ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/4949/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, І.Г. Філінюка,

секретар судового засідання І.С. Мисько,

за участю представників сторін:

від позивача: П.П. Телющенко

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Фещенка Івана Миколайовича

на рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2024 (суддя К.Ф. Погребна, м.Одеса, повний текст складено 19.01.2024)

у справі №916/4949/23

за позовом Фізичної особи-підприємця Фещенка Івана Миколайовича

до відповідача: Комунального підприємства «Парки Херсона» Херсонської міської ради

про стягнення 621099,58 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року Фізична особа-підприємець Фещенко Іван Миколайович звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до Комунального підприємства «Парки Херсона» Херсонської міської ради про стягнення 621099,58 грн, з яких: 582900,02 грн основного боргу, 29573,73 грн 3% річних та 8625,83 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору №4 від 04.01.2023 в частині повної та своєчасної оплати за надані позивачем послуги з оренди вантажного транспорту та спецтехніки із водієм, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість у спірній сумі, на яку позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати у зазначеному вище розмірі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.01.2024 у задоволенні позову відмовлено. Судові витрати покладено на позивача.

Рішення суду мотивоване передчасністю заявленого позову, оскільки виходячи із пункту 3.2. договору, відповідно до якого розрахунки за надані послуги здійснюються орендарем (відповідачем) протягом 10 банківських днів з моменту підписання акту наданих послуг після надходження відповідного фінансування, та з огляду на приписи частини першої статті 3 Бюджетного кодексу України, яка визначає бюджетний період для всіх бюджетів в один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року, на момент звернення позивача до суду з позовною заявою строк виконання зобов`язань відповідача ще не настав, адже строк оплати за договором спливає 31.12.2023, тобто із закінченням бюджетного періоду.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Фізична особа-підприємець Фещенко Іван Миколайович звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2024 у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт послався на те, що сторони у договорі встановили чіткий строк оплати наданих послуг, а саме протягом 10 банківських днів з моменту підписання акту наданих послуг. Натомість суд першої інстанції, вважаючи, що строк дії договору (до 31.12.2023) і є строком, протягом якого відповідач має право виконати свої зобов`язання з оплати отриманих послуг, штучно розширює зміст пункту 3.2. договору, фактично підмінюючи дату виконання зобов`язання на строк дії договору, тим самим нівелюючи домовленість сторін про порядок та строки здійснення оплати за надані послуги.

Крім того, скаржник, посилаючись на правові висновки, викладені у низці постанов Верховного Суду, зазначив, що сама по собі відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Також в апеляційній скарзі апелянтом заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50000,00 грн та зазначено, що докази понесення таких витрат будуть надані протягом п`яти днів після прийняття апеляційним судом постанови за наслідками розгляду апеляційної скарги позивача.

Позиція відповідача щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, погоджуючись з мотивами оскаржуваного судового рішення, просив залишити його без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач, серед іншого, зазначив, що оскільки закупівля послуг за договором здійснювалася за рахунок бюджетних коштів для здійснення заходів, необхідних для життєзабезпечення цивільного населення громади в умовах воєнного стану, з чим погодився позивач при підписанні договору, для оплати послуг відповідачем має настати подія, яка має юридичне значення, а саме: надходження відповідного фінансування на бюджетний рахунок відповідача.

При цьому відповідач звернув увагу на те, що Комунальне підприємство «Парки Херсона» Херсонської міської ради внаслідок повного розграбування підприємства російськими загарбниками фактично не здійснює господарську діяльність та не отримує будь-яких коштів, тому покриття витрат на фінансування проводяться виключно за рахунок коштів міського бюджету м. Херсона.

Також відповідач вказав на допущені позивачем помилки при розрахунку процентів річних та інфляційних втрат. За розрахунком відповідача, загальний розмір індексу інфляції, нарахований на суму заборгованості, мав складати 5222,46 грн, а розмір 3% річних 10520,22грн.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Апеляційна скарга зареєстрована судом 14.02.2024 за вх.№510/24.

Одночасно скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення (вх.№519/24 від 14.02.2024).

Під час реєстрації апеляційної скарги б/н від 12.02.2024 у справі №916/4949/23, надісланої Фізичною особою-підприємцем Фещенком Іваном Миколайовичем в особі представника адвоката Телющенка П.П., не виявилося вказаних у додатку документів, а саме: ордеру, про що відділом документообігу (канцелярією) Південно-західного апеляційного господарського суду складено акт від 14.02.2024 №916/4949/23.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду апеляційної скарги та клопотання визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, І.Г. Філінюка, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2024 та протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.02.2024.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.02.2024 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Фещенка Івана Миколайовича на рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2024 у справі №916/4949/23 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Одеської області надіслати матеріали справи №916/4949/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

26.02.2024 на адресу суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №916/4949/23.

01.03.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги (вх.№510/24/Д1 від 01.03.2024), а саме, роздруківки платіжної інструкції №570 від 20.02.2024 про сплату судового збору у розмірі 13974,74 грн.

Окрім того, до вказаного клопотання скаржником долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №7082/10, виданого 19.10.2018 Телющенку Павлу Петровичу, копію посвідчення адвоката від 19.10.2018 №7082/10, копію ордеру серії АІ №1448188, відповідно до якого адвокат Телющенко Павло Петрович уповноважений представляти інтереси Фізичної особи-підприємця Фещенка Івана Миколайовича у Господарському суді Одеської області та Південно-західному апеляційному господарському суді.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 поновлено Фізичній особі - підприємцю Фещенку Івану Миколайовичу пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2024 у справі №916/4949/23. Відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою. Встановлено відповідачу строк до 20.03.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2024 у справі №916/4949/23.

15.03.2024 від Комунального підприємства «Парки Херсона» Херсонської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№510/24/Д2).

Одночасно із відзивом відповідачем подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу (вх.№951/24 від 15.03.2024).

Будь-які інші заяви чи клопотання з процесуальних питань до суду апеляційної інстанції не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.03.2024 розгляд справи №916/4949/23 призначено на 29.04.2024 о 12:00 год.

У судовому засіданні 29.04.2024, яке за клопотанням скаржника проводилось в режимі відеоконференції, представник Фізичної особи-підприємця Фещенка Івана Миколайовича підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити.

Відповідач про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, проте не скористався своїм правом участі у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Приймаючи до уваги, що матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, обов`язкова явка учасників справи в судове засідання апеляційної інстанції Південно-західним апеляційним господарським судом не визнавалась, а частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представника відповідача.

Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши представника скаржника, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Фактичні обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи, 04.01.2023 між Фізичною особою-підприємцем Фещенком Іваном Миколайовичем (орендодавцем) та Комунальним підприємством «Парки Херсона» Херсонської міської ради (орендарем) укладено договір №4 (надалі договір), відповідно до пункту 1.1. якого закупівля проводиться з метою забезпечення потреб цивільного населення Херсонської територіальної громади.

У пункті 1.2. договору визначено, що договір укладається відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі», згідно пункту 13 підпункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178, якою затверджено Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, та з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 09.06.2021 №590 «Про затвердження Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану».

Відповідно до пункту 1.3. договору, в порядку та на умовах цього договору для забезпечення роботи Комунального підприємства «Парки Херсона» Херсонської міської ради орендодавець надає орендарю послуги з оренди вантажного транспорту та спецтехніки із водієм за кодом ДК 021:2015: 99999999-9 не відображені в інших розділах (надалі - послуга).

Орендодавець передає орендарю вантажний транспорт та спецтехніку, визначені в додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.4 договору).

Пунктом 1.5. договору передбачено, що об`єм закупівлі послуг та їх вартість визначені «Загальним об`ємом та вартістю послуг», надалі додаток №1 до договору, що є невід`ємними частинами цього договору, та можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків орендаря.

Праву орендодавцю отримати за надані послуги оплату в розмірах і строки, передбачені цим договором (підпункт 2.1. пункту 2.2. договору), кореспондується обов`язок орендаря оплатити надані послуги (підпункт 2.3.2. пункту 2.3. договору).

Згідно із пунктами 3.1., 3.2. договору орендодавець передає транспортний засіб з водієм орендарю відповідно до попередньої заявки, в якій зазначається час, місце подання транспортного засобу та орієнтована кількість кілометрів використання транспортного засобу орендарем на визначений в заявці день. Розрахунки за надані послуги здійснюються орендарем за КЕКВ 2610 на підставі акту наданих послуг протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання акту наданих послуг шляхом безготівкового перерахування грошових коштів з поточного рахунку орендаря на рахунок орендодавця після находження відповідного фінансування.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що загальна сума договору складає 5725125 грн, з ПДВ.

У пункті 4.2. договору сторони узгодили, що вартість договору розраховується виходячи з фактично відпрацьованих годин, що визначені у загальному об`ємі та вартості послуг, що є додатком №1 до цього договору, а складові тарифу наведені у калькуляції вартості роботи вантажного транспорту та спецтехніки, що є додатками №№2/1, 2/2, 2/3, 2/4 до договору, відповідно до яких формуються акти наданих послуг із зазначенням суми, яка підлягає оплаті.

Оплата послуг здійснюється в межах реального фінансування видатків орендаря на зазначені цілі (пункт 4.3. договору).

Цей договір набирає чинності з дати підписання і діє до 31.12.2023. Якщо на дату закінчення строку дії договору будь-які із зобов`язань сторін не виконані, вони залишаються чинними до їх повного виконання (пункт 8.1. договору).

Невід`ємною частиною цього договору є: додаток №1 - Загальний об`єм та вартість послуг на загальну суму 5725125 грн; додаток №2/1 - Калькуляція вартості послуг №1 з оренди екскаватора «Komatsu PW 130ES» вартістю за 1 машино-годину 1658,26 грн; додаток №2/2 - Калькуляція вартості послуг №2 з оренди екскаватора «Mercedes Benz 1841LS» вартістю за 1 машино-годину 1721,16 грн; додаток №2/3 - Калькуляція вартості послуг №3 з оренди екскаватора «VOLVO FM9» вартістю за 1 машино-годину 1745,18 грн; додаток №2/4 - Калькуляція вартості послуг №4 з оренди екскаватора «HITACHI» вартістю за 1 машино-годину 1236,65 грн (пункт 9.1. договору).

Позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 2292987,14 грн, що підтверджується актами наданих послуг, а саме: актом №21 наданих послуг від 17.01.2023 на загальну суму 513592,70 грн, в тому числі ПДВ; актом №2 наданих послуг від 24.01.2023 на загальну суму 309386,16 грн, в тому числі ПДВ; актом №3 наданих послуг від 31.01.2023 на загальну суму 293968,46 грн, в тому числі ПДВ; актом №6 наданих послуг від 07.02.2023 на загальну суму 297806,55 грн, в тому числі ПДВ; актом №8 наданих послуг від 14.02.2023 на загальну суму 295333,25 грн, в тому числі ПДВ; актом №13 наданих послуг від 21.02.2023 на загальну суму 239784,84 грн, в тому числі ПДВ; актом №15 наданих послуг від 28.02.2023 на загальну суму 115270,25 грн, в тому числі ПДВ; актом №17 наданих послуг від 07.03.2023 на загальну суму 147072,70 грн, в тому числі ПДВ; актом №20 наданих послуг від 14.03.2023 на загальну суму 80772,24 грн, в тому числі ПДВ.

Вказані акти наданих послуг містять підписи уповноважених сторін та печатку Комунального підприємства «Парки Херсона» Херсонської міської ради.

Із наявних в матеріалах справи копій платіжних інструкцій №11 від 2.02.2023 на суму 513592,70 грн, №16 від 11.02.2023 на суму 309386,16 грн, №17 від 13.02.2023 на суму 293968,46 грн, №27 від 28.02.2023 на суму 295333,25 грн та №25 від 28.02.2023 на суму 297 806,55грн вбачається, що відповідачем здійснено оплату за надані позивачем послуги на загальну суму 1710087,12 грн.

Позивач зазначає, що внаслідок несплати послуг з оренди вантажного транспорту та спецтехніки із водієм за актами наданих послуг №13 від 21.02.2023 на загальну суму 239784,84 грн (з ПДВ), №15 від 28.02.2023 на загальну суму 115270,25 грн (з ПДВ), №17 від 07.03.2023 на загальну суму 147072,70 грн (з ПДВ) та №20 від 14.03.2023 на загальну суму 80772,24 грн (з ПДВ), за відповідачем утворилась заборгованість на загальну суму 582900,02 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звертався до відповідача із претензією за вих.№3 від 12.05.2023 із вимогою сплати заборгованості, у тому числі за договором №4 від 04.01.2023 в сумі 582900,02 грн, у відповідь на яку листом за №01-10/218 від 01.06.2023 відповідач повідомив позивача про неможливість задоволення претензії, оскільки джерелом фінансування Комунального підприємства «Парки Херсона» Херсонської міської ради є кошти міського бюджету, які для даних цілей не надходили, а також за умови розслідування кримінальної справи №0000118 у відношенні до наданих послуг.

Позиція суду апеляційної інстанції

Предметом спору у даній справі є вимоги про стягнення з Комунального підприємства «Парки Херсона» Херсонської міської ради заборгованості у загальній сумі 621099,58 грн, з яких: 582900,02 грн основного боргу, 29573,73 грн 3% річних та 8625,83грн інфляційних втрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що на момент звернення позивача до суду з позовною заявою строк виконання зобов`язань відповідача не настав.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується та зазначає наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України унормовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Колегією суддів встановлено, що договір №4 від 04.01.2023, який за своєю юридичною природою є договором оренди, став підставою виникнення у сторін за цим договором господарського зобов`язання відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України (статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

В силу частини шостої статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За умовами частин першої, п`ятої статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

В силу частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За умовами пункту 3.2. договору №4 від 04.01.2023 розрахунки за надані послуги здійснюються орендарем за КЕКВ 2610 на підставі акту наданих послуг протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання акту наданих послуг шляхом безготівкового перерахування грошових коштів з поточного рахунку орендаря на рахунок орендодавця після находження відповідного фінансування.

Колегією суддів встановлено, що позивачем були надані відповідачу послуги з оренди вантажного транспорту та спецтехніки із водієм кодом ДК 021:2015: 99999999-9, згідно актів наданих послуг, які містять підписи уповноважених сторін та печатку Комунального підприємства «Парки Херсона» Херсонської міської ради, на загальну суму 2292987,14 грн. Разом з тим, відповідач за надані йому послуги розрахувався частково, а саме, перерахував на рахунок позивача лише 1710087,12 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних інструкцій.

Таким чином, враховуючи викладені вище норми права та узгоджені сторонами умови договору №4 від 04.01.2023, беручи до уваги відсутність у матеріалах справи доказів своєчасного та повного проведення відповідачем оплати за вказаним договором, що зумовлює наявність у останнього заборгованості у розмірі 582900,03 грн, Південно-західний апеляційний господарський суд, перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку суми основної заборгованості, погоджується з позивачем про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з Комунального підприємства «Парки Херсона» Херсонської міської ради на користь позивача заборгованості за послуги з оренди вантажного транспорту та спецтехніки із водієм кодом ДК 021:2015: 99999999-9 за вищенаведеним договором у сумі 582900,02 грн, оскільки заявлена сума основної заборгованості є меншою на одну копійку, ніж вище розрахована судом апеляційної інстанції.

При цьому колегія суддів зазначає, що відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань чи з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання.

Умовами укладеного договору сторони чітко визначили порядок оплати наданих послуг - в термін до 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання акту наданих послуг.

Положення договору «після находження відповідного фінансування» не може вважатись встановленням терміну виконання обов`язку замовника з оплати наданих послуг, оскільки поняття «термін» передбачає вказівку на подію, яка має неминуче настати. Натомість, положення «після находження відповідного фінансування» такої вказівки не містить (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.03.2020 у справі №910/3011/19, 03.04.2018 у справі №908/1076/17 та 25.06.2020 у справі №910/4926/19).

Приписи частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується з вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до правової позиції, викладеної у вже згаданій постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №910/4926/19, посилання на відсутність бюджетного фінансування як на підставу невиконання своїх грошових зобов`язань, є безпідставними та необґрунтованими. За змістом частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У статті 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України та частини другої статті 218 Господарського кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Зазначене безпідставно залишилось поза увагою місцевого господарського суду, що привело до невірного висновку, що на дату звернення позивача до суду із позовною заявою строк виконання зобов`язань відповідача не настав.

Крім того, правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.19 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).

Враховуючи викладені приписи чинного законодавства, а також невиконання відповідачем умов договору щодо оплати заборгованості за договором №4 від 04.01.2023 у строк, встановлений договором, Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає про наявність підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат з відповідача за порушення грошового зобов`язання.

При цьому колегія суддів враховує, що Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 виклав правову позицію щодо застосуванням механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

У наведеній постанові об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 27.05.2019 у справі №910/20107/17, від 21.05.2019 у справі №916/2889/13, від 16.04.2019 у справах №922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 14.02.2019 у справі №922/1019/18, від 22.01.2019 у справі №905/305/18, від 21.05.2018 у справі №904/10198/15, від 02.03.2018 у справі №927/467/17.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, апеляційний суд встановив, що позивачем при розрахунку включено в період нарахування 07.03.2023, що є кінцевим строком виконання відповідачем зобов`язань з оплати за актом №13 від 21.02.2023 на загальну суму 239784,84 грн. Крім того, позивачем невірно визначено суми основного боргу у кожному із заявлених періодів, що призвело до допущення арифметичних помилок у відповідних розрахунках.

У зв`язку з наведеним, судом апеляційної інстанції здійснено власні розрахунки за допомогою калькулятора ІПС «ЛІГА ЗАКОН», які наведено нижче та з яких вбачається наступне.

Період 1: з 08.03.2023 до 20.10.2023, виходячи із суми заборгованості з оплати за актом №13 від 21.02.2023 на суму 239784,84 грн.

Період 2: з 15.03.2023 до 20.10.2023, виходячи із суми заборгованості з оплати за актом №15 від 28.03.2023 на суму 115270,25 грн.

Період 3: з 22.03.2023 до 20.10.2023, виходячи із суми заборгованості оплати за актом №17 від 07.03.2023 на суму 147072,70 грн.

Період 4: з 29.03.2023 до 20.10.2023, виходячи із суми заборгованості оплати за актом №20 від 14.03.2023 на суму 80772,24 грн.

Розрахунок 3% річних:

Період 1 (з 08.03.2023 до 20.10.2023):

239784,84 грн x 3 x 227 (днів прострочення) : 365 : 100 = 4473,79 грн.

Період 2 (з 15.03.2023 до 20.10.2023):

115270,25 грн x 3 x 220 (днів прострочення) : 365 : 100 = 2084,34 грн.

Період 3 (з 22.03.2023 до 20.10.2023):

147072,70 грн x 3 x 213 (днів прострочення) : 365 : 100 = 2574,78 грн.

Період 4 (з 29.03.2023 до 20.10.2023):

80772,24 грн x 3 x 206 (днів прострочення) : 365 : 100 = 1367,60 грн.

Всього розмір 3% річних становить 10500,51 грн.

Розрахунок інфляційних втрат:

Період 1 (з 08.03.2023 до 20.10.2023):

Сукупний індекс іфляції:101.5:100 (бер. 2023) х 100.2:100 (квіт. 2023) х 100.5:100 (трав. 2023) х 100.8:100 (черв. 2023) х 99.4:100 (лип. 2023) х 98.6:100 (серп. 2023) х 100.5:100 (вер. 2023) = 1.01482164

Інфляційне збільшення:

239784,84 x 1.01482164 - 239784,84 = 3554,00 грн.

Період 2 (з 15.03.2023 до 20.10.2023):

Сукупний індекс інфляції = 101.5:100 (бер. 2023) х 100.2:100 (квіт. 2023) х 100.5:100 (трав. 2023) х 100.8:100 (черв. 2023) х 99.4:100 (лип. 2023) х 98.6:100 (серп. 2023) х 100.5:100 (вер. 2023) = 1.01482164.

Інфляційне збільшення:

115270,25 x 1.01482164 - 115270,25 = 1708,49 грн.

Період 3 (з 22.03.2023 до 20.10.2023):

Сукупний індекс інфляції = 100.2:100 (квіт. 2023) х 100.5:100 (трав. 2023) х 100.8:100 (черв. 2023) х 99.4:100 (лип. 2023) х 98.6:100 (серп. 2023) х 100.5:100 (вер. 2023) = 0.99982427.

Інфляційне збільшення:

147072,70 x 0.99982427 - 147072,70 = -25,84 грн.

Період 4 (з 29.03.2023 до 20.10.2023):

Сукупний індекс інфляції = 100.2:100 (квіт. 2023) х 100.5:100 (трав. 2023) х 100.8:100 (черв. 2023) х 99.4:100 (лип. 2023) х 98.6:100 (серп. 2023) х 100.5:100 (вер. 2023) = 0.99982427.

Інфляційне збільшення:

80772,24 x 0.99982427 - 80772,24 = -14,19 грн.

Всього розмір інфляційних втрат становить 5222,46грн.

Таким чином, з відповідача слід стягнути 10500,51 грн 3% річних та 5222,46 грн інфляційних втрат.

Висновки суду апеляційної інстанції

Відповідно до положень статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно із частиною першою статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, встановленим обставинами справи, та неправильного застосування норм матеріального права і ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Розподіл судових витрат

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина чотирнадцята статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням прийняття судом апеляційної інстанції нового рішення про часткове задоволення позовної заяви та часткове задоволення апеляційної скарги, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281 - 284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Фещенка Івана Миколайовича задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2024 у справі №916/4949/23 скасувати.

3.Ухвалити нове рішення, яким позов Фізичної особи-підприємця Фещенка Івана Миколайовича до Комунального підприємства «Парки Херсона» Херсонської міської ради про стягнення 621099,58 грн задовольнити частково.

4.Стягнути з Комунального підприємства «Парки Херсона» Херсонської міської ради на користь Фізичної особи-підприємця Фещенка Івана Миколайовича заборгованість у розмірі 598622 /п`ятсот дев`яносто вісім тисяч шістсот двадцять дві/ гривні 99 копійок, з якої: 582900 /п`ятсот вісімдесят дві тисячі дев`ятсот/ гривень 02 копійки основного боргу, 10500 /десять тисяч п`ятсот/ гривень 51 копійка 3% річних та 5222 /п`ять тисяч двісті двадцять дві/ гривні 46 копійок інфляційних втрат, а також 8943 /вісім тисяч дев`ятсот сорок три/ гривні 83 копійки витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 13415 /тринадцять тисяч чотириста п`ятнадцять/ гривень 75 копійок витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.05.2024.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя І.Г. Філінюк