ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2024 р. Справа№ 925/495/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Мальченко А.О.

Агрикової О.В.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Столярець О.В. за довіреністю;

від відповідача: Хливнюк І.В. за довіреністю;

від органу ДВС: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Уманського комунального підприємства "Уманьтеплокомуненерго"

на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 30.01.2024 щодо розгляду скарги на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)

у справі №925/495/19 (суддя Довгань К.І.)

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Уманського комунального підприємства "Уманьтеплокомуненерго"

про стягнення 335979,40 грн,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 30 січня 2024 року скаргу представника Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" адвоката Оксани Столярець на дії державного виконавця щодо зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 задоволено.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження ВП НОМЕР_1.

Зобов`язано начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), усунути порушення (поновити порушене право стягувача) - скасувати своєю постановою постанову про зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження ВП НОМЕР_1.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, Уманське комунальне підприємство "Уманьтеплокомуненерго" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 30.01.2024.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом порушені норми процесуального права та невірно застосовані норми матеріального права, оскільки відповідач включений до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії і до суми кредиторської заборгованості відповідача увійшла вся кредиторська заборгованість підприємства у цілому за спожитий природний газ перед позивачем, у тому числі і стягнута за рішенням суду у даній справі, тому державний виконавець обґрунтовано прийняв постанову щодо зупинення вчинення виконавчих дій.

Також заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи листа Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 12.02.2024.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення, посилаючись на те, що до складу заборгованості відповідача, яка включена до Реєстру, не включена заборгованість, яка була стягнута за рішенням у даній справі, тому у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови щодо зупинення вчинення виконавчих дій.

Відділу примусового виконання рішень був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, що підтверджується довідкою від 29.03.2024 про доставку електронного документа.

Неявка у судове засідання представника Відділу примусового виконання рішень не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

За клопотанням представника відповідача судове засідання проводилось в режимі відеоконференції.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримала доводи, викладені у апеляційній скарзі, просила її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Частиною 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідач просить долучити лист Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 12.02.2024, посилаючись на те, що отримав його після повторного запиту і на момент отримання листа оскаржувана ухвала була вже ухвалена.

Вказаний доказ не приймається судом апеляційної інстанції, оскільки він складений після прийняття оскаржуваної ухвали, проте така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття ухвали суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів.

Правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у травні 2019 року Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до Господарського суду Черкаської області з позовом про стягнення з Уманського комунального підприємства "Уманьтеплокомуненерго" 335 979,40 грн, з яких: 224 849,06 грн основного боргу, 25 401,39 грн пені, 10 186,08 грн штрафу, 60 915,64 грн інфляційних втрат коштів, 14 627,23 грн - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про реструктуризацію заборгованості №14/12-268 від 31.05.2012.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 02.07.2019, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2019, закрито провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 224 849,06 грн. Позов задоволено частково та присуджено до стягнення з Уманського КП "Уманьтеплокомуненерго" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 25 401,39 грн пені, 10 186,08 грн штрафу, 60915,54 грн інфляційних втрат коштів, 14 627,23 грн - 3% річних, 5 039,70 грн судового збору.

Під час розгляду справи судами було встановлено, що 31 травня 2012 року між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (кредитор) та Уманським комунальним підприємством "Уманьтеплокомуненерго" (боржник) укладено договір про реструктуризацію заборгованості №14/12-268, відповідно до умов якого кредитор та боржник домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу (далі - реструктуризація), що виникла у боржника перед кредитором за договором поставки природного газу від 15 жовтня 2010 року №55/10-11-БО (п. 1.1 Договору).

Загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації відповідно п. 1.1 цього Договору, складала 2 910 305,77 грн станом на 31 березня 2012 року, що підтверджується актом звірки розрахунків (п. 2.1 Договору).

Пунктом 2.2 договору визначено, що боржник зобов`язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п. 2.1 цього договору, шляхом сплати зобов`язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості (далі - графік), зазначеного у цьому пункті. Графіком передбачено щомісячну сплату боргу в розмірі 12 126,27 грн за період з травня 2012 року по березень 2032 року, за квітень 2032 року сума платежу складає 12127,24 грн.

Проте, в порушення умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості, періодичні платежі відповідачем здійснювалися несвоєчасно, що і призвело до утворення заборгованості за період з квітня 2016 року по березень 2019 року в сумі 224 849,06 грн та стало підставою для звернення до суду.

На примусове виконання рішення Господарського суду Черкаської області 15.10. 2019 було видано наказ, який направлено стягувачу.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області суду від 26.01.2022 замінено стягувача - Дочірню компанію "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" у справі та у виконавчому документі по цій справі на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - стягувач).

17.08.2023 стягувачем вищевказаний виконавчий документ надісланий на примусове виконання до Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Стягувач у заяві про примусове виконання рішення зазначав, що заборгованість, яка підлягає стягненню за вказаним наказом, виникла у зв`язку з неналежним виконанням боржником за період з квітня 2016 року по березень 2019 року умов договору №14/12-268 від 31.05.2012 про реструктуризацію заборгованості, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин норм Закону №1730.

23.08.2023 державним виконавцем відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 та одночасно винесено постанову про передачу виконавчого документа/провадження до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

07.09.2023 виконавче провадження НОМЕР_1 прийнято для подальшого виконання головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Горбатюк В.П.

07.11.2023 державним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій (ВП НОМЕР_1) на підставі п.10 частини першої статті 34, статті 35 Закону України "Про виконавче провадження".

Не погоджуючись із вказаною постановою, стягувач 30.11.2023 подав до Господарського суду Черкаської області скаргу на дії та рішення державного виконавця, в якій просив суд:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження ВП НОМЕР_1;

- зобов`язати начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), усунути порушення (поновити порушене право стягувача) - скасувати своєю постановою постанову про зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження ВП НОМЕР_1.

Скарга обґрунтована тим, що 07.11.2023 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - орган ДВС) Горбатюк В.П. (далі - державний виконавець) винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій (ВП НОМЕР_1). Вищевказану постанову державний виконавець виніс на підставі п. 10 частини першої статті 34, статті 35 Закону України "Про виконавче провадження".

Скаржник вважає, що постанова про зупинення вчинення виконавчих дій винесена державним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 з порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження" №1404 (далі - Закон №1404) та Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" №1730 (далі - Закон №1730).

Скаржник зазначив, що він, як стягував, звертав увагу державного виконавця у заяві про примусове виконання вказаного рішення, що предметом спору, за наслідками якого видано наказ господарського суду Черкаської області від 15.10.2019 №925/495/19, стало неналежне виконання боржником умов договору №14/12-268 від 31.05.2012 про реструктуризацію заборгованості. Вищевказаний договір був укладений між сторонами на умовах, визначених Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" від 12.05.2011 №3319-VI (далі - Закон № 3319).

Скаржник зауважив, що відповідно статті 1 Закон № 3319 (04.06.2011 набрав чинності та втратив чинність 30.06.2012 у зв`язку з закінченням строку його дії), дія цього закону поширюється на підприємства незалежно від їх форм власності, що виробляють, транспортують та постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об`єднаною енергетичною системою України, суб`єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" та її дочірні підприємства ДК "Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК "Укргазвидобування", ДАТ "Чорноморнафтогаз" та ДП "Енергоринок".

Скаржник вважає, що згідно з пунктом 2.6. статті 2 вказаного Закону суб`єкти господарювання, визначені у статті 1 цього Закону, реструктуризують заборгованість за природний газ та електричну енергію, яка утворилася станом на 1 січня 2011 року і не сплачена на дату набрання чинності цим Законом, відповідно до чинного законодавства. Зазначеною статтею Закону передбачено право сторін на реструктуризацію заборгованості за природний газ, скориставшись яким сторони 31.05.2012 уклали договір про реструктуризацію заборгованості №14/12-268, відповідно до умов якого кредитор та боржник домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу, що виникла у боржника перед кредитором за договором поставки природного газу від 15 жовтня 2010 року №55/10-11-БО.

Скаржник акцентував увагу суду на тому, що оскільки заборгованість боржника (відповідача) вже реструктуризована у 2012 році на умовах Закону №3319 (договір укладений на строк з 31.05.2012 до 30.04.2032), то заборгованість за вказаним виконавчим документом не підпадає під дію Закону №1730, а відповідно і виконавче провадження не може бути зупиненим на підставі п.10 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження". Проте, як зазначив скаржник, викладене залишилось поза увагою державного виконавця та призвело до порушення прав стягувача та невиконання рішення суду.

Державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горбатюк В.П. подала відзив на скаргу, у якому просив відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що в ході здійснення виконавчого провадження було встановлено, що боржник - Уманське КП "Уманьтеплокомуненерго" включене до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до наказу заступника Міністра регіонального розвитку Е.Б. Кругляк від 12.07.2017 № 173 та внесеними змінами згідно наказу Мінрегіону №109 від 22.06.2022.

На думку державного виконавця, оскільки виконавчий документ передбачає стягнення з Уманського комунального підприємства "Уманьтеплокомуненерго" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 24 205,28 грн пені, 9790,68 грн штрафу, 60 303,13 грн інфляційних втат коштів, 14 536,97 грн- 3 % річних та 5 054,60 грн судового збору, то стягнення з боржника - Уманського КП "Уманьтеплокомуненерго" на користь стягувача вище вказаних сум підлягає зупиненню в порядку, передбаченому п.10 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження" окрім стягнення витрат по сплаті судового збору в сумі 5054,60 грн. Тому, як зауважив державний виконавець, кошти по стягненню судового збору в сумі 5054,60 грн на користь стягувача були стягнуті в повному обсязі з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Державний виконавець наголошував на тому, що оскільки законодавством встановлений обов`язок зупинити виконавче провадження, то у зв`язку із вищевказаними обставинами, 07.11.2023 виконавче провадження було зупинено в порядку п.10 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження", тому скаргу державний виконавець вважає необґрунтованою та просив суд у її задоволенні відмовити.

Уманське КП "Уманьтеплокомуненерго" (боржник) у письмових поясненнях вказало, що виконавчі дії були вчиненні з дотриманням Закону України "Про виконавчу службу" та у відповідності до Закону України №1730-XI "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Боржник зазначив, що на виконання даного Закону №1730 боржником було подано до Мінрегіону та отримано погодження про включення Уманського КП "Уманьтеплокомуненерго" до передбаченого Законом Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр). Наказом Мінрегіону від 12.07.2017 за № 173 (номер облікового запису в реєстрі 89) боржника було включно до даного Реєстру. Для включення до Реєстру боржнику необхідно було підготувати та надати ряд визначених документів.

Боржник вказував, що ним були подані акти звіряння взаєморозрахунків з ДК "Газ України" та довідки про обсяги та структуру кредиторської заборгованості станом на 01.07.2016, в яких містилися відомості про укладений договір реструктуризації по договору №14/12-268. Також, в акті звіряння розрахунків заборгованості за природний газ містилося посилання на те, що цей Акт складений відповідно до Закону України №1730 та був підписаний скаржником та боржником обопільно.

Боржник вважає, що договір реструктуризації №14/12-268 повністю підпадає під дію лише Закону України №1730, який не містить жодного посилання на будь яке зворотне застосування Закону України 3319-VI та не містить застережень по незастосуванню до договорів реструктуризації, що були раніше укладені з кредиторами. Таким чином, як зазначив боржник, зупинення державним виконавцем вчинення виконавчих дій є таким, що здійснено відповідно до п.10 ч. 1ст.34 Закону України "Про виконавче провадження".

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Черкаської області від 30 січня 2024 скаргу повністю задоволено, визнано неправомірними дії державного виконавця щодо зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження та зобов`язано начальника відділу скасувати своєю постановою постанову про зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження ВП НОМЕР_1.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки заборгованість за договором №14/12-268 від 31.05.2012 (за наказом №925/495/19) не включена в Реєстрі до обсягу кредиторської заборгованості Уманського КП "Уманьтеплокомуненерго" перед НАК "Нафтогаз України", і відповідно не врегульована у відповідності до положень Закону №1730, то підстави для зупинення вчинення виконавчих дій відсутні.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси фізичних та юридичних осіб, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, яким досягається кінцева мета правосуддя - захист інтересів фізичних та юридичних осіб і реальне поновлення їхніх порушених прав.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Так, згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів, і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, у тому числі за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі поданої стягувачем заяви 23.08.2023 державним виконавцем відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 та одночасно винесено постанову про передачу виконавчого документа/провадження до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

07.09.2023 виконавче провадження НОМЕР_1 прийнято для подальшого виконання головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Горбатюк В.П., а а 07.11.2023 державним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій.

Підставою для зупинення вчинення виконавчих дій державним виконавцем визначено п. 10 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, за приписами ч.4 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження з підстави, передбаченої п.10 ч.1 цієї статті, зупиняється у частині стягнення з теплопостачальних та теплогенеруючих організацій заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 червня 2021 року для виробництва теплової енергії, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), а також за послуги з транспортування і розподілу природного газу, теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Проте, як вірно встановив суд першої інстанції, державним виконавцем не враховано те, що предметом спору у даній справі, за наслідками якого видано наказ Господарського суду Черкаської області від 15.10.2019 №925/495/19, стало неналежне виконання боржником умов договору №14/12-268 від 31.05.2012 про реструктуризацію заборгованості, внаслідок чого за період з травня 2016 року по березень 2019 року утворилась заборгованість, на яку були нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати коштів, про що зауважував стягувач у поданій ним заяві про примусове виконання вказаного рішення.

Вищевказаний договір укладений між сторонами на умовах, визначених Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" від 12.05.2011 №3319-VI.

Відповідно до положень статті 1 Закону №3319 (04.06.2011 набрав чинності та втратив чинність 30.06.2012 у зв`язку з закінченням строку його дії), дія цього закону поширюється на підприємства незалежно від їх форм власності, що виробляють, транспортують та постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об`єднаною енергетичною системою України, суб`єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" та її дочірні підприємства ДК "Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК "Укргазвидобування", ДАТ "Чорноморнафтогаз" та ДП "Енергоринок".

Згідно з пунктом 2.6. статті 2 вказаного Закону суб`єкти господарювання, визначені у статті 1 цього Закону, реструктуризують заборгованість за природний газ та електричну енергію, яка утворилася станом на 1 січня 2011 року і не сплачена на дату набрання чинності цим Законом, відповідно до чинного законодавства.

Зазначеною статтею Закону №3319 передбачено право сторін на реструктуризацію заборгованості за природний газ, скориставшись яким сторони 31.05.2012 уклали договір про реструктуризацію заборгованості №14/12-268, відповідно до умов якого кредитор та боржник домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу, що виникла у боржника перед кредитором за договором поставки природного газу від 15 жовтня 2010 року №55/10-11-БО.

Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" від 14.07.2021 № 1639-IX (далі - Закон №1639), який набрав чинності 29.08.2021, внесено низку суттєвих змін до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" від 03.11.2016 №1730-VІІІ.

Зокрема, частину першу статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" доповнено пунктом 10 згідно із Законом №1730 від 03.11.2016 в редакції Закону № 1639 від 14.07.2021, а саме: змінено порядок участі у процедурі врегулювання заборгованості - передбачено обов`язкове включення підприємств-учасників у процедурі врегулювання заборгованості до Реєстру за кожним кредитором окремо.

Крім того, лише центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, має повноваження приймати рішення про включення підприємства до Реєстру та відповідно вирішує питання про можливість врегулювання заборгованості відповідно до положень Закону № 1730.

З матеріалів справи вбачається, що боржник дійсно 12.07.2017 включений до Реєстру наказом Мінрегіону №173 та в подальшому 22.06.2022 наказом Мінрегіону №109 боржник включений до Реєстру окремо за кредитором - Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", за іншими кредиторами відповідач не включений до вказаного Реєстру.

Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до Закону №1730 включення підприємств до Реєстру не є безумовним, для включення до Реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву, до якої додаються: зокрема довідки, складені підприємством (організацією) у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської заборгованості (із зазначенням категорії споживачів) станом на 1 червня 2021 року та кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до вимог цього Закону (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), із зазначенням кредиторів, величини заборгованості, розміру неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, що підлягає врегулюванню, станом на 1 червня 2021 року, а також обсягів заборгованості, реструктуризованої станом на 1 червня 2021 року в порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Так, судом встановлено, що обсяг кредиторської заборгованості УКП "Уманьтеплокомуненерго" перед НАК "Нафтогаз України", яка включена до Реєстру та реструктуризована, складає 59 587 536,78 грн (основний борг). Обсяг неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, який включено до Реєстру, складає 2 707 104,51 грн.

Однак, до складу вказаної заборгованості не включена заборгованість УКП "Уманьтеплокомуненерго" перед НАК "Нафтогаз України" за договором №14/12-268 від 31.05.2012, яка була стягнута рішенням суду у даній справі (пеня, 3% річних та інфляційні втрати коштів).

Відповідно до приписів Закону №1730 для внесення змін до даних, що містяться в Реєстрі, учасники процедури врегулювання заборгованості подають до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву з обґрунтуванням необхідності внесення змін до Реєстру, до якої додаються документи, визначені цим Законом, якими підтверджуються відповідні зміни.

Відтак, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що оскільки заборгованість за договором №14/12-268 від 31.05.2012, яка була стягнута рішенням суду у даній справі (за наказом №925/495/19) не включена в Реєстрі до обсягу кредиторської заборгованості Уманського КП "Уманьтеплокомуненерго" перед НАК "Нафтогаз України", і відповідно не врегульована у відповідності до положень Закону №1730, то у державного виконавця були відсутні підстави для зупинення вчинення виконавчих дій на підставі п. 10 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження" при виконанні наказу у даній справі.

При цьому, оскільки заборгованість боржника (відповідача) вже реструктуризована у 2012 році на умовах Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" (договір укладений на строк з 31.05.2012 до 30.04.2032), то заборгованість за вказаним виконавчим документом не може підпадати під дію Закону №1730, а тому відповідно і виконавче провадження не може бути зупиненим на підставі положень п.10 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до положень ст.339 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства, суд першої інстанції прийшов до юридично правильного висновку про наявність підстав для задоволення скарги позивача, визнання неправомірними дій державного виконавця та зобов`язання начальника відділу усунути допущене порушення.

Отже, доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування ухвали господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та прийнята відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні. Отже, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Уманського комунального підприємства "Уманьтеплокомуненерго" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Черкаської області від 30 січня 2024 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду Черкаської області.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29.04.2024.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді А.О. Мальченко

О.В. Агрикова