ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

23 квітня 2024 року м.Тернопіль Справа № 921/109/24
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА ГРУПА "АРКС", м. Київ

до відповідача: Фізичної особи підприємця Вєтрова Андрія Олександровича, м. Тернопіль

про стягнення 85541,18грн,

за участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився.

Зміст позовних вимог, позиція позивача.

Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА ГРУПА "АРКС", місто Київ, звернулося 20.02.2024 (згідно з відтиском календарного штемпеля 225-го відділення поштового зв`язку у м.Київ оператора поштового зв`язку АТ "УКРПОШТА" на конверті поштового відправлення №366) до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Вєтрова Андрія Олександровича, м. Тернопіль, про стягнення 85541,18грн суми страхового відшкодування за шкоду, завдану внаслідок ДТП.

В обґрунтування позовних вимог Позивач вказує, що ним на виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту №гк87982ак9ф від 29 березня 2019 року виплачено потерпілій особі (страхувальнику) суму страхового відшкодування в розмірі 213041,18 грн за шкоду, спричинену внаслідок ДТП працівником Відповідача, у зв`язку з чим Позивач зазначає, що в силу положень статті 993, 1172 Цивільного кодексу України та статті 108 Закону України Про страхування він набув право вимоги до винної в ДТП особи (Відповідача) в розмірі суми 85541,18грн, що є різницею між фактичними витратами Позивача та виплаченою ТДВ СК КРЕДО (страховиком Відповідача) сумою страхового відшкодування в розмірі 127500,00грн на підставі полісу № ЕР/102808845, страхового акту про Пряме врегулювання збитку № ARX2597708 від 29 липня 2020 року.

Також позивач зазначив, що про трудові відносини винуватця ДТП та Відповідача йому стало відомо лише з рішення Тернопільського апеляційного суду від 21.11.2023 у справі № 596/1718/21.

Заперечення відповідача.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався.

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2024 позовну заяву ПрАТ "СТРАХОВА ГРУПА "АРКС" розподілено на розгляд судді Андрусик Н.О.

Ухвалою суду від 04 березня 2024 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 02.04.2024, котре, у зв`язку з перебуванням судді Андрусик Н.О. у відпустці, ухвалою суду від 09 квітня 2024 року, перенесено на 23.04.2024.

У судове засідання представник позивача не з`явився. Згідно поданого через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС клопотання без номера від 02.04.2024 (вх.№2638 від 02.04.2024), просив розглядати справу без його участі; позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився; від нього 23.04.2024 на адресу електронної пошти суду надійшло клопотання без номера від 23.04.2024 (вх.№3259) про відкладення судового засідання через неможливість взяти участь у судовому розгляді даної справи, зважаючи на перебування в закладі охорони здоров`я та призначення на 23.04.2024 оперативного втручання (операції).

Дане клопотання судом відхиляється, враховуючи те, що явка сторін в судовому засіданні 23.04.2024 згідно ухвали про відкриття провадження у справі від 04.03.2024 та від 09.04.2024 не визнавалася обов`язковою; відкладення судового засідання є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов, натомість заявив клопотання про відкладення судового засідання.

З наявного у справі рекомендованого повідомлення №306 від 08.03.2024 про вручення поштового відправлення №655 від 06.03.2024 вбачається, що ухвалу від 04.03.2024 відповідачем отримано 08.03.2024. Ухвалою суду від 04.03.2024 про відкриття провадження у справі сторонам встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті спору, зокрема відповідачу п`ятнадцятиденний календарний строк з дня отримання ухвали від 04.03.2024 для подання відзиву на позов, а також для подання заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Однак, відповідач таким процесуальним правом не скористався.

Також суд зауважує, що до клопотання про відкладення розгляду справи відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, наведених у ньому, зокрема щодо перебування на лікуванні, призначення оперативного втручання на 23.04.2024, тощо.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст.2 ГПК України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте, розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, №4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №№32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).

За приписами ч.1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а відтак і для задоволення клопотання відповідача.

Оскільки неявка учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, не є перешкодою для розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути спір у даному судовому засіданні.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

2 липня 2020 року о 18 год. 17 хв. в м. Київ, пр-т Перемоги, 138 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen - Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «DAF XF 95», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_2 .

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 17.08.2020 у справі №759/11939/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/91112381) ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, а саме, у порушенні п.13.1 ПДР України.

Із змісту постанови райсуду вбачається, що 2 липня 2020 року о 18:05год. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «DAF XF 95», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по пр-т Перемоги, 138 у м. Києві, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Volkswagen - Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався з правого боку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП України.

29 березня 2019 року між ПрАТ СК АРКС та ОСОБА_1 було укладено договір №гк87982ак9ф добровільного страхування наземного транспорту - автомобіля марки «Volkswagen - Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 .

8 липня 2020 року власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до АТ "СК АРКС" із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку та із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту №ARX2598022 від 29 липня 2020 року, страхового акту про «Пряме врегулювання» збитку № ARX2597708 від 29 липня 2020 року та умов Договору страхування № гк87982ак9ф від 29 березня 2019 року, розмір страхового відшкодування склав 213 041,18 грн, які ПрАТ СК АРКС сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу на рахунок СТО згідно платіжного доручення № 691166 від 30 липня 2020 року та платіжного доручення № 691173 від 30 липня 2020 року.

Згідно звіту №536 від 23 липня 2020 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Touareg» (д.р.н. НОМЕР_1 ), розрахована оцінювачем, склала 216 586,57 грн.

Відповідно до п.3.1 договору страхування №гк87982ак9ф від 29.03.2019 Вигодонабувачем є ТОВ «Порше Мобіліті».

Листом від 24.07.2020 ТОВ «Порше Мобіліті» було погоджено виплату на рахунок авторизованого сервісного центру ТОВ «Атлант - М Лепсе».

Відповідно до п.26.13 договору страхування №гк87982ак9ф від 29.03.2019 при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої договором франшизи.

Як зазначено позивачем, розрахунок розміру виплаченого Страховою компанією страхового відшкодування за зазначеним вище страховим випадком здійснено таким чином: 213 041,18 грн (вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswageп - Touaгeg , д.р.н, НОМЕР_1 ) згідно рахунку № -1 від 09.07.2020, калькуляції до рахунку та Акту виконаних робіт № 88 від 26.08.2020 року) - 0,00 грн = 213 041,18 грн,

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_2 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу DAF XF 95 (д.р.н. НОМЕР_2 ) була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ТДВ «СК «КРЕДО», згідно полісу №ЕР/102808845, яким встановлено ліміт відповідальності ТДВ «СК «КРЕДО» в розмірі 130 000,00 грн, франшиза - 2 500,00 грн.

Частину вартості відновлювального ремонту в розмірі 127 500,00 грн відшкодовано ТДВ «СК «КРЕДО» відповідно до процедури прямого врегулювання збитків згідно умов полісу №ЕР/102808845, страхового акту №ARX2597708 від 29.07.2020. Таким чином, ТДВ «СК «КРЕДО» компенсовано (відшкодовано) максимальну страхову виплату в розмірі 127 500,00 грн. Зарахування цих коштів здійснено на підставі Акту про зарахування зустрічних однорідних вимог від 07.09.2020 (п.121 Реєстру виплат за 07.09.2020).

Разом з тим, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з Фізичною особою-підприємцем Вєтровим Андрієм Олександровичем на підставі укладеного 5 червня 2020 року трудового договору №01. Згідно п.2 даного договору працівник ОСОБА_2 зобов`язаний виконувати перевезення вантажів транспортним засобом DAF, державний номерний знак НОМЕР_2 або Mildner НОМЕР_3 . Початок роботи - 5 червня 2020 року.

Доказів, які б підтверджували розірвання трудового договору на момент скоєння ДТП матеріали справи не містять, сторони про існування таких обставин суду не повідомляли, як і не спростували факт перебування ОСОБА_2 в трудових відносинах з відповідачем.

Також, у постанові Святошинського районного суду міста Києва від 17.08.2020 у справі №759/11939/20 вказано що, ОСОБА_2 працював водієм в ФОП Вєтрова Андрія Олександровича.

Як зазначає позивач, з метою з`ясування інформації щодо перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з ФОП Вєтровим А.О. та досудового врегулювання спору Страховою компанією 04.11.2020 направлено на адресу ОСОБА_2 претензію про регресні вимоги за №СУ/008448/4-1/4.

Оскільки ОСОБА_2 не задоволено претензію, АТ СК «АРКС» звернулося з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, який був предметом судового розгляду Гусятинським районним судом Тернопільської області у справі №596/1718/21.

Заочним рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 25.05.2022 у справі №596/1718/21 позов АТ «СК «АРКС» задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» 85 541,18грн шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/115204335) заочне рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 25.05.2022 скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини:

- згідно з наказу ФОП Вєтрова А.О. Про направлення працівників до відрядження від 31 червня 2020 року №04 ВП, з метою перевезення вантажів за маршрутом м.Тернопіль - м.Київ - м.Тернопіль, водія автотранспортних засобів ОСОБА_2 відряджено в м.Київ строком на 3 дні з 1 по 3 липня 2020 року. Під час відрядження встановлено ненормований робочий час згідно Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340. Для виконання перевезення вантажів використовувати авто DAF НОМЕР_2 ;

- за змістом договору-заявки на перевезення вантажів м.Київ №02/07 від 02.07.2020, укладеного між ТОВ Логістик-Плюс (замовник) та ФОП Вєтров А.О. (перевізник), перевізник надає послуги замовнику на перевезення вантажів за маршрутом с.Стоянка м.Тернопіль, адреса завантаження АДРЕСА_1 , дата і час завантаження - 02.07.2020 до 19.00год, автомобіль DAF НОМЕР_2 , водій - ОСОБА_2 ;

- володільцем транспортного засобу DAF НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_2 є ФОП Вєтров А.О., з яким ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах та спричинив ДТП під час виконання трудових обов`язків.

Суд дійшов висновку, що за нормами статей 1187 та 1172 ЦК України, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Ухвалою Тернопільського Апеляційного суду від 17.10.2023 до участі у справі №596/1718/21 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні ОСОБА_2 ФОП Вєтрова Андрія Олександровича, який також підтвердив, що ОСОБА_2 перебував з ним у трудових відносинах; пояснив, що на момент скоєння ДТП ОСОБА_2 перебував у трьохденному відрядженні (з 1 по 3 липня 2020 року) у м.Києві та виконував трудові обов`язки з перевезення вантажів.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_2 керував транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків, він не є володільцем в розумінні ст. 1187 ЦК України, тому не може нести відповідальність за заподіяну потерпілому шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки; така відповідальність покладається на роботодавця.

Постанова Тернопільського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року у справі №596/1718/21 набрала законної сили у встановленому законом порядку 21.11.2023.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, встановлені судом апеляційної інстанції обставини щодо вини особи в заподіянні шкоди, встановленні трудових відносин тощо не підлягають доведенню заново при вирішенні даного господарського спору.

Як зазначає позивач, з урахуванням обставин, встановлених судовим рішенням в цивільній справі №596/1718/21 та положень ст.1172ЦК України до Страхової компанії перейшло право вимоги щодо компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля «Volkswagen - Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 відповідачем у справі, працівником якого є винуватець ДТП ( ОСОБА_2 ).

Розмір шкоди, який не відшкодований позивачу становить 85 541,18грн (213 041,18 грн вартості відновлювального ремонту - 127 500,00 грн страхової виплати відшкодованої ТДВ «СК «КРЕДО» в рахунок процедури прямого врегулювання збитків).

Надіслану ФОП Вєтрову А.О. претензію №СУ/008448/4-1 від 11.08.2021 (Список №6191 згрупованих поштових відправлень від 17.08.2021) про сплату 85541,18грн востаннім залишено без реагування та задоволення.

Оскільки відповідач зазначену суму не відшкодував, тому наведені обставини стали причиною звернення позивача з даним позовом до суду.

Мотиви та норми закону, з яких суд виходить, ухвалюючи рішення.

Статтею 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат (затрат) переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Предметом доказування у даній справі є відшкодування шкоди у розмірі 85 541,18грн, що є різницею між фактичними витратами позивача та виплаченою ТДВ СК КРЕДО (страховиком відповідача) сумою страхового відшкодування в розмірі 127500,00грн на підставі полісу №ЕР/102808845, страхового акту про Пряме врегулювання збитку №ARX2597708 від 29 липня 2020 року. Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є обставини, пов`язані з наявністю підстав для стягнення суми страхового відшкодування.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Як підтверджено матеріалами справи, позивачем на виконання умов договору №гк87982ак9ф від 29 березня 2019 року добровільного страхування відшкодовано вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу автомобіля марки «Volkswagen - Touareg» на СТО (ТОВ "АТЛАНТ-М ЛЕПСЕ") в розмірі 312041,18грн шляхом перерахування коштів на підставі платіжних доручень №691166 від 30.07.2020 року на суму 127500,00грн, №691173 від 30.07.2020 року на суму 85541,18грн.

Згідно зі частиною 1 статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У відповідності до положень частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 Цивільного кодексу України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець.

Таким чином шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц.

Верховний Суд у постанові від 25.07.2018 у справі № 914/820/17 зробив висновок, що з аналізу частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України вбачається, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків."

Встановлення факту перебування водія ОСОБА_2 на момент ДТП у трудових відносинах з відповідачем та виконання водієм на час ДТП своїх трудових (службових) обов`язків має суттєве значення для покладення на відповідача обов`язку відповідно до приписів ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України відшкодувати шкоду, завдану водієм ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП винуватець ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ФОП Вєтровим А.О., що встановлено у постанові Тернопільського апеляційного суду від 21.11.2023 у справі №596/1718/21, поясненнях ОСОБА_3 та послугувало підставою для відмови у задоволенні цивільного позову Страхової компанії до ОСОБА_2 про стягнення 85541,18грн шкоди.

За цих обставин, відповідач є особою, відповідальною за збиток, заподіяний автомобілю марки «Volkswagen - Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , у результаті ДТП, що мала місце 02.07.2020 в м.Києві.

Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 213041,18грн, що підтверджується платіжними дорученнями №№691166, 691173 від 30 липня 2020 року

Цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю. майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу DAF XF 95 (д.р.н. НОМЕР_4 :3Х) була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ТДВ "СК "КРЕДО" згідно полісу №ЕР/102808845, яким встановлено ліміт відповідальності ТДВ «СК «КРЕДО» в розмірі 130 000,00грн, франшиза - 2 500,00 грн.

ТДВ «СК «КРЕДО» сплачено на користь позивача суму страхового відшкодування в частині встановленого ліміту в розмірі 127500,00 грн шляхом прямого врегулювання збитків; зарахування коштів здійснено на підставі Акту про зарахування зустрічних однорідних вимог від 074.09.2020. Дана обставина сторонами не заперечується.

Отже, відповідач як особа, відповідальна за завданий збиток, повинен сплатити на користь позивача різницю між сумою страхового відшкодування, сплаченою за договором страхування в розмірі 85541,18грн (213041,18грн виплаченого позивачем страхового відшкодування для оплати відновлювального ремонту 127500грн суми страхового відшкодування, відшкодованої ТДВ «СК «КРЕДО» за полісом №ЕР/102808845)

Таким чином, в розумінні статей 993, 1187, 1194 Цивільного кодексу України у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили б про виконання ним зобов`язання з відшкодування шкоди в повному обсязі.

З приводу заяви позивача про поновлення строку позовної давності на підставі п.5 ст.267 ЦК України, суд зазначає таке.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Положення про позовну давність є диспозитивними, а не імперативними в застосуванні, тобто підлягають заявленню в суді.

Тобто, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю заяви сторони про це.

У даному випадку стороною відповідача не заявлено про застосування строку позовної давності, а відтак у суду відсутні підстави для вирішення цього питання.

Висновки господарського суду.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з статтею 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Таким чином, враховуючи положення ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, до позивача перейшло право вимоги до відповідача (особи, відповідальної за завдані збитки) у розмірі фактично виплаченого відшкодування (у розмірі понесених витрат), тобто у заявленій сумі, що виключає будь-яку залежність вказаного розміру від оцінки відновлювального ремонту забезпеченого майна.

Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача виплаченого страхового відшкодування в розмірі 85541,18грн.

Розподіл судових витрат.

Зважаючи на докази, подані на підтвердження понесених судових витрат та враховуючи, що жоден із учасників справи не зробив заяви про подання відповідних доказів після ухвалення рішення суду, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача у справі.

Керуючись ст.ст.4, 11, 13, 20, 42, 46-48, 73-79, 91, 123, 129, 219, 220, 222, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця Вєтрова Андрія Олександровича ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на користь Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА ГРУПА "АРКС" (вулиця Іллінська, будинок 8, місто Київ, ідентифікаційний код 20474912) 85 541 (вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот сорок одну)грн 18коп. страхового відшкодування та 3028 (три тисячі двадцять вісім)грн 00коп. в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення складено та підписано 29.04.2024.

Суддя Н.О. Андрусик