УХВАЛА

м. Київ

24.04.2024Справа № 910/4838/24

За заявою Акціонерного товариства "ОТП БАНК"

про забезпечення позову

у справі № 910/4838/24

за позовом Акціонерного товариства "ОТП БАНК"

до ОСОБА_1

про стягнення 13 200 000,00 грн

Суддя Гумега О.В.

Представники: без виклику учасників справи

УСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "ОТП БАНК" (далі - позивач, АТ "ОТП БАНК") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання банківських послуг № CR 22-428/28-2 від 16.11.2022 станом на 27.12.2023 в сумі 13 200 000,00 грн (заборгованість по тілу кредиту).

Позов сформовано в системі "Електронний суд" 19.04.2024 та зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду" 22.04.2024.

Одночасно з пред`явленням позову АТ "ОТП БАНК" подано заяву про забезпечення № 73-1-3/536 від 19.04.2024. Відповідно до прохальної частини цієї заяви АТ "ОТП БАНК" просить суд в межах суми позовних вимог в розмірі 13 200 000,00 грн винести ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), а саме:

- загальна площа (кв.м): 40.5, одноповерхова нежитлова будівля гаража - зазначеного літерою "А", відповідно до технічного паспорта № 125 від 24.06.2015, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 54;

- загальна площа (кв.м): 396.7, нежитлова будівля, що складається з: приміщення гаража автомобільного - зазначеного літерою "А", приміщення майстерні - зазначено літерою "Б", приміщення гаража автомобільного - зазначеного літерою "В", приміщення пожежного депо - зазначено літерою "Г", відповідно до технічного паспорта №126 від 24.06.2015, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 54;

- загальна площа (кв.м): 206; одноповерхова нежитлова будівля складу запчастин - зазначеного літерою "А", відповідно до технічного паспорта №127 від 24.06.2015, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 54;

- загальна площа (кв.м): 1418, одноповерхова нежитлова будівля: комора - зазначена літерою "А", сушка - зазначено літерою "Б", комора (піднавіс) - зазначено літерою "В", піднавіс для сушки зерна - зазначено літерою "Г", відповідно до технічного паспорта № 128 від 17.06.2015, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6. Реєстраційний номер об`єкта, нерухомого майна: 54;

- загальна площа (кв.м); 36.8, нежитлова будівля: курінь для фруктів - зазначений літерою "А", відповідно до технічного паспорта № 133 від 24.06.2015, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 54.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 та 4 ст. 140 ГПК України, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

За наслідками дослідження вимог заяви, наведеного заявником обґрунтування вимог та доданих ним до заяви доказів, судом не встановлено підстав, які б вказували на необхідність виклику заявника та/або витребування від нього додаткових пояснень або додаткових доказів.

Також, з наведеного у заяві обґрунтування та доданих до неї доказів не вбачається, що наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви.

Враховуючи наведене, заява розглядається за загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 140 ГПК України, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову до його пред`явлення заявник зазначив таке.

16.11.2022 між АТ "ОТП БАНК" (далі - Банк, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЯЛИНІВКА НОВА" (Клієнт/ Позичальник/ Боржник) було укладено Договір про надання банківських послуг № СR 22-428/28-2 (далі - Кредитний договір).

Позивач зазначив, що Банк виконав зобов`язання, передбачені Договором, і надав Клієнту Банківську послугу - кредитну лінію (п. 1.1.1.1 Кредитного договору). Пунктом 1 Договору встановлено, що Ліміт зобов`язання - Генеральний ліміт становить 13 200 000,00 гривень. Пунктом 1.1.1.4 Кредитного договору встановлена дата припинення чинності Лімітом Банківської послуги - 20.12.2023 року, включно. Строк виконання зобов`язань, Генеральний строк - до 20.12.2024 року, включно.

Однак, як стверджує позивач, Позичальник належним чином не виконує покладені на нього зобов`язання за Кредитним договором, а саме в обумовлені строки не здійснює повернення Банку кредиту, процентів у розмірах та термінах, що передбачено пунктами 6, 12, 28.2 Кредитного договору.

В забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору між АТ "ОТП БАНК" (далі - Банк, позивач) та ОСОБА_1 (далі - Поручитель, відповідач) був укладений Договір поруки № SR 22-562/28-2 від 16.11.2022 (далі - Договір поруки).

Згідно з п. 2 Договору поруки, в силу поруки, створеної відповідно до умов Договору поруки, Поручитель поручається перед Банком за виконання Клієнтом Боргових зобов`язань. Поручитель відповідає перед Банком за порушення (невиконання та/або неналежне виконання) Боргових зобов`язань Клієнтом. Порукою забезпечуються виконання Боргових зобов`язань у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 Договору поруки, Клієнт і Поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Клієнт, в таких же порядку та строках, шо і Клієнт. Банк має право вимагати виконання Боргових зобов`язань частково або в повному обсязі як від Клієнта та Поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо. Банк, у разі одержання виконання Боргових зобов`язань Клієнтом та/або Поручителем не в повному обсязі, має право вимагати/отримати неодержані/невиконанні Боргові зобов`язання від Клієнта та/або Поручителя. І Клієнт, і Поручитель, залишаються зобов`язаними доти, доки Боргові зобов`язання не будуть виконані в повному обсязі.

Пунктом 13 Договору поруки встановлено, що Поручитель зобов`язаний забезпечити належне виконання Боргових зобов`язань, як шляхом впливу на Клієнта, так і шляхом виконання Боргових зобов`язань згідно Договору поруки.

У зв`язку з тим, що Позичальником (Товариством з обмеженою відповідальністю "ЯЛИНІВКА НОВА") зобов`язання за Кредитним договором не були виконані, Банк звернувся до Поручителя ( ОСОБА_1 ) із Повідомленням про порушення № 73-3-2/8836 від 07.12.2023 з вимогою погасити заборгованість Позичальника за Кредитним договором.

Однак в порушення умов Договору поруки, Поручитель не здійснив погашення заборгованості по Кредитному договору у встановлені строки.

Станом на 27.12.2023 заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯЛИНІВКА НОВА" за Кредитним договором склала 14 574 333,32 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 13 200 000,00 грн, заборгованості по процентам - 1 374 333,32 грн.

Отже, підставою для звернення позивача з позовом до суду стало невиконання Позичальником та Поручителем умов Кредитного договору.

Предметом позову, з яким позивач звернувся до суду, є стягнення з Поручителя ( ОСОБА_1 , відповідача) заборгованості за Кредитним договором в сумі 13 200 000,00 грн.

Позивач вважає, що з метою виконання можливого судового рішення, заявлені ним до відповідача позовні вимоги мають бути забезпечені шляхом накладення арешту у межах суми позовних вимог на нерухоме майно, що належить відповідачу на праві власності, з огляду на таке:

- незважаючи на те, що строк для виконання зобов`язань за Кредитним договором сплинув, Позичальник (Товариство з обмеженою відповідальністю "ЯЛИНІВКА НОВА") та Поручитель ( ОСОБА_1 ) ухиляються від їх виконання, чим порушують законні права та інтереси Банку;

- Поручитель не бажає добровільно сплатити борг за Кредитним договором, про що свідчить ігнорування ним надісланого на його адресу повідомлення про порушення № 73-3-2/8836 від 07.12.2023;

- станом на день подання заяви про забезпечення позову, Поручителем (відповідачем) не було здійснено погашення заборгованості навіть частково;

- 03.11.2023 на офіційному веб-порталі судової влади України опубліковано оголошення № 71711 про порушення справи № 906/1302/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯЛИНІВКА НОВА" ();

- заборгованість за Кредитним договором станом на 27.12.2023 у розмірі 13 200 000,00 грн є значною сумою;

- у випадку відчуження відповідачем належних йому на праві власності об`єктів нерухомого майна до набрання можливим рішенням суду законної сили, позивач буде позбавлений можливості стягнути з відповідача суму заборгованості за Кредитним договором за рахунок продажу належного йому майна. У такому випадку, завдання судочинства, яке полягає у ефективному захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів осіб, не тільки шляхом ухвалення законних рішень, але й їх фактичного виконання - не буде досягнуто, а порушене право Банку на повернення наданих у кредит коштів - не буде захищено, адже з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (яка додана до заяви про забезпечення позову), вбачається, що інших майнових активів, крім виявлених позивачем відповідно до наведеної інформації, у відповідача не має.

На думку позивача, запропонований ним захід забезпечення позову є співмірним до заявлених позовних вимог та не порушує законних прав та інтересів відповідача, адже лише тимчасово обмежуватиме відповідача у праві розпоряджатися належним йому майном на час судового розгляду справи та буде скасований у випадку відхилення вимог позивача.

В той же час, якщо відповідач має намір використати своє право на розпорядження майном та відчужити його до ухвалення судом рішення, накладення арешту, з огляду на те, що факт відчуження майна зробить неможливим виконання рішення суду, є більш ніж доцільним. Однак, при умові, що відповідач не має наміру відчужувати таке майно, його арешт не матиме жодних наслідків для відповідача, зокрема, не позбавлятиме його можливості вести господарську діяльність.

Вищенаведене, на думку позивача, свідчить, що вжиття заходів по забезпеченню позову є необхідним, а їх невжиття може істотно ускладнити чи взагалі зробити неможливим виконання рішення суду по стягненню з відповідача суми заборгованості за Кредитним договором.

Враховуючи, що стаття 141 ГПК України встановлює право суду, а не обов`язок, вимагати від заявника здійснити зустрічне забезпечення, позивач просив суд не вимагати від Банку, який звернувся із заявою про забезпечення позову, здійснення зустрічного забезпечення.

Водночас, у разі прийняття судом рішення про забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), Банк запропонував суду самостійно визначити вид зустрічного забезпечення відповідно до ч. 4 ст. 141 ГПК України.

Розглянувши подану АТ "ОТП БАНК" заяву про забезпечення позову № 73-1-3/536 від 19.04.2024 та викладені в ній доводи, дослідивши в сукупності наявні докази, суд встановив таке.

Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до частини 1 статті 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково (ч. 5 ст. 140 ГПК України).

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд оцінює виключно обґрунтованість заяви на предмет доведення обставин, які свідчать про необхідність застосування заходу забезпечення позову.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частини третя статті 13 ГПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 дійшов таких висновків:

"23. … у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

24. Водночас Суд не погоджується …, що накладення арешту на майно має стосуватися саме майна, яке належить до предмета спору, з таких підстав.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21 дійшов висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 ГПК України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у низці постанов Верховного Суду.

Крім того, подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18".

За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини", заява № 32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При цьому, як наголошує Європейський суд з прав людини у рішенні "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, що відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Враховуючи висновки Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, суд відзначає, що виконання в майбутньому судового рішення у даній справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Арешт майна, який накладається судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, має на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

Судом враховано, що обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуватиме у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів, є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Судом встановлено, що позивач належним чином обґрунтував, у тому числі з посиланням на відповідні обставини та належні докази, причини свого звернення із заявою про забезпечення позову, а також те, що невжиття обраного ним заходу забезпечення позову спроможне істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Судом також встановлено, що захід забезпечення позову, про застосування якого судом просить позивач, відповідає позовним вимогам, на забезпечення яких позивач просить вжити відповідний захід забезпечення позову, оскільки позивач просить накласти арешт на нерухоме майно, що належить відповідачу, в межах суми позовних вимог у розмірі 13 200 000,00 грн.

При цьому судом враховано співвідношення права (інтересу), за захистом якого позивач звернувся до суду, та наслідків вжиття заходу забезпечення позову, про застосування якого просить позивач.

За таких обставин, враховуючи пов`язаність заходу забезпечення позову з його предметом, ймовірність ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову та невжиття відповідного заходу забезпечення позову, суд вважає за необхідне задовольнити заяву Акціонерного товариства "ОТП БАНК" про забезпечення позову № 73-1-3/536 від 19.04.2024.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 ГПК України ухвала господарського суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи наявні матеріали справи, станом на час постановлення даної ухвали у суду відсутні підстави вимагати від позивача забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Керуючись статтями 136-141, 144, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Акціонерного товариства "ОТП БАНК" про забезпечення позову № 73-1-3/536 від 19.04.2024 задовольнити.

2. Вжити заходи забезпечення позову, а саме: в межах суми позовних вимог у розмірі 13 200 000,00 грн (тринадцять мільйонів двісті тисяч гривень 00 копійок) накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), а саме:

- загальна площа (кв.м): 40.5, одноповерхова нежитлова будівля гаража - зазначеного літерою "А", відповідно до технічного паспорта № 125 від 24.06.2015, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 54;

- загальна площа (кв.м): 396.7, нежитлова будівля, що складається з: приміщення гаража автомобільного - зазначеного літерою "А", приміщення майстерні - зазначено літерою "Б", приміщення гаража автомобільного - зазначеного літерою "В", приміщення пожежного депо - зазначено літерою "Г", відповідно до технічного паспорта №126 від 24.06.2015, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 54;

- загальна площа (кв.м): 206; одноповерхова нежитлова будівля складу запчастин - зазначеного літерою "А", відповідно до технічного паспорта №127 від 24.06.2015, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 54;

- загальна площа (кв.м): 1418, одноповерхова нежитлова будівля: комора - зазначена літерою "А", сушка - зазначено літерою "Б", комора (піднавіс) - зазначено літерою "В", піднавіс для сушки зерна - зазначено літерою "Г", відповідно до технічного паспорта № 128 від 17.06.2015, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6. Реєстраційний номер об`єкта, нерухомого майна: 54;

- загальна площа (кв.м); 36.8, нежитлова будівля: курінь для фруктів - зазначений літерою "А", відповідно до технічного паспорта № 133 від 24.06.2015, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 54.

3. Дана ухвала Господарського суду міста Києва від 24.04.2024 у справі № 910/4838/24 є виконавчим документом, набирає чинності з моменту її прийняття, тобто з 24.04.2024, та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

4. Строк пред`явлення даної ухвали Господарського суду міста Києва від 24.04.2024 у справі № 910/4838/24 до виконання становить три роки, тобто до 24.04.2027.

5. Стягувачем у виконавчому провадженні за ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2024 у справі № 910/4838/24 є Акціонерне товариство "ОТП БАНК" (Україна, 01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 43; ідентифікаційний код 21685166).

6. Боржником у виконавчому провадженні за ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2024 у справі № 910/4838/24 є ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

7. Дана ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст. 253-259 ГПК України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Гумега Оксана Валеріївна