ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2024 р. Справа№ 910/14835/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Польчен А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 01.04.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут" на рішення Господарського суду м. Києва від 11.07.2023 (повний текст складено 26.07.2023)

у справі № 910/14835/22 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі

Міністерства освіти і науки України (позивач 1),

Білоцерківського національного аграрного університету (позивач 2)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут"

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 78 042,41 грн.,-

В судовому засіданні 01.04.2024 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.07.2023 по справі №910/14835/22 позов задоволено повністю.

Визнано недійсними додаткові угоди № ДУ-1/41АВ417-1228-21 від 23.02.2021, №ДУ-2/41АВ417-1228-21 від 05.03.2021, № ДУ-3/41АВ417-1228-21 від 09.03.2021, № ДУ-4/41АВ417-1228-21 від 29.03.2021, № ДУ-5/41АВ417-1228-21 від 09.06.2021, № ДУ-6/41АВ417-1228-21 від 08.07.2021, № ДУ-7/41АВ417-1228-21 від 11.08.2021, № ДУ-8/41АВ417-1228-21 від 26.08.2021 до договору на постачання природного газу від 18.02.2021 № 41AB417-1228-21, укладені між Білоцерківським національним аграрним університетом та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут".

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут" на користь Білоцерківського національного аграрного університету безпідставно надмірно сплачені кошти в сумі 78 042 (сімдесят вісім тисяч сорок дві) грн 41 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут" на користь Білоцерківської окружної прокуратури Київської області 22329 (двадцять дві тисячі триста двадцять дев`ять) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 21.08.2023 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Короткий зміст позовних вимог

Заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України та Білоцерківського національного аграрного університету, в якому просить суд:

- визнати недійсними додаткові угоди № ДУ-1/41АВ417-1228-21 від 23.02.2021, № ДУ-2/41АВ417-1228-21 від 05.03.2021, № ДУ-3/41АВ417-1228-21 від 09.03.2021, № ДУ-4/41АВ417-1228-21 від 29.03.2021, № ДУ-5/41АВ417-1228-21 від 09.06.2021, № ДУ-6/41АВ417-1228-21 від 08.07.2021, № ДУ-7/41АВ417-1228-21 від 11.08.2021, № ДУ-8/41АВ417-1228-21 від 26.08.2021 до договору на постачання природного газу від 18.02.2021 № 41АВ417-1228-21, укладені між Білоцерківським національним аграрним університетом та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут";

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут" на користь Білоцерківського національного аграрного університету безпідставно надмірно сплачені кошти в сумі 78 042,41 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.07.2023 по справі №910/14835/22 позов задоволено повністю.

Визнано недійсними додаткові угоди № ДУ-1/41АВ417-1228-21 від 23.02.2021, №ДУ-2/41АВ417-1228-21 від 05.03.2021, № ДУ-3/41АВ417-1228-21 від 09.03.2021, № ДУ-4/41АВ417-1228-21 від 29.03.2021, № ДУ-5/41АВ417-1228-21 від 09.06.2021, № ДУ-6/41АВ417-1228-21 від 08.07.2021, № ДУ-7/41АВ417-1228-21 від 11.08.2021, № ДУ-8/41АВ417-1228-21 від 26.08.2021 до договору на постачання природного газу від 18.02.2021 № 41AB417-1228-21, укладені між Білоцерківським національним аграрним університетом та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут".

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут" на користь Білоцерківського національного аграрного університету безпідставно надмірно сплачені кошти в сумі 78 042 (сімдесят вісім тисяч сорок дві) грн 41 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут" на користь Білоцерківської окружної прокуратури Київської області 22329 (двадцять дві тисячі триста двадцять дев`ять) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що:

- листи Державного підприємства "Держзовнішінформ", на підставі яких укладалися спірні додаткові угоди, не підтверджують коливання ціни товару на ринку в бік її збільшення в період з дати укладання договору до дати укладання спірних додаткових угод та в період між спірними додатковими угодами, у зв`язку з чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі п. 2. ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі";

- відповідно до листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 19.07.2022 № 6581/16.2.1/7-22, середньозваженими цінами на природний газ для бюджетних установ та організацій на роздрібному ринку природного газу у період з січня 2021 року по вересень 2021 становила: у січні 2021 року - 6 582 грн; у лютому 2021 року - 6 626 грн; у березні 2021 року - 6 459 грн; у квітні 2021 року - 6 887 грн; у травні 2021 року - 7 258 грн; у червні 2021 року - 8 742 грн; у липні 2021 року - 9 708 грн; у серпні 2021 року - 11 597 грн; у вересні 2021 року - 15 501 грн., таке розпорядження було неефективним, здійсненим на шкоду інтересам держави та громади, з порушенням норм Закону України "Про публічні закупівлі" та засад цивільного законодавства (добросовісного користування правами), з огляду на що, спірні додаткові угоди до договору на постачання природного газу від 18.02.2021 № 41AB417-1228-21 визнано недійсними;

- виходячи з первісної ціни, встановленої у договорі, а саме 6 400 грн за 1000 куб.м. та, без врахування додаткових угод, позивач 2 за спірний період повинен був сплатити відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 211 784,704 грн, тоді як позивачем 2 сплачено грошові кошти у розмірі 289 827,11 грн., з огляду на що визнано обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 78 042,41 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Відповідач не погоджується з рішенням Господарського суду міста Києва від 11.07.2023 по справі №910/14835/22, вважає, що рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на наступне:

- суд першої інстанції не застосував правову позицію Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладену у постанові у справі №905/1907/21 від 21.06.2023, згідно якої мав би залишити без розгляду позов, у зв`язку з відсутністю підстав для представництва прокурором інтересів держави, в особі Білоцерківського національного аграрного університету;

- оскільки Білоцерківський національний аграрний університет фактично є неналежним позивачем, то стягнення на його користь грошових коштів у розмірі 78042,41 грн. є також безпідставним, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, у зв`язку з тим, що порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи;

- Закон України «Про прокуратуру» не передбачає повноважень прокурора щодо контроля за ефективним використанням і збереженням державних фінансових ресурсів та дотримання законодавства про закупівлі, державний фінансовий контроль органами Держаудитслужби публічної закупівлі Prozorro за номером UA-2021-01-12-000189-с не здійснювався, а відтак, порушення при виконанні договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АВ417-1228-21 від 18.02.2021 прокурором не доведені;

- п.2 додаткової угоди №ДУ/841АВ417-1228-21 від 08.11.2021 ТОВ "Київоблгаз збут" та Білоцерківський національний аграрний університет дійшли згоди припинити зобов`язання за договором, а тому правові підстави повернення грошових коштів, на думку скаржника, відсутні;

- додатки 7-36 (копії) до позовної заяви не відповідають ДСТУ 4163:2020, а отже, не можуть бути визнані допустимими доказами, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.07.2018 у справі №904/8549/17, а тому вказаними копіями не підтверджуються обставини, про які зазначає прокурор у позові;

- засвідчення копій додатків пакетом з одночасним зазначенням у позові перебування оригіналів цих додатків у іншої сторони судового процесу не дозволяє, на думку скаржника, повно та всебічно з`ясувати обставини справи, на які прокурор посилається, як на підставу своїх вимог, у зв`язку з недопустимістю зазначених доказів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Міністерство освіти і науки України у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут", вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 11.07.2023 є правомірним; вважає, що заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України та Білоцерківського національного аграрного університету належним чином обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, вказав, у чому полягає порушення інтересів держави.

Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що Університет у розумінні ст.22 Бюджетного кодексу України є учасником бюджетного процесу та наділений повноваженнями розпоряджатися бюджетними коштами, укладання Білоцерківським національним аграрним університетом додаткових угод до договору №41АВ417-1228-21 за результатами проведеної процедури відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» є господарською діяльністю останнього, разом з цим, контроль за фінансово-господарською діяльністю закладу здійснює засновник - Міністерство освіти і науки України, тому вказане питання віднесено до його компетенції, листом від 16.08.2022 Міністерство повідомило, що ним заходів, спрямованих на забезпечення дотримання вимог законодавства під час укладення додаткових угод до договору не вживалось, з огляду на викладене, Міністерсво просить вжити заходів, спрямованих на захист інтересів держави, відтак, вбачаються підстави для представництва прокурорм інтересів держави; посилається на те, що сторонами всупереч інтересів держави без належних на те підстав та обґрунтованого документального підтвердження щодо підвищення ціни упродовж лютого-серпня 2021 року, в порушення норм Закону України «Про публічні закупівлі» та положень укладеного договору, укладено додаткові угоди, згідно яких суттєво зменшено обсяги поставок газу та збільшено на 104% ціну, що не відповідає вимогам замовника у тендерній документації; зазначає про те, що незважаючи, що 08.11.2021 договір розірвано за взаємною згодою сторін, розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним, так само не перешкоджає поданню відповідного позову про закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову (п.55 постанови Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №905/1227/17); звертає увагу, що прокурором до суду надано позовну заяву, в якій в додатках зазначено про те, які документи долучаються в оригіналі, а які в копіях, що належним чином завірені установою, де зберігаються оригінали, а які знаходяться в загальному доступі з посиланням на джерело, законодавство не встановлює заборони щодо прошивання копій документів, воно чітко встановлює вимоги щодо порядку засвідчення їх копій, подання до суду прошитого пакету документів не порушує норми чинного законодавства України, при цьому кожен поданий документ в ньому засвідчений належним чином.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14835/22. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут" на рішення Господарського суду м. Києва від 11.07.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/14835/22.

11.09.2023 матеріали справи №910/14835/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2023 залишено апеляційну скаргу без руху з огляду на неподання належних доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановлених порядку і розмірі. Надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

29.09.2023 апелянтом до суду подано копію платіжної інструкції від 25.09.2023 про сплату судового збору в сумі 33 493,50 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду м. Києва від 11.07.2023 у справі №910/14835/22; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут" на рішення Господарського суду м. Києва від 11.07.2023 у справі №910/14835/22; призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут" на рішення Господарського суду м. Києва від 11.07.2023 у справі № 910/14835/22 на 06.11.2023.

У зв`язку з перебуванням судді Тищенко А.І. на лікарняному з 06.11.2023, судове засідання у справі №910/14835/22 не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2023 розгляд справи №910/14835/22 призначено на 11.12.2023.

В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався з об`єктивних обставин, останній раз на 01.04.2024.

Явка представників сторін

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 01.04.2024 прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, прийняте у справі рішення суду прокурор просив залишити без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції 01.04.2024 представник позивача 1 не з`явився; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини його неявки суду не відомі.

В судове засідання апеляційної інстанції 01.04.2024 представник позивача 2 не з`явився; 26.02.2024 подав клопотання про розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 01.04.2024 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників позивача 1, 2 обов`язковою в судове засідання не визнавалась, враховуючи клопотання позивача 2 про розгляд справи без його участі, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Білоцерківським національним аграрним університетом (далі також - позивач 2, БНАУ, замовник, споживач) у електронній системі публічних закупівель "Prozorro" 12.01.2021 оголошено про проведення відкритих торгів (ідентифікатор закупівлі - UA-2021-01-12-000189-с) на закупівлю товарів природного газу (ДК 021:2015:09120000-6: Газове паливо) обсягом 110 тис. куб. м. за бюджетні кошти, очікуваною вартістю 1 100 000,00 грн. з ПДВ.

Рішенням тендерного комітету БНАУ від 12.01.2021 затверджено тендерну документацію щодо проведення процедури відкритих торгів на закупівлю природного газу за кодом ДК 021:2015:09120000-6 - Природний газ (газове паливо).

Учасниками вказаних відкритих торгів зареєструвались: Товариство з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут" (далі також - відповідач, постачальник) з пропозицією 704 000,00 грн (остаточна пропозиція 704 000, 00 грн); Товариство з обмеженою відповідальністю "СЕРВІ ГРУПП ЛТД" з пропозицією 709 500,00 грн (остаточна пропозиція 709 500, 00 грн); Товариство з обмеженою відповідальністю "АС" з пропозицією 761 200, 00 грн (остаточна пропозиція 761 200, 00 грн); Товариство з обмеженою відповідальністю "КАСТУМ" з пропозицією 792 000, 00 грн (остаточна пропозиція 792 000,00 грн).

Згідно з протоколом засідання тендерного комітету від 03.02.2021 № 03.02/1 замовником встановлено, що тендерна пропозиція Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут" відповідає умовам закупівлі, учасник подав усі документи та вказане підприємство визнано переможцем відкритих торгів.

18.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут" та Білоцерківським національним аграрним університетом (далі разом - сторони) укладено договір №41АВ417-1228-21 на постачання природного газу (далі - договір), відповідно до умов п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2021 році природний газ для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету (код згідно ДК 021:2015 - 09120000-6 - Газове паливо), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Відповідно до п. 1.2 договору, річний плановий обсяг постачання газу - до 110 000 куб. м.

Згідно з п. 3.2 договору, ціна газу становить 5 333,33 грн за 1000 куб. м., крім того ПДВ 1 066,67 грн, всього з ПДВ - 6 400,00 грн.

У п. 3.3. договору сторони погодили, що ціна, зазначена в п. 3.2. договору, може змінюватися протягом дії договору не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. Зміна ціни на газ узгоджується шляхом підписання додаткових угод до цього договору.

Як встановлено п. 3.6. договору, загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором та становить 704 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 117 333,33 грн.

Пунктом 11.1. договору встановлено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині постачання газу з 01.02.2021 до 31.12.2021, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання.

23.02.2021 між сторонами було укладено додаткову угоду №ДУ-1/41АВ417-1228-21 до договору, якою внесено зміни до п. 3.2. договору та викладено його в наступній редакції: ціна газу становить 5 866,61 грн за 1000 куб. м., крім того ПДВ 1 173,32 грн, всього з ПДВ - 7 039,933 грн.

05.03.2021 між сторонами було укладено додаткову угоду №ДУ-2/41АВ417-1228-21 до договору, якою внесено зміни до п. 3.2. договору та викладено його в наступній редакції: ціна газу становить 6 453,216 грн за 1000 куб. м., крім того ПДВ 1 290,643 грн, всього з ПДВ - 7 743,859 грн.

09.03.2021 між сторонами було укладено додаткову угоду №ДУ-3/41АВ417-1228-21 до договору, якою внесено зміни до п. 3.2. договору та викладено його в наступній редакції: ціна газу становить 6 978,33 грн за 1000 куб. м., крім того ПДВ 1 395,67 грн, всього з ПДВ - 8 374,00 грн.

29.03.2021 між сторонами було укладено додаткову угоду №ДУ-4/41АВ417-1228-21 до договору, якою внесено зміни до п. 3.2. договору та викладено його в наступній редакції: ціна газу становить 7 676,097 грн за 1000 куб. м., крім того ПДВ 1 535,219 грн, всього з ПДВ - 9 211,316 грн.

09.06.2021 між сторонами було укладено додаткову угоду №ДУ-5/41АВ417-1228-21 до договору, якою внесено зміни до п. 3.2. договору та викладено його в наступній редакції: ціна газу становить 8 436,03 грн за 1000 куб. м., крім того ПДВ 1 687,206 грн, всього з ПДВ - 10 123,236 грн.

08.07.2021 між сторонами було укладено додаткову угоду №ДУ-6/41АВ417-1228-21 до договору, якою внесено зміни до п. 3.2. договору та викладено його в наступній редакції: ціна газу становить 9 271,19697 грн за 1000 куб. м., крім того ПДВ 1 854,23939 грн, всього з ПДВ - 11 125,43636 грн.

11.08.2021 між сторонами було укладено додаткову угоду №ДУ-7/41АВ417-1228-21 до договору, якою внесено зміни до п. 3.2. договору та викладено його в наступній редакції: ціна газу становить 10 189,04547 грн за 1000 куб. м., крім того ПДВ 2 037,80909 грн, всього з ПДВ - 12 226,85456 грн.

26.08.2021 між сторонами було укладено додаткову угоду №ДУ-8/41АВ417-1228-21 до договору, якою внесено зміни до п. 3.2. договору та викладено його в наступній редакції: ціна газу становить 10 902,27865 грн за 1000 куб. м., крім того ПДВ 2 180,45573 грн, всього з ПДВ - 13 082,73438 грн.

08.11.2021 між сторонами було укладено додаткову угоду №ДУ/8 41АВ417-1228-21 до договору, в якій дійшли згоди про розірвання договору з моменту набрання чинності цією додатковою угодою.

Звертаючись з даним позовом до суду, прокурор вказує на те, що внаслідок укладення додаткових угод до договору, ціна товару була збільшена на 104% (з 6 400,00 грн за 1 тис. куб. м. до 13 082,73438 тис. за 1 куб. м.), що суперечить Закону України "Про публічні закупівлі". Крім того, за твердженням прокурора, постачальником в обґрунтування підвищення ціни не надано жодного документа, який підтверджує дійсне коливання ціни газу на ринку.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказує, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами порушення при виконанні зобов`язань за договором. Також відповідач зазначає, що збільшення суми договору не відбулось, оскільки при укладанні кожної додаткової угоди зростання ціни відбувалося до 10% пропорційно ціни такого товару на ринку та при цьому відповідач належним чином обґрунтовував коливання цін на ринку природного газу і при цьому зростання ціни договору не відбулося.

Також відповідач зазначає, що прокурором не доведено наявності протиправних наслідків спірних угод, вину сторін у формі умислу та не доведено, що дії сторін при укладанні спірних правочинів були спрямовані на заподіяння шкоди суспільним, економічним та соціальним інтересам держави.

Відповідач вказує, що оскільки сторонами розірваний договір, то правові підстави для повернення грошових коштів відсутні.

Спір виник в зв`язку з тим, що при укладенні позивачем 2 додаткових угод, не дотримано вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки безпідставно змінено істотні умови договору, кожного разу при укладенні всіх додаткових угод сторонами договору жодним чином не обґрунтовано та документально не підтверджено коливання ціни природного газу в період виконання умов договору, а тому такі додаткові угоди мають бути визнані судом недійсними, а сплачені за такими додатковими угодами грошові кошти у розмірі 78 042,41 грн підлягають поверненню на користь бюджету.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення підлягає частковому скасуванню, виходячи з наступного.

Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах в особі Білоцерківського національного аграрного університету колегія суддів зазначає наступне.

Питання щодо представництва прокурором інтересів громадянина або держави в господарському суді, а також особливості здійснення ним окремих форм представництва таких інтересів врегульовані положеннями Конституції України, Закону України "Про прокуратуру" та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

За змістом частини 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Згідно з абзацом 3 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

Відповідно до статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Отже, держава у цивільних (господарських) правовідносинах діє через органи державної влади, а не через державні чи комунальні підприємства/заклади.

У пунктах 8.10, 8.11 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі №911/2169/20 сформульовано такі правові висновки: "Заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини 3 статті 23 Закону (Закон України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру"), має застосовуватись з урахуванням положень абзацу 1 частини 3 цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на положення частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У контексті цього засадничого положення відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці 1 частини 3 статті 23 Закону (Закон України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру") межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави".

У пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, зазначено, що відповідно до частини 3 статті 23 Закону "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому поняття "компетентний орган" у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

На відміну від прокурора та органів, через які діє держава, юридичні особи, які не є такими органами, діють як самостійні суб`єкти права - учасники правовідносин. Конституцією України та законом не передбачена можливість прокурора здійснювати процесуальні та інші дії, спрямовані на захист інтересів юридичних осіб. Зокрема, до повноважень прокурора не належить здійснення представництва в суді державних підприємств. При цьому інтереси юридичної особи можуть не збігатися з інтересами її учасників. Тому інтереси державного підприємства можуть не збігатися з інтересами держави, яка має статус засновника (вищого органу) такого підприємства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 83)).

Оскільки комунальне підприємство не є суб`єктом владних повноважень, а прокурором визначено порушення прав саме комунального підприємства як суб`єкта господарювання, а не безпосередньо територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування - звернення прокурора до суду в цій справі в інтересах держави є безпідставним (пункт 91 постанови Верховного Суду від 25.11.2021 у справі №917/269/21).

Подібні висновки щодо недопустимості представництва прокурором інтересів держави в особі державного чи комунального підприємства/закладу, яке не є суб`єктом владних повноважень, але є самостійним суб`єктом права, та безпідставності звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі таких підприємств викладені у постановах Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №917/562/21, від 07.12.2021 у справі №903/865/20 та інших.

Звертаючись з позовом у цій справі, прокурор посилається на порушення законодавства про публічні закупівлі. При обґрунтуванні представницьких функцій прокурор зазначає, що правовідносини, пов`язанні з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконне витрачання бюджетних коштів такому інтересу не відповідає. Прокурор послався на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 та вказав, що порушенням інтересів держави є те, що укладенням оспорюваних додаткових угод порушено вимоги чинного законодавства, принципи максимальної ефективності та економії, недискримінації учасників, які призвели до безпідставної зміни істотних умов договору та зростання ціни за одиницю товару, покладення на бюджетну установу економічно невигідних зобов`язань щодо витрачання бюджетних коштів. Укладені додаткові угоди призвели до протиправного фінансування видатків державного бюджету, що унеможливлює раціональне та ефективне використання державних коштів та порушує фінансово-економічні основи держави і створює загрозу інтересам держави. У даному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Відповідно до п. 2.1-2.2 Статуту БНАУ університет є закладом вищої освіти, створений у формі державної установи і працює на засадах неприбутковості, Університет є юридичною особою, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав і мати обов`язки, бути позивачем та відповідачем в суді.

Згідно пп.21 п.2.3 Статуту БНАУ університет має право провадити фінансово- господарську та іншу діяльність відповідно до законодавства та Статуту Університету.

Міністерство освіти і науки України реалізує права та обов`язки уповноваженого Кабінетом Міністрів України органу стосовно Університету як центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки у підпорядкуванні та сфері управління якого перебуває Університет, а також здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю університету та здійснює контроль за дотриманням Статуту (п.4.1-п.4.2 Статуту БНАУ).

Пунктом 10.8 Статуту БНАУ установлено, що фінансування Університету здійснюється за рахунок коштів державного бюджету на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів та за рахунок інших джерел не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень.

Білоцерківський національний аграрний університет не здійснює владних управлінських функцій, а тому не є суб`єктом владних повноважень.

З урахуванням положень Бюджетного кодексу України та підзаконних нормативно-правових актів, зокрема, постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228, якою затверджено Порядок складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, Університет у спірних правовідносинах, які виникли щодо закупівлі природного газу за договором, діє як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів) та є замовником зазначеного товару в обсязі та в межах видатків, що визначені розпорядниками бюджетних коштів вищого рівня.

Згідно із частиною 4 статті 48 Бюджетного кодексу України зобов`язання взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

У відносинах щодо розрахунків з постачальником природного газу за договором Білоцерківський національний аграрний університет, який є розпорядником бюджетних коштів, виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як сторона у зобов`язальних правовідносинах.

З огляду на вказане, відсутні підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Білоцерківського національного аграрного університету, а позов, поданий заступником керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Білоцерківського національного аграрного університету про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут" на користь Білоцерківського національного аграрного університету безпідставно надмірно сплачених коштів в сумі 78 042,41 грн., підлягає залишенню без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України. В цій частині доводи апеляційної скарги відповідача є обґрунтованими.

Зазначені висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №905/1907/21.

Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах в особі Міністерства освіти і науки України колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" уповноважений орган - це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері публічних закупівель.

Уповноважений орган здійснює регулювання та реалізує державну політику у сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом. Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України. (частини 1, 4 статті 7 Закону України "Про публічні закупівлі").

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про публічні закупівлі" моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (далі - органи державного фінансового контролю). Моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належить суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні (частина 1 статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні").

Пунктами 8, 10 частини 1 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Як визначено в частинах 2-3 статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі. Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43 (далі - Положення), Державна аудиторська служба України (далі також - Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Основними завданнями Держаудитслужби є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів (підпункти 1, 3 пункту 3 Положення).

Згідно з підпунктами 3, 4, 9 пункту 4 Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Підпунктом 20 пункту 6 Положення встановлено, що Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушеннями законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Таким чином, саме Державна аудиторська служба України наділена повноваженнями щодо здійснення заходів державного фінансового контролю з метою ефективного, законного, результативного використання державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів, у тому числі у сфері здійснення публічних закупівель.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах викладено y постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 906/296/18, від 20.02.2019 у справі № 912/894/18, від 10.04.2019 у справі № 909/569/18, від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18, від 21.05.2019 у справі № 912/895/18, від 29.05.2019 у справі № 909/545/18, від 20.11.2019 у справі № 912/2887/18, від 29.07.2020 у справі № 924/316/18, від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18, від 01.09.2020 у справі № 911/1534/19, від 06.10.2020 у справі № 905/121/19.

Відповідно до наказу Державної аудиторської служби України № 23 від 02.06.2017 затверджено Положення про Північний офіс Державної аудиторської служби України, згідно якого останній підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом. У складі Офісу утворюються як структурні підрозділи управління в Вінницькій, Житомирській, Черкаській, Чернігівській областях. Управління здійснюють свої повноваження на території адміністративно-територіальних одиниць за їх місцезнаходженням відповідно. У місті Києві та на території Київської області реалізацію державного фінансового контролю здійснює апарат Офісу. Повноваження Північного офісу Державної аудиторської служби України, визначені зазначеним наказом, кореспондуються із Положенням про Державну аудиторську службу України.

Таким чином, Північний офіс Державної аудиторської служби України є органом уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах на території Київської області.

Білоцерківською окружною прокуратурою Київської області до Північного офісу Державної аудиторської служби України направлено лист № 50-2725вих.22 від 09.06.2022 про надання інформації щодо законності дій тендерного комітету БНАУ при укладенні спірних додаткових угод до договору постачання природного газу №41АВ417-1228-21 від 18.02.2021.

Листом №262613-17/2628-2022 від 17.06.2022 Північним офісом Державної аудиторської служби України повідомлено Білоцерківську окружну прокуратуру Київської області про те, що Північний офіс Державної аудиторської служби України, за наявності оприлюдненого звіту про виконання договору про закупівлю від 08.11.2021, не має законодавчих підстав на проведення моніторингу процедури закупівлі.

Таким чином, Північним офісом Державної аудиторської служби України заходів щодо усунення виявлених порушень не вжито, а тому зазначена обставина була розцінена прокурором як бездіяльність.

Водночас закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах, і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №912/9/20, від 19.08.2020 у справі №923/449/18.

Статтею 5 частиною 1 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.7 Бюджетного кодексу України бюджетна система України ґрунтується на таких принципах: ефективності та результативності - при складанні та виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

Згідно з положеннями ст. 22 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів, що уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язані ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері.

Контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема, досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів, шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень (пункт 3 частини 1 статті 26).

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів в особі їх керівників організовують внутрішній контроль і внутрішній аудит та забезпечують їх здійснення у своїх установах і на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери управління таких розпорядників бюджетних коштів.

Законом України "Про центральні органи виконавчої влади" визначені повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про вищу освіту" управління у сфері вищої освіти у межах своїх повноважень здійснюється центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Міністерство освіти і науки України, як центральний орган виконавчої влади, згідно ст. 1, 6 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій. Повноваження міністерств, інших центральних органів виконавчої влади поширюються на всю територію держави. Як передбачено ст. 28 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", міністерства звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Як зазначалось вище, відповідно до п. 2.2. Статуту, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 17.02.2022 № 199, Білоцерківський національний аграрний університет є юридичною особою, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав, мати обов`язки, бути позивачем і відповідачем у суді.

Відповідно до розділу VI Статуту БНАУ Міністерство освіти і науки України реалізує права та обов`язки уповноваженого Кабінетом Міністрів України органу стосовно Університету як центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки у підпорядкуванні та сфері управління якого перебуває Університет, а також здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю університету та здійснює контроль за дотриманням Статуту Університету.

Відповідно до ст. 71 Закону України "Про вищу освіту" фінансування державних закладів вищої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів та за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень.

Пунктом 1 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №630 передбаченого що, Міністерство освіти і науки України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Підпунктом 77-2 пункту 4 Положення визначено, що Міністерство освіти і науки України розподіляє освітні субвенції та державне фінансування середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та стипендійний фонд закладів освіти, що перебувають у сфері його управління.

Відповідно до підпунктів 3 - 5 пункту 5 Положення Міністерство освіти і науки України контролює діяльність підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління; організовує планово-фінансову роботу в апараті МОН, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління, здійснює контроль за використанням фінансових i матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку; забезпечує ефективне і цільове використання бюджетних коштів.

Таким чином, у розумінні частини 1 статті 22 Бюджетного кодексу України, Міністерство освіти і науки України є головним розпорядником бюджетних коштів у сфері освіти та розпорядником вищого рівня по відношенню до БНАУ.

Згідно частин 4, 7 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Білоцерківською окружною прокуратурою Київської області до Міністерства освіти і науки України спрямовувався лист №50-4403вих.22 від 03.08.2022 з пропозицією звернутися до суду самостійно про визнання додаткових угод до договору на постачання природного газу №41АВ417-1228-21 від 18.02.2021 недійсними та стягнення сплачених на їх підставі коштів.

Міністерством освіти i науки України листом №14/31-22 від 16.08.2022 повідомлено, що Міністерством заходів, спрямованих на забезпечення дотримання вимог законодавства під час укладення додаткових угод до договору на постачання природного газу №41АВ417-1228-21 від 18.02.2021, не вживалось. З огляду на викладене, Міністерство просить вжити заходів спрямованих на захист інтересів.

Таким чином, позивач 1, будучи обізнаним про порушення у сфері публічних закупівель, підтвердив нездійснення жодних заходів на їх усунення.

Зазначені обставини були правомірно розцінені прокурором як бездіяльність, про що він зазначав у позовній заяві, обґрунтовуючи наявність підстав для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі наведеної особи.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що прокурором неправильно обрано Міністерство освіти і науки як орган, в інтересах якого подано позов.

Щодо суті заявлених позовних вимог судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Предметом позову у даній справі, яка переглядається, є визнання недійсними додаткових угод № ДУ-1/41АВ417-1228-21 від 23.02.2021, № ДУ-2/41АВ417-1228-21 від 05.03.2021, № ДУ-3/41АВ417-1228-21 від 09.03.2021, № ДУ-4/41АВ417-1228-21 від 29.03.2021, № ДУ-5/41АВ417-1228-21 від 09.06.2021, № ДУ-6/41АВ417-1228-21 від 08.07.2021, № ДУ-7/41АВ417-1228-21 від 11.08.2021, № ДУ-8/41АВ417-1228-21 від 26.08.2021 до договору на постачання природного газу від 18.02.2021 № 41АВ417-1228-21, укладені між Білоцерківським національним аграрним університетом та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут", на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України як таких, що укладені з порушенням вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Частина 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України визначають, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним (підпункт 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 1-3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ст. 215 Цивільного кодексу України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст.185 Господарського кодексу України, до укладення господарських договорів на біржах, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних бірж, ярмарків та публічних торгів.

Згідно частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами 4, 5 ст. 656 Цивільного кодексу України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначено Законом України "Про публічні закупівлі".

Суд застосовує Закон України "Про публічні закупівлі" у редакції станом на момент укладення договору та додаткових до нього угод.

Вказаний Закон передбачає, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі").

З укладених між позивачем 2 та відповідачем спірних додаткових угод до договору вбачається, що вказаними додатковими угодами збільшено ціну на природний газ в межах 10% кожного разу по кожній окремій угоді.

Вимогами статей 36, 37 Закону України "Про публічні закупівлі", які були чинні до вступу в дію нової редакції Закону від 19.04.2020 (далі - попередня редакція), передбачалось, що відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону.

Відповідно до пункту 1, 2 частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" у попередній редакції, умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Тобто, угоди, укладені з порушенням вимог частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" у попередній редакції, в силу статті 37 указаного Закону є нікчемними.

Втім, 19.04.2020 вступила в дію нова редакція Закону України "Про публічні закупівлі", в якій унормовано обставини нікчемності договору.

Так, відповідно до статті 43 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю є нікчемним у разі: 1) якщо замовник уклав договір про закупівлю до/без проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі згідно з вимогами цього Закону; 2) укладення договору з порушенням вимог частини четвертої статті 41 цього Закону; 3) укладення договору в період оскарження процедури закупівлі відповідно до статті 18 цього Закону; 4) укладення договору з порушенням строків, передбачених частинами п`ятою і шостою статті 33 та частиною сьомою статті 40 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв`язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону.

Таким чином, станом на дату укладення між сторонами договору №АВ417-1228-21 на постачання природного газу від 18.02.2021 була чинна редакція Закону України "Про публічні закупівлі", якою було встановлено, що ті обставини, на які посилається прокурор у позовній заяві як на підстави позову не встановлюють нікчемності правочину (договір/додаткові угоди до договору не є недійсними в силу закону), а такі обставини є підставами для визнання правочину недійсним.

Аналогічна правова позиція викладені у постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №927/1058/21.

За наведених обставин, судом першої інстанції правомірно відхилено доводи відповідача про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки в судовому порядку не потрібно визнавати недійсним нікчемний правочин.

Укладений між сторонами спору Договір за своєю правовою природою є договором поставки, який укладений за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі" (тут і надалі у редакції, чинній станом на дату укладення Договору та додаткових угод до нього).

Цей Закон передбачає, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина 1 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі").

За пунктами 6, 11 та 22 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі":

- договір про закупівлю це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару;

- замовники це суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону;

- предмет закупівлі це товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі або в межах проведення спрощеної закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції/пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі).

Відповідно до частин 1 - 3 статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами в передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані в будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За приписами частини 4 статті 41 вказаного Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (в тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника в разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Згідно пунктів 1, 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції, чинній на момент укладення Договору) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника (пункт 1), збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії (пункт 2).

В абзаці 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, Закон України "Про публічні закупівлі" встановлює імперативну норму, за якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно в випадках, визначених частиною 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, за пунктом 2 - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Метою регулювання, передбаченого статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Стаття 652 Цивільного кодексу України передбачає, що в разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України "Про публічні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №927/4058/21, від 22.06.2022 у справі №917/1062/21, від 07.12.2022 у справі №927/189/22, прийнятих у подібних правовідносинах, за наслідками розгляду спорів про визнання недійсними додаткових угод, що були укладені під час дії нової редакції Закону України "Про публічні закупівлі", яка вступила в законну силу 19.04.2020 та застосовується до спірних правовідносин.

У пункті 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 суд також дійшов наступного правового висновку: "У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.".

Договір на постачання природного газу №41АВ417-1228-21 від 18.02.2021, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут" та Білоцерківським національним аграрним університетом за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі", і на момент підписання Договору сторонами були погоджені всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за Договором відповідно до вимог частини третьої статті 180 Господарського кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі".

За умовами п. 3.2 договору, ціна за 1000 куб.м. природного газу на момент укладення договору становить 6 400,00 грн з ПДВ.

Загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором та становить 704 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 117 333,33 грн (п. 3.6. договору).

Річний плановий обсяг постачання газу - до 110 000 куб. м. (п. 1.2. договору).

В подальшому у зв`язку з укладенням між сторонами договору додаткових угод про внесення змін до ціни природного газу ціна 1 000 куб. м. природного газу зросла до 13 082,73438 грн разом з ПДВ.

Зміна ціни природного газу здійснювалась на підставі листів щодо розрахункової вартості природного газу від ДП "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", які надавались відповідачем позивачу 2 (наявні в матеріалах справи).

Втім, за своїм змістом вказані листи є документами довідково-інформаційного характеру, що демонструють діапазон цін на природний газ на відповідний місяць в залежності від умов та обсягу постачання, що склались для різних постачальників на внутрішньому ринку. При цьому вони не містять будь-якої інформації саме про факт коливання цін на природний газ у порівняні з моментом укладення договору та моментом звернення постачальника з пропозиціями внести зміни до договору в частині зміни (збільшення) ціни на одиницю товару.

Більш того, у п. 11.5 договору сторонами погоджено, що істотні умови цього договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, визначених ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі".

Згідно з підпунктом 57 пункту 4 Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 459 від 20.08.2014, вказане Міністерство надає роз`яснення щодо застосування законодавства у сфері державних закупівель.

Згідно роз`яснень Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 3302-06/343-06 від 27.10.2016 "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю" у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін.

Враховуючи викладене, при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору, сторони договору зобов`язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу. Водночас внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18 вказав, що відповідно до листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 «Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю» роз`яснено, що згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. При цьому, норма пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону поширюється на договори про закупівлю, у разі якщо предметом закупівлі є товар. Разом з тим, виходячи зі змісту частини першої статті 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов. Таким чином, у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Ураховуючи викладене, при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору, сторони договору зобов`язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу. Водночас внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Також у вказаній постанові Верховним Судом наголошено, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених Законом України "Про публічні закупівлі".

В подальшому згідно наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 608 від 02.05.2018 установлено, що Державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків" (далі- Державне підприємство "Держзовнішінформ") здійснює моніторинг цін на зовнішньому та внутрішньому товарних ринках; досліджує динаміку цінових процесів на зовнішньому та внутрішньому товарних ринках та відповідність контрактних (зовнішньоторговельних) цін кон`юктурі світового ринку.

З наданих до матеріалів справи доказів слідує, що підставою збільшення ціни на природний газ згідно укладених додаткових угод є листи Державного підприємства "Держзовнішінформ".

Однак, листи Державного підприємства "Держзовнішінформ", на підставі яких укладалися спірні додаткові угоди, свідчать про середньозважену ціну газу місячного ресурсу, а не про коливання (збільшення чи зменшення ціни за одиницю товару на ринку) за період з дати укладення договору до дати укладання додаткових угод до Договору.

Відповідно, дані, викладені у листи Державного підприємства "Держзовнішінформ" не можуть підтверджувати вартість продукції станом на дату укладення додаткових угод до договору, а також підтверджувати наявність коливання ціни станом на дати укладення спірних додаткових угод до договору.

До схожого за змістом висновку прийшов і Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18 та постанові від 12.02.2020 у справі № 913/166/19.

За вірними висновками суду першої інстанції, листи Державного підприємства "Держзовнішінформ", на підставі яких укладалися спірні додаткові угоди, не підтверджують коливання ціни товару на ринку в бік її збільшення в період з дати укладання договору до дати укладання спірних додаткових угод та в період між спірними додатковими угодами, у зв`язку з чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 19.07.2022 № 6581/16.2.1/7-22, середньозваженими цінами на природній газ для бюджетних установ та організацій на роздрібному ринку природного газу у період з січня 2021 року по вересень 2021 становила: у січні 2021 року - 6 582 грн; у лютому 2021 року - 6 626 грн; у березні 2021 року - 6 459 грн; у квітні 2021 року - 6 887 грн; у травні 2021 року - 7 258 грн; у червні 2021 року - 8 742 грн; у липні 2021 року - 9 708 грн; у серпні 2021 року - 11 597 грн; у вересні 2021 року - 15 501 грн.

Законодавство про публічні закупівлі встановлює спеціальний порядок зміни істотних умов договору, укладеного на відкритих торгах. Споживач, як сторона договору, розпоряджався не власними коштами, а коштами державного бюджету.

Відтак, за висновками суду першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, таке розпорядження було неефективним, здійсненим на шкоду інтересам держави та громади, з порушенням норм Закону України "Про публічні закупівлі" та засад цивільного законодавства (добросовісного користування правами), з огляду на що, спірні додаткові угоди до договору на постачання природного газу від 18.02.2021 № 41AB417-1228-21 підлягають визнанню недійсними.

Щодо позовної вимоги прокурора про повернення сплачених за додатковими угодами коштів колегія суддів зазначає, що вимога про стягнення цих коштів заявлена на користь позивача-2. Водночас, як уже встановлено судом у даній постанові, відсутні підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Білоцерківського національного аграрного університету, у зв`язку з чим позов Заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Білоцерківського національного аграрного університету про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" на користь Білоцерківського національного аграрного університету коштів в сумі 78 042,41 грн., підлягає залишенню без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

Твердження апелянта про те, що додатки 7-36 (копії) до позовної заяви не відповідають ДСТУ 4163:2020, а отже, не можуть бути визнані допустимими доказами, відхиляються колегією суддів, оскільки вимоги до процесуальних документів і додатків до них визначає процесуальний закон, а не Національний стандарт України, затверджений Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики, правила проставлення відмітки про засвідчення копії документа, визначені у ДСТУ, не поширюються на засвідчення копій документів, які учасники справи подають до суду. Аналогічні висновки містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі №233/4365/18.

Усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків апеляційного суду.

Місцевий господарський суд не звернув уваги на всі обставини справи, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Твердження прокурора та позивача 1, викладені у відзивах на апеляційну скаргу, частково знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Частиною 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалено при не з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим на підставі п.п. 1-4 ч.1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України рішення суду підлягає частковому скасуванню в апеляційному порядку з підстав, наведених у даній постанові, із частковим задоволенням позову.

У відповідності до ст.129 ГПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати за подання позовної заяви покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ст.129 ГПК України, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на прокурора пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут" на рішення Господарського суду м. Києва від 11.07.2023 у справі № 910/14835/22 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 11.07.2023 у справі № 910/14835/22 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут" на користь Білоцерківського національного аграрного університету безпідставно надмірно сплачених коштів в сумі 78 042 (сімдесят вісім тисяч сорок дві) грн 41 коп. скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут" на користь Білоцерківського національного аграрного університету безпідставно надмірно сплачених коштів в сумі 78 042 (сімдесят вісім тисяч сорок дві) грн 41 коп. залишити без розгляду.

Рішення Господарського суду м. Києва від 11.07.2023 у справі № 910/14835/22 в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсними додаткових угод № ДУ-1/41АВ417-1228-21 від 23.02.2021, №ДУ-2/41АВ417-1228-21 від 05.03.2021, № ДУ-3/41АВ417-1228-21 від 09.03.2021, № ДУ-4/41АВ417-1228-21 від 29.03.2021, № ДУ-5/41АВ417-1228-21 від 09.06.2021, № ДУ-6/41АВ417-1228-21 від 08.07.2021, № ДУ-7/41АВ417-1228-21 від 11.08.2021, № ДУ-8/41АВ417-1228-21 від 26.08.2021 до договору на постачання природного газу від 18.02.2021 № 41AB417-1228-21, укладених між Білоцерківським національним аграрним університетом та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут", залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут" (04201, м.Київ, вул. Полярна, буд.20, корпус А, ) на користь Київської обласної прокуратури (01014, м.Київ, вул.Лесі Українки, 27/2, ) 19848,00 грн. судового збору за подання позовної заяви.

3. Стягнути з Київської обласної прокуратури (01014, м.Київ, вул.Лесі Українки, 27/2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут" (04201, м.Київ, вул.Полярна, буд.20, корпус А, ) 3721,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду м. Києва видати накази.

5. Матеріали справи №910/14835/22 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 30.04.2024.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко