ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року

м. Київ

cправа № 908/933/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О.А. - головуючий, Баранець О.М., Мамалуй О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Грабовського Д.А.

та представників

Позивача: Русаков С.О.

Відповідача : Лавриненко Л.В.

Третьої особи: не з?явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023

(головуючий - Барсук М.А., судді Кропивна Л.В., Пономаренко Є.Ю.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2023

(суддя - Босий В.П.)

у справі №908/933/22

за позовом ОСОБА_1

до Запорізької обласної ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради

про визнання незаконними та скасування пунктів рішення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Запорізької обласної ради (далі - Запорізької облради, відповідач) про визнання незаконним та часткове скасування рішення №10 від 15.02.2022 про «Про припинення комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради шляхом приєднання до комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради».

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням строків оприлюднення проекту такого рішення, порядку скликання сесії Ради, а також процедури розгляду порядку денного сесії. Вказані у позовній заяві доводи позивача зводяться до того, що рішення Ради в оскаржуваних пунктах порушують права та законні інтереси підприємства, а в частині пункту 8 - його особисті права позивача, як звільненого керівника підприємства, якого позбавлено можливості виконувати свої трудові обов`язки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.08.2023 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 у задоволенні позову відмовлено.

4. Приймаючи судові рішення суди вказали на те, що позов фактично подано не на захист прав позивача, а на захист третьої особи, що суперечить приписам ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Крім того, судом першої інстанції зазначено, що позивачем до Ленінського районного суду міста Запоріжжя, подано окремий позов, спрямований саме на захист своїх прав, як звільненого працівника, і у справі №334/2260/22 за позовом ОСОБА_1 було відкрито провадження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

5. Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, позивач, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду та прийняти нове рішення про задоволення позову.

6. Скаржник у касаційній скарзі, посилаючись на п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, зазначає, що суди попередніх інстанцій приймаючи рішення про відмову у позові не врахували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 13.09.2021 у справі № 593/1094/16-а, від 10.09.2019 у справі № 459/2485/16-а, від 14.11.2019 у справі № 0740/885/18, від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

7. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на безпідставність доводів та вимог касаційної скарги, та водночас вказуючи на законність і обґрунтованість судових рішень у справі, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

8. Як вбачається з матеріалів справи, статутом КП «Готель «Україна» Запорізької обласної ради передбачено, що воно відповідно до рішення Запорізької обласної ради народних депутатів №5 від 17.01.1992 «Про склад комунальної власності Запорізької обласної ради народних депутатів» з найменуванням «Готель Україна м. Запоріжжя» входить до складу об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області.

9. Пунктом 1.3 Статуту Підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним Запорізькій обласній раді.

10. 15.02.2022 Запорізька обласна рада прийняла рішення №10 (надалі - «Рішення»), яким вирішила:

1. Припинити комунальне підприємство «Готель «Україна» Запорізької обласної ради () шляхом приєднання до комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради ().

2. Визначити комунальне підприємство «Універс» Запорізької обласної ради правонаступником майна та усіх прав і обов`язків комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради (далі - Підприємство).

3. Встановити строк заявлення кредиторами своїх вимог до Підприємства - 2 (два) місяці з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення Підприємства шляхом приєднання в розділі «Оприлюднення інформації» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

4. З метою виконання цього рішення доручити голові обласної ради (особі, що здійснює його повноваження) шляхом видання відповідного розпорядження здійснити такі дії:

1) призначити комісію з припинення або ліквідатора Підприємства;

2) встановити порядок проведення припинення Підприємства шляхом приєднання;

3) здійснити інші дії, передбачені чинним законодавством України, що пов`язані з припиненням Підприємства шляхом приєднання.

5. Доручити комісії з припинення (ліквідатору) Підприємства вчинити відповідні дії, пов`язані з припиненням Підприємства шляхом приєднання, згідно з вимогами чинного законодавства.

6. Попередити ОСОБА_1 , директора комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради, відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), про його наступне вивільнення та звільнення у зв`язку з припиненням комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради шляхом приєднання до комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради.

7. Уповноважити відділ трудових відносин управління з питань соціально-економічного розвитку та бюджету виконавчого апарату Запорізької обласної ради попередити ОСОБА_1 , директора комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради, про його подальше звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, доручивши голові обласної ради (особі, що здійснює її повноваження) підписати відповідне персональне повідомлення в редакції, яка додається.

8. Звільнити ОСОБА_1 , директора комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України 27 травня 2022 року.

Підстава: пункт 1 статті 40 КЗпП України.

Встановити, що у разі відсутності ОСОБА_1 , директора КП «Готель «Україна» Запорізької обласної ради, 27.05.2022 на роботі з підстав тимчасової втрати працездатності, перебування у відпустці тощо, датою звільнення ОСОБА_1 з посади директора комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради, припинення з ним трудових відносин вважати перший робочий день після поновлення працездатності, закінчення відпустки тощо.

9. Встановити, що з дня звільнення ОСОБА_1 з посади директора комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради, припиняється контракт з директором комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради, що є об`єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, від 01.12.2017.

10. ОСОБА_1 забезпечити безумовне виконання приписів статті 116 КЗпП України в частині своєчасної виплати всіх сум, що належать йому від комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради. Копії розрахункових документів та довідку щодо належного виконання вищеозначених вимог чинного законодавства надати до відділу трудових відносин управління з питань соціально-економічного розвитку та бюджету виконавчого апарату обласної ради.

11. Відділу трудових відносин управління з питань соціально-економічного розвитку та бюджету виконавчого апарату обласної ради здійснити необхідні дії відповідно до вимог чинного законодавства про працю у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 , директора комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради та припиненням укладеного з ним контракту.

12. Доручити відділу трудових відносин управління з питань соціально - економічного розвитку та бюджету виконавчого апарату обласної ради внести необхідні техніко-юридичні правки до персонального повідомлення після прийняття цього рішення.

13. Директору комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради:

1) провести інвентаризацію майна, що обліковується на балансі Підприємства;

2) забезпечити фактичне припинення діяльності Підприємства з урахуванням вимог чинного законодавства та цього рішення;

3) надати до виконавчого апарату обласної ради пропозиції щодо шляхів подальшого використання нерухомого та рухомого майна, що обліковується на балансі Підприємства;

4) спільно з головою комісії з припинення (ліквідатором) Підприємства надати до виконавчого апарату обласної ради інформацію щодо розміру боргових зобов`язань Підприємства та вчинити всі необхідні дії щодо повного погашення боргових зобов`язань, які утворилися за результатами діяльності Підприємства;

5) забезпечити збереження та належне утримання рухомого та нерухомого майна;

6) вжити відповідних заходів щодо цільового та ефективного використання будівель та іншого майна, переданого комунальному підприємству «Універс» Запорізької обласної ради за результатом прийняття цього рішення, в тому числі але не виключно, шляхом передачі майна в оренду, внесення пропозицій стосовно приватизації нерухомого майна, що не використовується, а також, залучення інвесторів, здійснення інших заходів, спрямованих на забезпечення наповнення дохідної частини обласного бюджету та покращення стану об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області;

7) після затвердження головою обласної ради передавального акту майна (майнових прав) Підприємства та передачі (зарахування) такого майна на баланс комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради забезпечити вивільнення та повернення орендарями нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області - приміщення гаражів будівлі літ. «Б», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що були передані в користування за договорами оренди, термін дії яких закінчився 28.01.2022, а саме:

гараж № НОМЕР_3 площею 22,7 кв. м, фізична особа ОСОБА_2 , термін дії:

з 29.01.2019 по 28.01.2022, для іншого використання майна (зберігання автомобіля);

гараж № НОМЕР_1 площею 22,3 кв. м, фізична особа ОСОБА_3 , термін дії:

з 29.01.2019 по 28.01.2022, для іншого використання майна (зберігання автомобіля);

гараж № НОМЕР_2 площею 21,5 кв. м, фізична особа ОСОБА_4 , термін дії:

з 29.01.2019 по 28.01.2022, для іншого використання майна (зберігання автомобіля);

гараж № НОМЕР_4 площею 21,8 кв. м, фізична особа ОСОБА_5 , термін дії:

з 29.01.2019 по 28.01.2022, для іншого використання майна (зберігання автомобіля).

За результатами вивільнення орендарями майна скласти відповідні акти повернення.

У разі встановлення необхідності подальшої передачі в оренду нерухомого майна, зазначеного в цій частині, забезпечити підготовку відповідних заяв з документами та надання їх до обласної ради.

Доручити управлінню юридичного забезпечення діяльності ради виконавчого апарату обласної ради разом з комунальним підприємством «Універс» Запорізької обласної ради після затвердження головою обласної ради передавального акту майна (майнових прав) Підприємства та передачі (зарахування) такого майна на баланс комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради, відповідно до Закону України «Про оренду державного та комунального майна», постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 «Деякі питання оренди державного та комунального майна» (далі - Постанова КМУ № 483) здійснити всі відповідні дії щодо:

1) передачі в оренду на аукціоні об`єкта спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, включеного рішенням обласної ради від 07.10.2021 № 74 до Переліку об`єктів, щодо яких прийнято рішення про передачу в оренду на аукціоні: нежитлові приміщення загальною площею 14,90 кв. м першого поверху будівлі літера «А-8»: № 47, № 49, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , терміном на 4 роки 364 дні, цільове призначення: розміщення технічних засобів оператора телекомунікацій, який надає послуги зв`язку, послуги доступу до Інтернету, телекомунікації, передання сигналу мовлення;

2) передачі в оренду об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, розташованих за адресами: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 162а та пр. Соборний, 162, у подальшому з урахуванням нового балансоутримувача - комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради, у разі надходження заяв про включення таких об`єктів до Переліку відповідного типу згідно з Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженим Постановою КМУ № 483.

15. Запорізькій обласній державній адміністрації передбачити фінансування для комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради через відповідний структурний підрозділ (головного розпорядника бюджетних коштів) Запорізької обласної державної адміністрації з метою погашення боргових зобов`язань Підприємства у зв`язку з прийняттям цього рішення.

16. Постійній комісії обласної ради з питань бюджету розглянути питання внесення відповідних змін та доповнень до рішення обласної ради від 29.12.2020 № 19 «Про Програму з фінансової підтримки комунальних підприємств, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, на 2021-2025 роки» (зі змінами та доповненнями), передбачивши заходи щодо надання фінансової підтримки з обласного бюджету для Підприємства (у зв`язку з прийняттям цього рішення).

17. Запорізькій обласній державній адміністрації визначити головного розпорядника бюджетних коштів для фінансування Підприємства. Головному розпоряднику бюджетних коштів - відповідному структурному підрозділу Запорізької обласної державної адміністрації не пізніше наступного дня після прийняття цього рішення, надати до виконавчого апарату обласної ради пропозиції щодо визначення голови комісії з припинення (ліквідатора) Підприємства.

18. Контроль за виконанням цього рішення покласти на постійну комісію обласної ради з питань бюджету.

11. Спір у справі виник у зв`язку з тим, що позивач вважає, що наявні підстави для визнання недійсними пунктів 1-7, 9-14 та 17 рішення Ради. Зокрема, позивач вказує, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням строків оприлюднення проекту такого рішення, порядку скликання сесії Ради, а також процедури розгляду порядку денного сесії. Вказані у позовній заяві доводи позивача зводяться до того, що рішення ади в оскаржуваних пунктах порушують права та законні інтереси підприємства, а в частині пункту 8 - його особисті права, як звільненого керівника підприємства, якого позбавлено можливості виконувати свої трудові обов`язки.

Позиція Верховного Суду

12. Перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача і відповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, заперечення, викладені у відзиві касаційну скаргу, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

13. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).

14. Як вказувалось предметом спору у справі є вимоги про визнання недійсним рішення ради.

15. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

16. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

17. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

18. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

19. У частинах першій та другій статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

20. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права (постанова Верховного Суду від 02.02.2022 у справі №910/18962/20).

21. Порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

22. Звертаючись з позовом за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який відповідає змісту права, що порушене й буде здатний таке право поновити; обраний спосіб захисту має бути передбачений приписами статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами договором. Законодавчі обмеження матеріально правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

23. Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті. Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Верховний Суд наголошував, що вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки недоведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні (постанова Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №904/3368/18).

24. Верховний Суд у постанові від 10.11.2021 у справі №910/8060/19 вказав, що під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

25. Під ефективністю судового захисту розуміється спроможність судового рішення (за наслідками його виконання) призвести до усунення невизначеності у праві позивача та відновити права та законні інтереси особи, на захист яких було подано відповідний позов.

26. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

27. Відповідно до частин 1 - 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

28. Частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

29. За змістом статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

30. Таким чином, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством - ефективність); відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

31. Відтак, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 52), від 22.06.2021 у справі № 220/606/18 (пункт 76).

32. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, звертаючись із даним позовом, позивач, в обґрунтування заявлених позовних вимог, посилається на те, що пункти 1-14 та 17 оскаржуваного рішення порушують права та законні інтереси КП «Готель «Україна», тобто, позовна заява в цій частині, яка є предметом розгляду у даній справі, спрямована на захист прав та законних інтересів КП «Готель «Україна», а не самого позивача. Водночас, суди зазначили, що матеріали справи не містять доказів того, що станом на момент подачі позову позивач мав право представляти інтереси КП «Готель «Україна», враховуючи, що був звільнений із посади директора ще 27.05.2022. До того ж КП «Готель «Україна», з огляду на його процесуальну право та дієздатність, не було позбавлене права звернення до суду з метою захисту своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав або інтересів шляхом подання відповідної позовної заяви із обґрунтуванням підстав такого звернення та викладенням своїх вимог щодо предмета спору та їх обґрунтування. В той же час, як вбачається з наявних в матеріалах справи пояснень КП «Готель «Україна», останнє не підтримує поданий позов та вважає, що оскаржуване рішення не порушує його права та законні інтереси.

33. Крім того, судами встановлено, що позивач, в якості обґрунтування порушення оскаржуваним рішенням його прав, у позовній заяві посилається лише на позбавлення рішенням Запорізької обласної ради прав виконувати трудові обов`язки, як директора КП «Готель «Україна».

34. Так, пунктом 8 рішення Запорізька обласна рада вирішила звільнити позивача, директора КП «Готель «Україна» Запорізької обласної ради, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України 27.05.2022, підстава: пункт 1 статті 40 КЗпП України, тобто у зв`язку з ліквідацією підприємства. Крім того, рішенням ради встановлено, що у разі відсутності позивача, директора КП «Готель «Україна», 27.05.2022 на роботі, з підстав тимчасової втрати працездатності, перебування у відпустці тощо, датою звільнення позивача з посади директора КП «Готель «Україна», припинення з ним трудових відносин, вважати перший робочий день після поновлення працездатності, закінчення відпустки тощо.

35. Судами встановлено, що пункти 6, 7, 9, 12 рішення є похідними від пункту 8, яким передбачається звільнення позивача із посади директора КП «Готель «Україна», відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

36. В той же час, як вірно зазначено судом першої інстанції, в провадженні Ленінського районного суду міста Запоріжжя перебуває цивільна справа №334/2260/22 за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної ради, КП «Готель «Україна» про визнання незаконним та скасування п. 8 Рішення Запорізької обласної ради №10 від 15.02.2022, поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тобто, позивачем подано окремий позов, спрямований саме на захист своїх прав як звільненого працівника, до Ленінського районного суду міста Запоріжжя, за яким було відкрито провадження у справі №334/2260/22. У зв?язку з чим, ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2023 у справі № 908/933/22 залишено без розгляду позов в частині оскарження п. 8 рішення ради.

37. Встановивши вищезазначені обставини, суди зробили обґрунтований висновок, що позивачем не було доведено суду наявності в нього порушеного права, за захистом якого він звернувся із даним позовом в частині визнання недійсними пунктів 1-7, 9-14 та 17 рішення, тоді як в частині оскарження п. 8 рішення ради (яким і обґрунтовано порушення прав позивача), з урахуванням залишення без розгляду позову у справі №908/933/22, суди правомірно зазначили, про відсутність правових підстав для задоволення позову.

38. Касаційний суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

39. Водночас, Верховний Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частині 3 ст. 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

40. Так самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстави, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, покладається на скаржника.

42. Отже, Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

43. Так, у касаційній скарзі скаржник, посилаючись на п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, зазначає, що суди попередніх інстанцій приймаючи рішення про відмову у позові не врахували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 13.09.2021 у справі № 593/1094/16-а, від 10.09.2019 у справі № 459/2485/16-а, від 14.11.2019 у справі № 0740/885/18, від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18.

44. Проаналізувавши доводи касаційної скарги та правові висновки Верховного Суду у вказаних скаржником справах, касаційний суд зазначає наступне.

45. За змістом пункту 1 частини 2 ст. 287 ГПК України оскарження судових рішень з підстави, передбаченої цим пунктом, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих же норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

46. Процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

47. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування необхідно розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні правовідносини).

48. Водночас, касаційний суд вказує, що неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суди попередніх інстанцій, посилаючись на норму права, застосували її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачили тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, яка є подібною до справи, що розглядається Судом.

49. Не можна посилатись на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

50. До того ж алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичні обставини у справі, що формуються, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.

51. З урахуванням вищезазначеного, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, в обґрунтування підстави касаційного оскарження визначеної у п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, Верховний Суд зазначає, що наведені скаржником доводи не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, з огляду на таке.

52. Як вбачається зі змісту судових рішень у справі № 593/1094/16-а, предметом спору у справі є вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Бережанської районної ради №120 від 28.07.2016 «Про внесення змін та доповнень до статуту Бережанської централізованої бібліотечної системи», визнання нечинним рішення Бережанської районної ради №131 від 30.08.2016 «Про внесення змін до рішення Бережанської районної ради від 28.07.2016 №120». Постановою Бережанського районного суду Тернопільської області позов задоволено. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове про відмову в задоволенні позову. Верховним Судом скасовано постанову апеляційного суду та залишено в силі постанову суду першої інстанції. Касаційний суд посилався на положення Закону України «Про культуру», та зазначав, що є порушенням вимог Закону України «Про бібліотеки і бібліотечну справу» у частині заборони виселення бібліотек з приміщень без надання їм іншого рівноцінного приміщення та обов`язку забезпечення бібліотеки рівноцінним приміщенням у разі переміщення бібліотеки. Рішення про зміну юридичної та фактичної адреси Бережанської ЦБС, наслідком чого є переміщення бібліотеки, призвело до порушення вимог наведеного вище законодавства.

53. У справі 459/2485/16-а предметом спору є вимоги про визнання протиправним рішення конкурсної комісії з визначення переможця конкурсу щодо передачі в концесію цілісного майнового комплексу КП Міської ради «Червоноградтеплокомуненерго» від 30.06.2016, оформлене протоколом № 4 і затверджене рішенням Червоноградської міської ради Львівської області № 229 від 28.07.2016; визнання незаконним та скасування рішення Червоноградської міської ради Львівської області № 229 від 28.07.2016 «Про визначення переможця конкурсу з передачі в концесію цілісного майнового комплексу КП Червоноградської міської ради «Червоноградтеплокомуненерго». Судові рішення обґрунтовано положеннями Закону України «Про концесії».

54. У справі № 0740/885/18 предметом спору є вимоги про визнання протиправним та скасування рішення 18 сесії Середнянської селищної ради VI скликання від 01.08.2013 «Про затвердження внесених змін до детального плану території». Позов та судові рішення обґрунтовано положеннями Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Порядку проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 №555.

55. У справі № 924/831/17 Хмельницька міська рада звернулась до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області про зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, в особі ліквідаційної комісії, включити до проміжного ліквідаційного балансу кредиторську вимогу у розмірі 951 012,80 грн, що становить заборгованість по договору № 1/27 від 31.03.2008 зі змінами, внесеними додатковими угодами від 29.10.2008, від 19.03.2012 та від 25.12.2014, як визнану.

56. Предметом спору у справі № 910/8357/18 є вимоги банку до товариства про визнання недійсним договору поруки.

57. Отже, проаналізувавши зміст судових рішень у справах № 593/1094/16-а, № 459/2485/16-а, № 0740/885/18, № 924/831/17, № 910/8357/18, касаційний суд зазначає, що правові висновки у вказаних справах, викладались Верховним Судом зважаючи на предмет і підстави позову та відповідне матеріально - правове регулювання, тоді як, правовідносини у вказаних справах не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається Верховним Судом.

58. Таким чином, касаційний суд вважає безпідставними доводи скаржника про неврахування судами правових висновків, викладених у вказаних справах.

59. З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що касаційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення необхідно залишити без змін.

60. Враховуючи наведені положення законодавства та обставини, встановлені судами попередніх інстанцій, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів зазначає, що підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, в даному випадку, при цьому, колегія суддів не вважає за доцільне закрити касаційне провадження на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України, оскільки у касаційній скарзі скаржник вказує на необґрунтованість судових рішень, і наведені скаржником аргументи тісно пов`язані між собою, таким чином, колегія суддів зазначає, що скарга, подана на підставі п. 1 частини 2 ст. 287 ГПК України, є необґрунтованою, а тому, судові рішення, необхідно залишити без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

61. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

62. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 309 Господарського процесуального кодексу України).

63. Враховуючи викладене, постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2023 у справі №908/933/22, необхідно залишити без змін.

Розподіл судових витрат

64. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника.

Керуючись ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2023 у справі №908/933/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді О.М. Баранець

О.О. Мамалуй