ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року м. ОдесаСправа № 923/442/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Савицького Я.Ф., Колоколова С.І.

секретар судового засідання, за дорученням головуючого судді: Іванов І.В.

за участю представників учасників справи:

від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - не з`явився;

від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО - ТАЙС», м. Київ не з`явився;

від Приватного підприємства "ЕКОФРЕШ", м. Київ - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу від 15.04.2024 року вх. №1369/24

за результатами розгляду апеляційної скарги Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 року про задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" на бездіяльність Державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса), м. Одеса, суддя першої інстанції Смелянець Г.Є., повний текст складено та підписано 22.12.2023 року

у справі №923/442/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС", Херсонська обл., Каховський р-н, с. Роздольне

до відповідача: Приватного підприємства "ЕКОФРЕШ", м. Київ

за участю: Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

про стягнення 2 984 919 грн. 43 коп.

ВСТАНОВИВ:

05.01.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні № 71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11.10.2019 року у справі №923/442/19, в якій просило суд прийняти до розгляду скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" на бездіяльність державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11.10.2019 року у справі №923/442/19; задовольнити скаргу на бездіяльність державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11.10.2019 року у справі №923/442/19; визнати неправомірною бездіяльність Державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11.10.2019 року у справі №923/442/19, котра виразилась у порушенні умов та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11.10.2019 року у справі №923/442/19 із врахуванням положень Закону України "Про виконавче провадження"; зобов`язати Державного виконавця або іншу посадову особу ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11.10.2019 року у справі №923/442/19 із врахуванням норм та положень Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 року у справі №923/442/19 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ на бездіяльність Державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11.10.2019 року у справі №923/442/19 за вх.№2-46/24 від 09.01.2024 року задоволено; визнано неправомірною бездіяльність Державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11.10.2019 року у справі №923/442/19, котра виразилась у порушенні умов та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11.10.2019 року у справі №923/442/19 із врахуванням положень Закону України "Про виконавче провадження"; зобов`язано Державного виконавця або іншу посадову особу ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11.10.2019 року у справі №923/442/19, із врахуванням норм та положень Закону України "Про виконавче провадження".

Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, м. Одеса з ухвалою суду першої інстанції не погодилося, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило суд ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 року у справі №923/442/19 скасувати та відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ у задоволенні вищезазначеної скарги в повному обсязі.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2024 року у справі №923/442/19 апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 року у справі № 923/442/19 залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 року у справі № 923/442/19 залишено без змін.

15.04.2024 року до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО ТАЙС», м. Київ надійшла заява вх. №1369/24 про покладення на Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судових витрат на професійну правничу допомогу в порядку ст. 123, 126, 124, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, в якій просило суд задовольнити зазначену заяву та стягнути з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС», м. Київ судові витрати на правничу допомогу у розмірі 8900 грн. згідно договору про надання адвокатських послуг від 12.03.2024 року №12-03-2024/1.

В обґрунтування вказаної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО ТАЙС», м. Київ, посилаючись на вимоги ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, зазначає про те, що витрати, пов`язані із апеляційним розглядом апеляційної скарги Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та які заявник має понести, сплативши за правову допомогу згідно договору про надання правової допомоги, є витратами на професійну правничу допомогу, а згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує за рахунок іншої сторони витрати на професійну правничу допомогу.

Також, у вказаній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО ТАЙС», м. Київ зазначило, що у відзиві на апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заявником зроблено відповідну заяву щодо розподілу судових витрат та завчасно подано її до суду через службу документального діловодства.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО ТАЙС», м. Київ надало суду копії наступних документів: договору про надання адвокатських послуг від 12.03.2024 року №12-03-2024/1; акту від 12.03.2023 року прийому передачі документів, акту здачі - приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг від 08.04.2024 року.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2024 року призначено розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС», м. Київ, від 15.04.2024 вх.№1369/24 до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.

Правом на подання до апеляційного господарського суду заяви про зменшення витрат на правничу допомогу адвоката або заперечення на заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» про ухвалення у даній справі додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не скористалося, що не позбавляє суд апеляційної інстанції права розглянути вказану вище заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» у відповідності до вимог процесуального закону та норм матеріального права.

В судове засідання представник заявника не з`явився, про дату, час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином. У резолютивній частині заяви про покладення на Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судових витрат на професійну правничу допомогу просив суд апеляційної інстанції здійснити її розгляд по суті за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО ТАЙС», м. Київ.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для його задоволення, з огляду на що, заяву про розподіл судових витрат у справі №923/442/19 вирішено розглядати за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО ТАЙС», м. Київ.

Представники інших учасників справи в судове засідання також не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи роздруківки про направлення ухвали апеляційного суду про призначення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО ТАЙС», м. Київ про розподіл судових витрат до судового розгляду до електронних кабінетів учасників справи. Про причини своєї неявки не повідомили.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом ч. 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та нарівні з протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 ст. 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження. Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті "справедливого суду", гарантованого ст. 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, та представити свою справу в умовах, що не ставлять його у явно гірше становище порівняно з опонентом протилежною стороною (рішення у справі "Лопушанський проти України").

Отже, у зв`язку із тим, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду заяви, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути заяву про розподіл судових витрат за відсутності представників учасників справи.

Розглянувши доводи та вимоги заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, надану в суді апеляційної інстанції, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО ТАЙС», м. Київ, вх.№1369/24 про ухвалення додаткового рішення у справі №923/442/19 є обґрунтованою, проте потребує часткового задоволення з відмовою у задоволенні в іншій частині, виходячи з наступного.

Приписами ст. 244 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно зі ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду;

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 3, 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п. п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 року у справі № 912/1025/20).

У п. 169 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 зазначено, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

У постанові Верховного Суду від 11.06.2021 року у справі № 34-16/17-3683-2011 викладено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, визначеними у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Отже, суд касаційної інстанції чітко зазначив, що критерії, визначені ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 ст. 129 цього Кодексу.

Водночас критерії, визначені ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При цьому, витрати на професійну правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16).

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО - ТАЙС», м. Київ до суду апеляційної інстанції направило відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що орієнтовний розмір понесених судових витрат у зв`язку із переглядом ухвали Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 року у справі №923/442/19 на час подання відзиву визначити неможливо, адже невідомо, коли спір за даною скаргою остаточно буде вирішено та який розмір витрат змушений буде додатково понести заявник позивач по справі.

Проте, останній зазначив, що орієнтовний розмір понесених судових витрат у зв`язку із апеляційним оскарженням ухвали суду першої інстанції про визнання бездіяльності Державного виконавця у визначений період, не буде перевищувати вартості аналогічного роду здійснення комплексу правових послуг та робіт в регіонах України, так і рекомендовані ставки аналогічного роду здійснення комплексу правових послуг та робіт, котрі пропонуються Радами адвокатів відповідного регіону, найближчого до місця надання послуг.

При цьому, заявник зазначає, що вартість однієї години надання правової допомоги виконавця правничої допомоги складає від 1300 грн. до 1700 грн. (в залежності від різних умов та чинників), вартість участі у судовому засіданні складає від 2500 грн. до 2700 грн., а також ураховується додаткова оплата за прийняття позитивного для позивача судового рішення , яка не перевищуватиме двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Також, 15.04.2024 року до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО ТАЙС», м. Київ надійшла заява вх. №1369/24 про покладення на Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судових витрат на професійну правничу допомогу в порядку ст. 123, 126, 124, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, в якій просило суд задовольнити зазначену заяву та стягнути з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС», м. Київ судові витрати на правничу допомогу у розмірі 8900 грн. згідно договору про надання адвокатських послуг від 12.03.2024 року №12-03-2024/1.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.03.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС», м. Київ, (клієнт) та Адвокатом Грищенком Олександром Миколаайовичем (виконавець) було укладено договір про надання адвокатських послуг №12-03-2024/1, згідно умов п. 1.1. якого адвокат зобов`язався надати замовнику правову допомогу щодо аналізу правовідносин між Замовником, ПП «ЕКОФРЕШ» та ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) котрі виникли у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19, із врахуванням ухвали Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 року у справі №923/442/19; апеляційної скарги Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Одеса; надання пояснень, клопотань, консультацій, представництва інтересів, тощо.

За вимогами п. 1.2. вказаного договору, правова допомога за договором вважається наданою та виконаною з моменту підписання уповноваженими представниками сторін Акту здачі приймання виконаних робіт щодо надання правової допомоги.

Пунктом 3.1. сторони погодили, що відповідний перелік видів правової допомоги (послуг) згідно умов даного договору, є не остаточний, та може бути сторонами відповідно збільшено на власний розсуд та за необхідності. Повний та остаточний перелік виконаних робіт та наданих послуг за відповідний період їх виконання/здійснення визначається в акті здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) щодо надання правової допомоги у відповідності до умов даного договору.

Окремо, за вимогами п. 3.1. договору сторони дійшли згоди, що вартість послуг та робіт визначається в актах здачі приймання виконаних робіт (наданих послуг) щодо надання адвокатських послуг виходячи з того, що вартість однієї години роботи виконавця складає 1600 грн.

Вартість послуг та роботи виконавця, зокрема, та не обмежуючись, становить: ознайомлення з матеріалами справи, отриманими у суді відповідної судової інстанції 1800 грн., судові засідання 2500 грн. (судове засідання у суді апеляційної інстанції); у випадку затримки судового засідання, відповідна участь у судовому засіданні становитиме 2700 грн.; побудова правової позиції, аналіз судової практики, вивчення первинної документації, складання процесуальних документів, надсилання їх та документів до них сторонам та до суду; інші види правової допомоги у межах судового розгляду справи із розрахунку 1600 грн. /год.; витрати (квитки, добові тощо) згідно підтверджуючих документів.

Вказаний договір підписано та скріплено печатками сторін без застережень та зауважень.

З акту прийому-передачі документів від 12.03.2024 року вбачається, що замовник передав, а виконавець прийняв для виконання умов договору про надання адвокатських послуг наступні документи: копію ухвали Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 року у справі №923/442/19; копію апеляційної скарги Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 року у справі №923/442/19.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивач надав суду апеляційної інстанції акт здачі приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 08.04.2024 року вбачається, що за період з 12.03.2024 року по 08.04.2024 року виконавець передав, а замовник прийняв наступні роботи та надані послуги: організація, процесуально-правовий супровід, належне процесуальне проведення робіт/послуг щодо розроблення, підготовки тексту відзиву/заперечення та наповнення її/його правовим змістом, належним обґрунтуванням правомірності доводів/посилань відзиву на апеляційну скаргу (4 години); за участь в судовому засіданні, котре відбулося 08.04.2024 року у справі №923/442/19, а також надання пояснень, підтримання процесуальної та правової позиції 2500 грн.

Загальна вартість вказаних послуг склала 8900 грн.

Відповідно до п. 2.1. вказаного акту сторони погодили, що вартість однієї години правової роботи складає 1600 грн., кількість годин 4, вартість участі в одному судовому засіданні 2500 грн.

Вказаний акт підписано сторонами без заперечень та зауважень, скріплено їх печатками.

Також, у матеріалах справи наявна довіреність від 31.08.2023 року, видана Грищенку Олександру Миколайовичу, який є адвокатом, на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО- ТАЙС».

Правом на подання до апеляційного господарського суду заяви про зменшення витрат на правничу допомогу адвоката або заперечення на заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» про ухвалення у даній справі додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не скористалося.

Розглянувши вказану вище заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що як було зазначено вище за текстом постанови, витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розподіл судових витрат визначений ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, ч. 4 якої передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких відповідно до ч. 3 ст. 123 цього Кодексу належать витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Правовий аналіз зазначених норм процесуального законодавства свідчить, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами та, зокрема, у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги, покладаються за аналогією закону, на апелянта. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України.

Частинами 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

При цьому, загальне правило розподілу судових витрат визначене ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, яка є загальною та повинна застосовуватись у системно-логічному зв`язку із ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на приписи ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд: має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Така позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19 тощо.

Отже, такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, так і відповідно до ч. 5 ст. 129 цього Кодексу.

Тобто, критерії, визначені ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 ст. 129 цього Кодексу. Водночас, критерії, визначені ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі і інших, передбачених ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на вказане та наведені вище обставини, оцінивши подані заявником письмові докази на підтвердження витрат на надання правничої допомоги, беручи до уваги той факт, що у позивача наявна стала правова позиція щодо питань оскарження відділом ДВС ухвали суду першої інстанції, кількість і тривалість судових засідань в суді апеляційної інстанції у даній справі, в яких брав участь представник позивача в режимі відеоконференції (1 судове засідання), судова колегія дійшла висновку про те, що у даному випадку, відшкодуванню потребують витрати заявника за участь адвоката у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, яке відбулося 08.04.2024 року у розмірі 1000 грн., оскільки витрати у заявленому позивачем розмірі - 2500 грн. є неспівмірними та суттєво завищеними порівняно із затраченим адвокатом Грищенком О.М. часом на його участь в судовому засіданні.

В той же час, колегія суддів зазначає про наявність підстав вважати, що витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО - ТАЙС», м. Київ, пов`язані із підготовкою та поданням відзиву на апеляційну скаргу у справі №923/442/19 у розмірі 6400 грн. є частково необґрунтованими, неспівмірними з предметом апеляційного перегляду, оскільки заявник був у достатній мірі обізнаний з матеріалами справи, що не потребувало на підготовку такої процесуальної заяви як відзив на апеляційну скаргу значного обсягу часу, оскільки перелічені в акті окремими пунктами такі види послуг як аналіз апеляційної скарги, підготовка відзиву, аналіз оскаржуваної ДВС ухвали є фактично складовими однієї послуги адвоката - підготовка відзиву, з огляду на що апеляційний господарський суд вважає заявлений позивачем розмір витрат значно завищеним, з огляду на що, достатньою, співмірною та обґрунтованою у даному разі буде сума у розмірі 2000 грн.

При цьому, як встановлено колегією суддів, представник скаржника адвокат Грищенко О.М. вже достатньо тривалий час представляє інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія НІКО - ТАЙС, м. Київ, а тому цілком обізнаний з обставинами у справі та особливостями правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі та правова позиція позивача у справі фактично вже була сформована на час апеляційного перегляду судом апеляційної інстанції оскаржуваної ухвали суду першої інстанції Південним міжрегіональним управління Міністерства юстиції, м. Одеса, а тому, заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 8900 грн. у своїй сукупності не відповідає критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їхнього розміру.

Враховуючи викладене, колегія зазначає, що час, зазначений адвокатом у Акті здачі-приймання виконаної правової допомоги, який було витрачено останнім для підготовки відзиву на апеляційну скаргу у справі (4 години), з огляду на обставини справи, її складність, предмет та підстави на загальну вартість 6400 грн., а також вартість участі адвоката в одному судовому засіданні в суді апеляційної інстанції у розмірі 2500 грн. не відповідають критеріям розумності та є дещо завищеними, з огляду на що, та на обставини у справі, надаючи оцінку наведеному заявником переліку витрат на правову допомогу, з урахуванням наданих доказів та фактичного обсягу наданих послуг правничої допомоги у суді апеляційної інстанції, у відповідності до принципу диспозитивності та змагальності, колегія суддів, вважає обґрунтованою суму витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Отже, з огляду на наведене вище, враховуючи фактичний обсяг наданих адвокатом Грищенком Олександром Миколайовичем Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО ТАЙС», м. Київ юридичних послуг, складність справи, а також те, що постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2024 року у справі №923/442/19 апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 року у справі № 923/442/19 залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 року у справі № 923/442/19 залишено без змін, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, керуючись принципами верховенства права, справедливості та пропорційності, колегія суддів, з урахуванням положень статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, дійшла висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО ТАЙС», м. Київ від про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу від 15.04.2024 року вх. №1369/24 потребує задоволенню частково із стягненням на користь заявника 3000 грн. витрат на оплату професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції, з відмовою у задоволенні заяви в іншій частині.

Керуючись ст. 123, 126, 129, 244, 281-284, 344 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО ТАЙС», м. Київ про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу від 15.04.2024 року вх. №1369/24, понесених в суді апеляційної інстанції у справі №923/442/19 під час розгляду апеляційної скарги Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 року про задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" на бездіяльність Державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у справі №923/442/19 задовольнити частково.

Стягнути з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, вул. 8 Березня, буд. 107, м. Миколаїв) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО ТАЙС» (03187, місто Київ, проспект Академіка Глушкова, будинок 40, офіс 315, ЄДРПОУ 38039872) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО ТАЙС», м.Київ у задоволенні заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу понесених в суді апеляційної інстанції у справі №923/442/19 під час розгляду апеляційної скарги Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 року про задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" на бездіяльність Державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса), у справі №923/442/19 в частині заявлених вимог у розмірі 5900 грн.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.

Додаткова постанова в порядку ст. 244 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст. 284 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст. 286, 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Я.Ф. Савицький
С.І. Колоколов