору) із зазначенням усіх матеріалів із яких виготовлений зразок товару.

Зразок товару скріплюється ярликом, який підписується уповноваженою посадовою (службовою) особою покупця, постачальником та містить посилання на експертний висновок ДНДІ МВС України, до якого додається конфекційна картка з матеріалами із яких виготовлено товар. При цьому, наданий зразок товару не входить в загальний обсяг поставки товару за договором.

У разі надання постачальником зразка товару з порушенням строків, установлених цим пунктом договору та/або надання покупцю зразка товару, який не відповідає Технічній специфікації товару, зазначений в додатку № 2 до договору, до постачальника застосовуються штрафні санкції, згідно з пунктом 9.5 цього договору.

Згідно зі ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 5 ст. 254 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З огляду на викладене, відповідач мав виконати зобов`язання щодо надання зразку товару у строк до 28.11.2022 включно.

Слід відзначити, що 15.12.2022 між сторонами укладено додаткову угоду № 1/322НП, відповідно до якої додаток № 3 «Технічна специфікація товару» до договору викладено в новій редакції згідно додатку № 1 до цієї угоди.

З матеріалів справи вбачається, що з огляду на зміну технічної специфікації товару відповідачем було виготовлено відповідний зразок товару, передано до Державного науково-дослідного інституту МВС України та після отримання експертного висновку № 481 від 21.12.2022 надано зразок товару позивачу 22.12.2022, що підтверджується листом відповідача № 22/12-3 від 22.12.2022 та відміткою на ньому уповноваженого представника позивача.

Відповідно до п. 5.1 договору постачальник зобов`язується здійснити поставку товару в термін по 12.12.2022 включно, за адресою покупця у місті Києві (конкретні реквізити, адреси поставки будуть повідомлені постачальнику безпосередньо перед поставкою товару).

Датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін накладної (п. 5.2 договору).

23.12.2022 відповідач поставив позивачу товар за договором у повному обсязі, що підтверджується накладною № 2112 від 22.12.2022.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується що відповідач, в порушення умов договору, у визначений строк зобов`язання щодо надання зразка товару та поставки товару не виконав.

Разом з цим, відповідач як на підставу неможливості виконання зобов`язань за договором посилається на наявність форс-мажорних обставин, що виникли у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та наразі триває.

Відповідно до п. 10.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, якщо доведуть, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Обставини непереборної сили, які існували на момент укладення договору не були відомі сторонам під час укладення цього договору, не є підставою для звільнення сторін від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором.

Згідно з п. 10.2 договору до форс-мажорних обставин (непереборної сили) належать обставини визначені у частині другій ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та які почали свою дію після укладення сторонами цього договору.

Відповідно до п. 10.3 договору сторона, що не може виконати зобов`язання за цим договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 3 (трьох) днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Пунктом 10.4 договору визначено, що доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дій є сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Торгово-промисловою палатою України постраждалій стороні за цим договором.

Приписами частин першої, другої статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україна» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.

При цьому, неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Позивач звернувся до Вінницької ТПП та отримав Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 0500-22-1778 від 16.12.2022, яким засвідчена дія форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливлюють виконання договору ТОВ «Ніка-Текст Плюс» щодо надання зразку товару, скріпленого ярликом та поставки товару у термін до 12.12.2022, а саме: військова агресія рф проти України, масові ракетні обстріли об`єктів критичної інфраструктури України, в тому числі у Вінницькій області, що спричинили системні аварії української енергосистеми, масові екстрені відключення електроенергії, введення планових та аварійних відключень споживачів по всій території України; дата настання форс-мажорних обставин 15.11.2022, дата закінчення - тривають на 16.12.2022.

Посилання позивача на те, що поданий відповідачем сертифікат № 0500-22-1778 про форс-мажорні обставин виданий Вінницькою ТПП не є належним доказом, оскільки за умовами п. 10.4 договору сторонами визначено, що настання таких обставин має підтверджуватися сертифікатом Торгово-промислової палати України (далі - ТПП України) не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україна» визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) шляхом видачі сертифікату про такі обставини.

Порядок засвідчення встановлення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) в системі ТПП України визначений Регламентом засвідчення Торгово-промислової палати України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії ТПП України № 44 від 18.12.2014, № 44 (5), із змінами, (далі - Регламент; розміщений на офіційному сайті ТПП України www.ucci.org.ua).

Пункт 4.2 Регламенту передбачає, що ТПП України уповноважує регіональні ТПП засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, за винятком засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що стосуються зобов`язань, зокрема, за умовами договорів, контрактів, типових договорів, угод між резидентами України, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України.

На офіційному сайті ТПП України www.ucci.org.ua оприлюднено Розпорядження Президента ТПП України Геннадія Чижикова № 3 від 25.02.2022, в якому установлено, що тимчасово, на період дії воєнного стану на території України до припинення або скасування воєнного стану на території України, уповноважені регіональні торгово-промислові палати, в тому числі й Вінницька ТПП, мають право за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, в тому числі передбачених пунктом 4.2 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України і регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин, який затверджено Рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014, № 44 (5), із змінами та доповненнями.

Отже, з огляду на те, що ТПП України уповноважила Вінницьку ТПП засвідчувати форс-мажорні обставини, що стосуються зобов`язань за договорами, в яких передбачено таку функцію до компетенції ТПП України, тому поданий відповідачем сертифікат є належним доказом.

Позивач звернувся до відповідача з листом № 120 від 24.11.2022 в якому повідомив, що внаслідок масованих ракетних обстрілів української енергосистеми, що призвело до відключень електроенергії по всій Україні та у Вінницькій області зокрема відповідач позбавлений можливості виконання належним чином своїх зобов`язань за договором, оскільки все обладнання підприємства працює виключно за наявності електроенергії.

Відповідач у відповідь на листи позивача, в тому числі наведений вище, листом № 7836/31/01-2022 від 09.12.2022 повідомив, що у разі надання відповідачем доказів настання форс-мажору або істотної зміни обставин у спосіб передбачений договором, граничну дату поставки товару може бути встановлено не пізніше 23 грудня поточного року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач 19.12.2022 направив позивачу лист № 19/12-1 від 19.12.2022 до якого на підтвердження дії форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання відповідачем умов договору подав сертифікат № 0500-22-1778 від 16.12.2022, тобто позивач був повідомлений про настання обставин непереборної сили у відповідності до п. 10.3 договору.

Судом не приймаються до уваги твердження позивача про те, що відповідачем не дотримано встановлений п. 10.3. договору строк повідомлення про настання обставин непереборної сили, які згідно сертифікату настали 15.11.2022 з огляду на те, що за умовами п. 10.4 договору доказом в підтвердження настання цих обставин є саме сертифікат, який отримано відповідачем 16.12.2022.

Посилання позивача на те, що договір укладено під час воєнного стану, тобто після настання обставин, на які посилається відповідач в якості форс-мажорних обставин, а тому в силу умов договору не є підставою для звільнення сторін від відповідальності не приймаються судом до уваги, оскільки повномасштабна військова агресія рф, яка наразі триває на території України, це доволі специфічна та непередбачувана надзвичайна обставина в контексті її масштабів, тривалості, дій ворога, наслідків тощо. Крім цього, відповідач форс-мажорною обставиною зазначає не війну як загальну подію, а конкретні обстріли об`єктів енергосистеми в конкретні дати, внаслідок чого було знеструмлена Україна, введено графіки планових та аварійних відключень, що унеможливило роботу швейного обладнання та пристроїв освітлення на підприємстві відповідача.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до п. 9.2 договору за порушення строків виконання зобов`язання передбачено пунктом 5.1 цього договору, в обсягах передбачених цим договором, з постачальника на користь покупця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

При цьому день поставки товару поставленого постачальником з порушенням строку передбаченого пунктом 5.1 розділу V цього договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховується штрафні санкції згідно умов договору.

Пунктом 9.3 договору за неналежне виконання зобов`язання щодо поставки товару, постачальник відповідно до вимог статей 536 та 693 Цивільного кодексу України сплачує проценти за користування грошовими коштами, отриманими від покупця в якості попередньої оплати у розмірі 0,1 відсотка від суми попередньої оплати за кожен день користування коштами з наступного дня за днем списання їх з розрахункового рахунку покупця зазначеного в розділі XV цього договору до дати повернення суми попередньої оплати або до дня фактичного передання товару покупцеві.

Згідно з п. 9.5 договору у разі не надання постачальником у строки та в порядку передбаченому пунктом 2.2 договору зразка товару, з постачальника стягується штраф у розмірі 5 (п`яти) відсотків від ціни договору.

Посилання позивача на те, що нарахування процентів за користування коштами не є різновидом штрафних санкцій (відповідальності), а тому положення ст. 617 Цивільного кодексу України щодо звільнення від відповідальності у цьому випадку не можуть бути застосовані не приймаються судом до уваги, оскільки п. 9.3 договору викладено у розділі договору «Відповідальність сторін» та з його змісту вбачається, що проценти нараховуються саме за неналежне виконання зобов`язання щодо поставки товару.

З огляду на те, що відповідачем доведено обставину неможливості виконання ним зобов`язання за договором щодо своєчасного надання зразку товару та своєчасної поставки товару у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що підтверджено сертифікатом Вінницької ТПП, тобто доведено наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за вказаними порушеннями, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 228.798,24 грн пені, 1.032.992,00 грн штрафу та 474.236,35 грн процентів за користування коштами попередньої оплати.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги Національної поліції України є не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 02.05.2024.

СуддяВ.В. Сівакова