ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"25" квітня 2024 р. м. Київ Справа № 911/1050/24

Господарський суд Київської області у складі судді Конюх Ольги Василівни, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Паливно процесинговий центр» (03117, м. Київ, пр-т. Берестейський, 65, офіс. 300, ідентифікаційний код 43552213) №16-04/2024 від 16.04.2024 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВ Транс» (08298, Київська обл., смт Коцюбинське, вул. Доківська, буд.9, ідентифікаційний код 42280401) заборгованості в сумі 150 314,99 грн.,

ВСТАНОВИВ:

23.04.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Паливно процесинговий центр» звернулось до Господарського суду Київської області із заявою №16-04/2024 від 16.04.2024 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВ Транс» заборгованості в загальному розмірі 150 314,99 грн., з яких:

74 248,80 грн. сума основного боргу за договорами №422 від 10.08.2020 та №422/1 від 10.08.2020;

76 066,19 грн. штрафні санкції (пеня, три відсотки річних та інфляційні втрати);

302,80 грн. судового збору.

За змістом ст.ст. 147, 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Дослідивши подану заяву та додані до неї документи, суд встановив таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ГПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

Заява про видачу судового наказу має містити підпис заявника або його представника. При цьому, вказана заява має бути підписана власноручно, відтворення підпису за допомогою факсиміле або інших технічних засобів відтворення зображення підпису процесуальним законом не допускається. З урахуванням положень частини восьмої статті 6 ГПК України заява може містити електронний цифровий підпис, прирівняний до власноручного підпису, відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

Такі приписи кореспондуються з положеннями частини 8 ст. 42 ГПК України відповідно до якої, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Вказані положення засвідчують обов`язковість та безумовність вимоги господарського процесуального закону стосовно підписання письмових заяв, клопотань чи заперечень власноручним або електронним цифровим підписом заявника (його представника) або особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, як підтвердження справжньої волі учасника справи.

Використання в такому випадку факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, або іншого аналога власноручного підпису ГПК України не допускає.

Разом з тим, всупереч наведеним вимогам, заява №16-04/2024 від 16.04.2024 про видачу судового наказу, подана у паперовій формі, замість власноручного підпису директора ТОВ «ППЦ» М.В. Цібульського містить його зображення, а саме факсимільне відтворення підпису (відбиток). Також факсимільне відтворення підпису використано і при засвідченні долучених до заяви копій документів та платіжної інструкції №201 від 07.02.2024.

Оскільки процесуальним законодавством не передбачено інших способів звернення до суду, окрім особистого звернення заявника та підписання заяви уповноваженою особою, то подання відповідних заяв з використанням факсимільного відтворення підпису певної особи, який є фактично штампом із зображенням певного підпису фізичної особи, не відповідає вимогам ч. 2 ст. 4, ст.ст. 42, 46, ч. 1 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України та не може бути доказом волевиявлення певної особи на підписання документа. Вказана правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду від 08.07.2021 у справі №916/3209/20 та ухвалах Верховного Суду від 24.03.2020 у справі №5015/118/11, від 12.10.2020 у справі №922/561/20 та від 12.10.2020 у справі №6/1-10 тощо.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Паливно процесинговий центр» №16-04/2024 від 16.04.2024 про видачу судового наказу, всупереч положенням ч. 1 ст. 150 ГПК України не підписано, що є підставою для відмови у видачі судового наказу відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Згідно з частини 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Разом з цим суд звертає увагу заявника на те, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 12, 150, пунктом 1 частини 1 ст. 152, ст.ст. 153, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Паливно процесинговий центр» у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВ Транс» заборгованості у загальному розмірі 150 314,99 грн.

Ухвала підписана 25.04.2024, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (частина 2 ст. 235 ГПК України) та відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 255 ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку в строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Конюх