ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2024 р. м. Рівне Справа № 918/62/24

Господарський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бережнюк В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Ерідон"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "СЛАВІОМ"

про стягнення боргу 2 070 114,37 грн.

Секретар судового засідання Сідлецька Ю.Р.

Представники:

від позивача Пустовойтов Д.М.

від відповідача не з`явився

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма Ерідон" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "СЛАВІОМ" про стягнення боргу 2 070 114,37 грн., з яких 1532 966,67 грн. основний борг, 167 609,44 грн. - 36% річних, 223 479,26 грн. - проценти за користування товарним кредитом, 146 059,00 грн. - пеня.

Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору поставки №551/23/114 від 22.02.2023, а саме відповідач несвоєчасно та не повністю розрахувався за отриманий від позивача товар. На виконання договору поставки № 551/23/114 від 22.02.2023 та додатків до нього Позивач передав згідно видаткових накладних, а Відповідач отримав Товар: за видатковою накладною № 21100 від 07.04.2023 р. поставлено товару на суму 422 519,02 грн., за видатковою накладною № 21116 від 07.04.2023 р. поставлено товару на суму 195 030,84 грн., за видатковою накладною № 21207 від 07.04.2023 р. поставлено товару на суму 261 051,45 грн., за видатковою накладною № 19289 від 31.03.2023 р. поставлено товару на суму1 110 888,00 грн., за видатковою накладною № 21210 від 07.04.2023 р. поставлено товару на суму 240 192,00 грн., за видатковою накладною № 21205 від 07.04.2023 р. поставлено товару на суму 938 616,60 грн., за видатковою накладною № 24454 від 12.04.2023 р. поставлено товару на суму 24 598,08 грн. Всього на суму 3 192 895,99 грн. Відповідач оплатив частину коштів за товар на загальну суму 1659 929,32 грн. Заборгованість Відповідача за поставлений згідно договору поставки товар складає 1 532 966,67 грн.

Посилаючись на пункти 6.2., 6.7., 6.8. Договору та пункти 4, 5 Додатків до договору позивач нарахував 167 609,44 грн. - 36% річних, 223 479,26 грн. - проценти за користування товарним кредитом (48%), 146 059,00 грн. - пеню.

Відповідач відзиву на позов суду не надав, причини такої не подачі суд не повідомив. Ухвали Господарського суду Рівненської області про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, про відкладення підготовчого засідання та закриття підготовчого провадження доставлені Відповідачу в його Електронний кабінет, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних листів.

Таким чином суд вважає, що Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відтак, керуючись статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відзиву відповідача за наявними у ній матеріалами.

16 квітня 2024 року від Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "СЛАВІОМ" надійшли докази оплати суми основного боргу у розмірі 1 000 000,00 грн.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 22.01.2024 відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Справу призначено до слухання в підготовчому засіданні на 13 лютого 2024 року на 11:00 год.

07.02.2024 року на адресу Господарського суду Рівненської області від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Ерідон" адвоката Пустовойтова Дмитра Михайловича надійшла заява про участь у судовому засіданні по справі 918/62/24 13 лютого 2024 року на 11:00 год. в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 08.02.2024 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Ерідон" адвоката Пустовойтова Дмитра Михайловича про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза приміщенням суду у справі №918/62/24 задоволено.

12 лютого 2024 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 13.02.2024 підготовче засідання відкладено на 27 лютого 2024 р. на 09:50 год.

Ухвалою від 27.02.2024 підготовче засідання відкладено на 12 березня 2024 р. на 09:30 год.

Ухвалою від 12 березня 2024 року закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 16 квітня 2024 р. на 10:30 год.

16 квітня 2024 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Ерідон" надійшло клопотання про долучення доказів сплати відповідачем суми основного боргу у розмірі 1 000 000,00 грн. - платіжної інструкції №39 від 03.04.2024.

16 квітня 2024 року від Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "СЛАВІОМ" надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 16 квітня 2024 розгляд справи відкладено на 30 квітня 2024 р. на 10:20 год.

Представник відповідача до суду 30.04.2024 не прибув. Від відповідача 29.04.2024 повторно надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

За умовами п.2 ч.3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відтак, суд без виходу до нарадчої кімнати, порадившись на місці, ухвалив відмовити у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. Про що оголошено протокольну ухвалу від 30.04.2024.

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 81, ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні 30 квітня 2024 року надав пояснення з приводу предмету спору. Підтримав позиції, викладені у його заяві по суті справи. Підтвердив надходження 1 000 000,00 грн. від відповідача в якості оплати боргу.

Суд дослідив письмові докази, які містяться у справі.

Представник позивача виступив у судових дебатах.

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

22.02.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма Ерідон" (іменоване далі постачальник) в особі представників Лисого Івана Петровича, який діє на підставі довіреності № 110 від 25.01.2023 року та Шевчука Романа Васильовича, який діє на підставі довіреності № 01/02/2023-4 від 01.02.2023 року, які можуть діяти як спільно так і незалежно один від одного, з однієї сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "СЛАВІОМ" (іменовані далі покупець) в особі директора ОСОБА_1 , який діє відповідно до інформації зазначеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з іншої сторони, уклали договір поставки № 551/23/114 (надалі Договір).

У відповідності до п. 1.1. Договору в порядку та на умовах цього Договору постачальник зобов`язується поставити покупцю продукцію виробничо-технічного призначення (надалі "товар"), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість такого товару.

Найменування, асортимент та кількість товару, який підлягає поставці за цим Договором, зазначаються в Додатках, які є його невід`ємною частиною. (п. 1.2. Договору).

Як встановлено судом, ціна товару в іноземній валюті (долар США або Євро) та її еквівалент в національній валюті зазначається у Додатках до цього Договору, надалі "Контрактна Ціна" (п. 2.1. Договору).

Згідно з п. 2.3. Договору ціна в національній валюті є орієнтовною та остаточно визначається на дату виставлення Постачальником "Рахунку на оплату" такого Товару та може змінюватись у відповідності до умов п. 3.2. Договору, на дату фактичної оплати такого Товару з врахуванням інших умов цього Договору.

Відповідно до п. 2.4. Договору загальна вартість товару, що постачається за цим Договором (ціна Договору), визначається Додатками та видатковими накладними, з врахуванням пункту 3.2. Договору. У випадку розбіжності даних у додатках та у видаткових накладних щодо кількості асортименту, ціни Товару, перевагу має видаткова накладна.

Умови оплати сторони Договору узгодили у розділі 3.

Так, у п. 3.1. Договору сторони зафіксували, що оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором та Додатками до нього. У випадку поставки товару на умовах попередньої оплати, допускається оплата та поставка Товару на підставі рахунку на попередню оплату, що містить істотні умови поставки, без укладення Додатків до цього Договору. Датою оплати Товару вважається день зарахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника.

Відповідно до п. 3.2. Договору сторони погодили, що визначення остаточної ціни та загальної вартості товару, що підлягає оплаті Покупцем, здійснюється в національній валюті України, виходячи із курсу продажу долару США або Євро до гривні, встановленому на Міжбанківській валютній біржі на дату, що склався на день проведення оплати Товару (надалі - "курс Міжбанку"). Для визначення "курсу Міжбанку" Сторони використовують дані, розміщені на веб-сайті http://minfin.com.ua/currencv/mb/, якщо інші джерела визначення курсу іноземних валют не зазначені в Додатках до цього Договору (надалі - "Джерело курсу іноземних валют"). У випадку відсутності доступу або не розміщення інформації про курм Міжбанку на сайті http://minfin.com.ua/currencv/mb/, Сторони, з метою визначення інформації про курс іноземних валют, використовують курс продажу іноземних валют, встановлений АТ "Державний експортно-імпортний банк України" (курс "УКРЕКСІМБАНК"), на момент закриття торгів на Міжбанківському Валютному Ринку України в день, що передує дню здійснення операцій з визначення повної вартості Товару або проведення розрахунків між Сторонами.

На підставі п. 3.3. Договору оплата Товару, який постачається на умовах попередньої оплати, здійснюється Покупцем на підставі Рахунку на оплату, сформованого Постачальником, з врахуванням умов пунктів 3.1. та 3.2. Договору. Термін дії Рахунку на оплату складає 3 (три) банківських дні, включаючи дату його оформлення, якщо інше не буде погоджено Сторонами. В разі порушення строків оплати, визначених Рахунком на оплату, зарахування платежів здійснюється Постачальником, виходячи з курсу Міжбанку, встановленого на момент надходження грошових коштів на банківський рахунок Постачальника.

Оплата Товару, який постачається на умовах відстрочення оплати чи з використанням вексельного способу розрахунків, здійснюється Покупцем, з дотриманням умов пунктів 3.2 та 3.5 цього Договору.

У відповідності до п. 3.4. Договору оформлення видаткових накладних на Товар, який постачається на умовах попередньої оплати, здійснюється за цінами, зазначеними в Рахунку на оплату. У разі недотримання Покупцем строків оплати Товару, встановлених Рахунком на оплату, оформлення видаткової накладної здійснюється за цінами, визначеними з дотриманням умов пунктів 3.2. цього Договору, на момент надходження грошових коштів на банківський рахунок Постачальника.

Оформлення видаткових накладних на Товар, який постачається на умовах відстрочення оплати або з використанням вексельного способу розрахунків, здійснюється за цінами, визначеними на дату формування видаткової накладної з дотриманням умов пунктів 3.2. цього Договору.

У розділах 4 та 5 Договору сторони узгодили умови щодо якості товару, а також умови поставки та приймання товару.

Відповідно до п. п. 6.1., 6.2 Договору за порушення умов цього Договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням умов цього Договору. Крім відповідальності, встановленої п.6.1 цього Договору Покупець: за несвоєчасну оплату Товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого Товару за кожний день прострочення.

У разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати Товару у відповідності до умов цього Договору, Покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника компенсаційний платіж в розмірі 36% (тридцять шість відсотків) річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь. Сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст.625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені). (п. 6.7. Договору).

Згідно з п. 6.8. Договору сторони домовились про те, що нарахування та стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за цим Договором відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст.259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (Трьох) років. При цьому, вказаний пункт (положення) вважається двосторонньою угодою сторін цього Договору про збільшення строків позовної давності та строків нарахування та стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів).

Як вбачається із п. 9.2. Договору, він вступає в силу з моменту його підписання вповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками Сторін та діє до 31.12.2023 року, а в частині проведення розрахунків за поставлений Товар - до моменту проведення остаточних розрахунків. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Судом встановлено, що Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відтисками печаток останніх, на час розгляду справи доказів недійсності Договору, зокрема відповідних судових рішень, суду не надано.

Окрім того, як вбачається із матеріалів справи, позивач та відповідач 22.03.2023 року уклали додатки № 551/23/114/01-мд.о до Договору поставки, у якому обумовили поставку товару на загальну суму включаючи ПДВ 1 351 080 грн 00 коп., № 551/23/114/02-нас. на загальну суму включаючи ПДВ 418 058 грн 31 коп., № 551/23/114/03-нас. на загальну суму включаючи ПДВ 195 030 грн 84 коп., № 551/23/114/05-ззр. на загальну суму включаючи ПДВ 963 214 грн 68 коп. ( а.с.14-18)

У відповідності до п. 3 даних Додатків № 551/23/114/01-мд.о, № 551/23/114/02-нас., № 551/23/114/03-нас., № 551/23/114/05-ззр. від 22.03.2023 року оплата вартості Товару, що вказана у п. 2 цих Додатків, здійснюється Покупцем, на підставі отриманих від Постачальника Рахунків на оплату, які формуються виходячи з курсу іноземних валют на дату формування таких рахунків, здійснюється покупцем з дотриманням умов пунктів 3.2. та 3.3. Договору поставки у наступному порядку: 20,00 % від загальної вартості Товару покупець сплачує на умовах попередньої оплати в строк до 07.04.2023 р., 80,00% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 27.10.2023 року. Для проведення всіх оплат за Товар за цими Додатками Покупець отримує у Постачальника Рахунок на оплату, термін дії якого складає 3 (три) банківських дні, враховуючи дату його оформлення.

Сторони узгодили між собою, та зафіксували у п. 5 Додатків, що у разі порушення покупцем зобов`язань щодо отриманого товару за Додатками від 22.03.2023 року на строк більше 15 календарних днів, покупець відповідно до вимог ст.. 536 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь постачальника плату за користування товарним кредитом у розмірі 48 % річних, нарахованих на вартість отриманого, але неоплаченого покупцем товару. Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли Товар підлягав оплаті за умовами цього Додатку та закінчується днем повної оплати вартості отриманого Товару.

Також, Додаток № 551/23/114/04-нас. від 22.02.2023 до Договору поставки, у якому обумовили поставку товару на загальну суму включаючи ПДВ 261 051 грн 45 коп. ( а.с.17)

У відповідності до п. 3 даного Додатку № 551/23/114/04-нас. оплата вартості Товару, що вказана у п. 2 Додатку, здійснюється Покупцем, з дотриманням умов пунктів 3.2. та 3.3. Договору поставки у наступному порядку: 20,00 % від загальної вартості Товару покупець сплачує на умовах попередньої оплати в строк до 04.04.2023 р., 80,00% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 25.10.2023 року. Для проведення всіх оплат за Товар за цими Додатками Покупець отримує у Постачальника Рахунок на оплату, термін дії якого складає 3 (три) банківських дні, враховуючи дату його оформлення.

Сторони узгодили між собою, та зафіксували у п. 5 Додатку, що у разі порушення покупцем зобов`язань щодо отриманого товару на строк більше 15 календарних днів, покупець відповідно до вимог ст.. 536 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь постачальника плату за користування товарним кредитом у розмірі 48 % річних, нарахованих на вартість отриманого, але неоплаченого покупцем товару. Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли Товар підлягав оплаті за умовами цього Додатку та закінчується днем повної оплати вартості отриманого Товару.

Ці додатки є невід`ємною частиною Договору поставки № 551/23/114 від 22.02.2023 року.

Судом встановлено, що на підставі:

Додатку № 551/23/114/02-нас. від 22.03.2023 року до Договору для покупця було поставлено товари згідно з видатковою накладною:

- № 21100 від 07.04.2023 року на суму 422 519 грн 02 коп. з ПДВ (а.с. 19).

Додатку № 551/23/114/03-нас. від 22.03.2023 року до Договору для покупця було поставлено товари згідно з видатковою накладною:

- № 21116 від 07.04.2023 року на суму 195 030 грн 84 коп. з ПДВ (а.с. 19).

Додатку № 551/23/114/04-нас. від 22.02.2023 року до Договору для покупця було поставлено товари згідно з видатковою накладною:

- № 21207 від 07.04.2023 року на суму 261 051 грн 45 коп. з ПДВ (а.с. 20).

Додатку № 551/23/114/01-мд.о від 22.03.2023 року до Договору для покупця було поставлено товари згідно з видатковою накладною:

- № 19289 від 31.03.2023 року на суму 1 110 888 грн 00 коп. з ПДВ (а.с. 20);

- № 21210 від 07.04.2023 року на суму 240 192 грн 00 коп. з ПДВ (а.с. 21).

Додатку № 551/23/114/05-ззр. від 22.03.2023 року до Договору для покупця було поставлено товари згідно з видатковою накладною:

- № 21205 від 07.04.2023 року на суму 938 616 грн 60 коп. з ПДВ (а.с. 21);

- № 24454 від 12.04.2023 року на суму 24 598 грн 08 коп. з ПДВ (а.с. 22).

ТОВ "Фірма Ерідон" у позовній заяві вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "СЛАВІОМ" здійснило оплату товару згідно з Додатками на загальну суму 1 659 929 грн 32 коп., що підтверджується платіжними дорученнями:

- № 17/08/2023 від 17.08.2023 року на суму 84 503 грн 80 коп. (а.с. 22),

- № 1447 від 15.12.2023 року на суму 312 508 грн 96 коп. (а.с. 23),

- № 1476 від 19.12.2023 року на суму 25 506 грн 26 коп. ( а.с. 24),

- № 17/08/2023 від 17.08.2023 року на суму 39 006 грн 17 коп. ( а.с. 22),

- № 1476 від 19.12.2023 року на суму 156 024 грн 67 коп. (а.с. 24),

- № 21/07/2023 від 21.07.2023 року на суму 29 784 грн 00 коп. (а.с. 23),

- № 17/08/2023 від 17.08.2023 року на суму 43 776 грн 41 коп. (а.с. 22),

- № 1447 від 15.12.2023 року на суму 187 491 грн 04 коп. (а.с. 23),

- № 21/07/2023 від 21.07.2023 року на суму 270 216 грн 00 коп. ( а.с. 23),

- № 1476 від 19.12.2023 року на суму 18 469 грн 07 коп. (а.с. 24),

- № 17/08/2023 від 17.08.2023 року на суму 192 642 грн 94 коп. (а.с. 22),

- № 10 від 22.12.2023 року на суму 300 000 грн 00 коп. (а.с. 24).

Неоплаченими лишилися 1 532 966,67 грн.

Посилаючись на пункти 6.2., 6.7., 6.8. Договору та пункти 4, 5 Додатків до договору позивач нарахував 167 609,44 грн. - 36% річних, 223 479,26 грн. - проценти за користування товарним кредитом (48%), 146 059,00 грн. - пеню.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного правочину, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отримання відповідачем продукції за видатковими накладними № 21100 від 07.04.2023 року на суму 422 519 грн 02 коп., № 21116 від 07.04.2023 року на суму 195 030 грн 84 коп., № 21207 від 07.04.2023 року на суму 261 051 грн 45 коп., № 19289 від 31.03.2023 року на суму 1 110 888 грн 00 коп., № 21210 від 07.04.2023 року на суму 240 192 грн 00 коп., № 21205 від 07.04.2023 року на суму 938 616 грн 60 коп. та № 24454 від 12.04.2023 року на суму 24 598 грн 08 коп. на підставі Додатків від 22.02.2023 та 22.03.2023 року без заперечень на склад, свідчить про вчинення відповідачем дій на підтвердження факту здійснення сторонами господарської операції поставки та прийняття продукції на виконання договірних зобов`язань за Договором.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 ст. 627 ЦК України, встановлено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписом ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно - правовими актами щодо окремих видів договорів.

Однією з загальних засад цивільного законодавства згідно зі ст. 3 ЦК України є свобода договору.

Сторони Договору на підставі вільного волевиявлення домовилися, погодили та зафіксували у п. 3 даних Додатків № 551/23/114/01-мд.о, № 551/23/114/02-нас., № 551/23/114/03-нас., № 551/23/114/05-ззр. від 22.03.2023 року оплата вартості Товару, що вказана у п. 2 цих Додатків, здійснюється Покупцем, на підставі отриманих від Постачальника Рахунків на оплату, які формуються виходячи з курсу іноземних валют на дату формування таких рахунків, здійснюється покупцем з дотриманням умов пунктів 3.2. та 3.3. Договору поставки у наступному порядку: 20,00 % від загальної вартості Товару покупець сплачує на умовах попередньої оплати в строк до 07.04.2023 р., 80,00% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 27.10.2023 року. Для проведення всіх оплат за Товар за цими Додатками Покупець отримує у Постачальника Рахунок на оплату, термін дії якого складає 3 (три) банківських дні, враховуючи дату його оформлення. Та відповідності до п. 3 даного Додатку № 551/23/114/04-нас. оплата вартості Товару, що вказана у п. 2 Додатку, здійснюється Покупцем, з дотриманням умов пунктів 3.2. та 3.3. Договору поставки у наступному порядку: 20,00 % від загальної вартості Товару покупець сплачує на умовах попередньої оплати в строк до 04.04.2023 р., 80,00% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 25.10.2023 року. Для проведення всіх оплат за Товар за цими Додатками Покупець отримує у Постачальника Рахунок на оплату, термін дії якого складає 3 (три) банківських дні, враховуючи дату його оформлення.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Славіом" здійснило оплату товару згідно за Додатками від 22.02.2023 та від 22.03.2023 року частково на загальну суму 1 629 929 грн 32 коп. згідно з платіжними інструкціями:

- № 17/08/20231058 від 17.08.2023 року на суму 359 929 грн 32 коп.,

- № 1447 від 15.12.2023 року на суму 500 000 грн 00 коп.,

- № 1476 від 19.12.2023 року на суму 200 000 грн 00 коп.,

- № 21/07/2023967 від 21.07.2023 року на суму 300 000 грн 00 коп.,

- № 10 від 22.12.2023 року на суму 300 000 грн 00 коп.

Враховуючи, що відповідач в порушення вимог ЦК України та ГК України взяті на себе зобов`язання не виконав, за поставлений товар своєчасно та в повному обсязі не розрахувався, судом встановлено, що позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення несплаченої суми основного боргу 1 532 966 грн 67 коп.

За час перебування справи №918/62/24 на розгляді у Господарському суді Рівненської області Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Славіом" оплатило заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма Ерідон" на загальну суму 1 000 000,00 грн. Доказом цього є подана до матеріалів справи платіжна інструкція №39 від 03.04.2024.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

З огляду на те, що відповідач оплатив заборгованість на загальну суму 1 000 000,00 грн., провадження у справі в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України слід закрити у зв`язку із відсутністю предмету спору.

Сторонам роз`яснюється, що відповідно до ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Станом на 30.04.2024 несплаченими лишилися 532 966 грн 67 коп. основного боргу, про що підтвердив представник позивача.

Отже, наявність простроченої заборгованості підтверджена належними та допустимими доказами.

Таким чином, підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 532 966 грн 67 коп. основного боргу.

Крім того, предметом позовних вимог є стягнення з відповідача 167 609 грн 44 коп. - 36 % річних; 223 479 грн 26 коп. - 48% проценти за користування товарним кредитом; 146 059 грн 00 коп. - пеня.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивач поставив відповідачу товар на підставі Додатків від 22.02.2023 та 22.03.2023 року до Договору на загальну суму 3 192 895 грн 99 коп., а відповідач здійснив оплату товару із простроченням на загальну суму 1 659 929 грн 32 коп., що підтверджується платіжними інструкціями.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Як вбачається із ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З аналізу чинних норм законодавства вбачається, що неустойка може бути договірною та позадоговірною (законною). Умову про договірну неустойку має бути зазначено в договорі (ч. 1 ст. 547 ЦКУ). Недотримання письмової форми зазначення в договорі умови про сплату неустойки робить його нікчемним (ч. 2 ст. 547 ЦКУ). Стосовно позадоговірної неустойки відповідно до ч. 1 ст. 231 ГКУ законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначено розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Судом встановлено, що сторони на підставі вільного волевиявлення та свободи договору узгодили між собою та зафіксували у п. п. 6.1., 6.2 Договору, що за порушення умов цього Договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням умов цього Договору. Крім відповідальності, встановленої п.6.1 цього Договору Покупець: за несвоєчасну оплату Товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого Товару за кожний день прострочення.

Як вбачається із розрахунків, доданих до позовної заяви, позивач нарахував відповідачеві пеню за період прострочення платежу у загальному розмірі 146 059 грн 00 коп.

Судом перевірено розрахунки пені долучені позивачем до матеріалів справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та встановлено, що останні є арифметично вірними, та обґрунтований розмір пені становить 146 059 грн 00 коп.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Стаття 233 Господарського кодексу України передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Аналогічні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 року №902/417/18.

Таким чином, керуючись наведеними вище положеннями чинного законодавства України та висновками Верховного суду щодо практики застосування ст. 233 Господарського кодексу України і ст. 551 Цивільного кодексу України право на зменшення неустойки (штрафу, пені) виникає у господарського суду виключно за наявності "значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків" і тільки у разі наявності такого перевищення суд може скористатися наданим йому процесуальним правом. При цьому з`ясувавши наявність "перевищення розміру неустойки перед розміром збитків" суд повинен ще встановити існування інших обставин, зокрема: "об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків".

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення ТОВ СП "СЛАВІОМ" умов Договору.

Пеня є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Окрім стягнення пені Позивач нараховує та стягує проценти річних та проценти за користування товарним кредитом, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів Відповідачем. Тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

З урахуванням вищенаведеного, стягнення з відповідача пені у заявленому позивачем розмірі значно погіршить фінансово-економічне становище підприємства, спричинить для нього додаткові витрати.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 зазначив, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. (Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18. від 04.12.2018 у справі № 916/65/18. від 03.07.2019 у справі №917/791/18.)

Отже, зменшення неустойки (зокрема пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення пені спрямоване на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

Також суд враховує оплату суми основного боргу 1 000 000,00 грн. у процесі слухання справи у суді.

З огляду на вищевказані норми суд вважає, що у даному випадку наявні обставини для зменшення нарахованої позивачем пені на 50 відсотків.

Тому у цій частині вимог позов належить задоволити частково в сумі 73 029,50 грн. (146 059,00 грн. Х 50% = 73 029,50 грн.). У частині стягнення пені в сумі 73 029,50 грн. слід відмовити в задоволенні позову.

Згідно ч.ч.1, 5 ст. 694 ЦК України, договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Відповідно до приписів ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Сторони узгодили між собою, та зафіксували у п. 4 Додатків, що у разі порушення покупцем зобов`язань щодо отриманого товару за Додатками від 22.02.2023 та 22.03.2023 року на строк більше 15 календарних днів, покупець відповідно до вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь постачальника плату за користування товарним кредитом у розмірі 48 % річних, нарахованих на вартість отриманого, але неоплаченого покупцем товару. Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли Товар підлягав оплаті за умовами цього Додатку та закінчується днем повної оплати вартості отриманого Товару.

У пунктах 6.1, 6.2 Пленуму № 14 зазначено, що проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Застосування пені не виключає одночасного нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами (стаття 536 ЦК України), зокрема процентів на прострочену суму оплати товару, проданого в кредит (частина п`ята статті 694 названого Кодексу), оскільки стягнення відповідних процентів не є ні видом забезпечення виконання зобов`язань, ані штрафною санкцією (п. 2.7 Пленуму № 14).

Враховуючи вище зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення процентів за користування товарним кредитом.

Судом перевірено розрахунки плати за користування товарним кредитом у розмірі 48 % річних, які долучені позивачем до матеріалів справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та встановлено, що останні є арифметично вірними, та обґрунтований розмір стягнення з відповідача плати за користування товарним кредитом у розмірі 48 % річних становить 223 479 грн 26 коп.

Оскільки сторони, укладаючи Додатки до Договору, погодили відповідальність за несвоєчасну оплату за отриманий товар у вигляді 48 % річних, то вимоги позивача про стягнення з відповідача плати за користування товарним кредитом у розмірі 48 % річних підлягають задоволенню.

Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому судом встановлено, що згідно з п. 6.7. Договору у разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати Товару у відповідності до умов цього Договору, Покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника компенсаційний платіж в розмірі 36% (тридцять шість відсотків) річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, Сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст.625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

Судом перевірено розрахунки компенсаційного платежу у розмірі 36% річних нарахованого позивачем згідно з п. 6.7. Договору, які долучені позивачем до матеріалів справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та встановлено, що останні є арифметично вірними.

Зважаючи на викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення за Договором 36 % річних у розмірі 167 609 грн 44 коп.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки суду.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, із наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача - 532 966 грн 67 коп. - основного боргу, 167 609 грн 44 коп. - 36 % річних; 223 479 грн 26 коп. - 48% проценти за користування товарним кредитом та 73 029 грн. 50 коп. - пені. У частині вимог про стягнення 1 000 000,00 грн. провадження у справі слід закрити. У частині вимог про стягнення 73 029 грн. 50 коп. пені в позові належить відмовити.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із сплаченого судового збору в розмірі 31 051,72 грн. та 50 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідач не надав попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК та ч. 3 ст. 551 ЦК України покладається на відповідача без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а є наслідком виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Згідно п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року у разі зменшення неустойки в резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Таким чином, сума судового збору, яку Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "СЛАВІОМ" має відшкодувати Товариству з обмеженою відповідальністю "Фірма Ерідон" за подання позову становить 16 051,72 грн.

Пунктом 5 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Тому позивач має право на повернення з бюджету судового збору в сумі 15 000,00 грн. після подання до суду відповідного клопотання, у зв`язку з тим, що у частині позовних вимог про стягнення 1 000 000,00 грн. провадження у справі закрито.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "СЛАВІОМ" (вул. Кременецька, 120, м. Радивилів, Дубенський район, Рівненська область, 35500, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Ерідон" (вул. Б. Хмельницького, 35, с. Чопилки, Київська обл., Переяслав-Хмельницький р-н., 08467, ) - 532 966 (п`ятсот тридцять дві тисячі дев`ятсот шістдесят шість) грн 67 коп. - основного боргу, 167 609 (сто шістдесят сім тисяч шістсот дев`ять) грн 44 коп. - 36 % річних; 223 479 (двісті двадцять три тисячі чотириста сімдесят дев`ять) грн 26 коп. - 48% проценти за користування товарним кредитом; 73 029 (сімдесят три тисячі двадцять дев`ять) грн 50 коп. - пені та 16 051 (шістнадцять тисяч п`ятдесят одна) грн 72 коп судового збору.

3. Закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення 1 000 000 грн. 00 коп. основного боргу.

4. Відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 73 029 грн. 50 коп. пені.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 02 травня 2024 року.

Суддя Бережнюк В.В.