ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року

м. Київ

cправа № 922/1323/21 (910/7433/23)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В. Я. (головуючий), Білоуса В.В., Картере В.І.,

за участю секретаря судового засідання Громак В.О.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Техностар",

ліквідатор ТОВ "Техностар" арбітражний керуючий Панасюк І.В. - особисто,

відповідач - Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго",

представник відповідача - Сосунов Є.В., в порядку самопредставництва (в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua.),

розглянув у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua.) касаційну скаргу

Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду Харківської області

від 09.11.2023

у складі судді: Міньковського С.В.

та постанову Східного апеляційного господарського суду

від 24.01.2024

у складі колегії суддів: Попкова Д.О. (головуючий), Радіонової О.О., Істоміної О.А.,

у справі за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар"

до відповідача

Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про витребування майна з чужого незаконного володіння

у межах справи № 922/1323/21

за заявою фізичної особи ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст руху справи

1. Щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар" (далі - ТОВ "Техностар", боржник) відкрито провадження у справі про банкрутство (судове провадження № 922/1323/21), Товариство перебуває на стадії ліквідаційної процедури (постанова господарського суду від 23.07.2023), яка здійснюється відповідно до норм Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

2. ТОВ "Техностар" (позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області (в межах справи про банкрутство) з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ПрАТ "НЕК "Укренерго", відповідач) про встановлення права власності за позивачем на обладнання "Комплексний розподільчий пристрій КРУ 6 кВ, серія ВМ-1 в БМЗ (аналог КРУМ-6 кВт типу серії SKP з комірками 6 кВ по типу D-12Р)" в кількості 1 шт. загальною вартістю 18 644 484,00 грн. з ПДВ, а також витребування у ПАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" вказане обладнання та стягнення судових витрат.

Короткий зміст вимог

3. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на факт виконання ним, як підрядником, робіт згідно укладеного між сторонами Договору № 80-4/2647-17 від 20.09.2017, зокрема, здійснення придбання, доставки на об`єкт і передачі ПрАТ "НЕК "Укренерго" спірного обладнання "Комплексний розподільчий пристрій КРУ 6 кВ, серія ВМ-1 в БМЗ (аналог КРУМ-6 кВт типу серії SKP з комірками 6 кВ по типу D-12Р)" в кількості 1 шт. загальною вартістю 18 644 484,00 грн. з ПДВ, яку було перераховано позивачу, і за яке відповідачем в подальшому було стягнуто з ТОВ "Техностар" суму авансу в розмірі 18 644 484,00 грн. постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 року у справі № 922/1346/20.

4. На думку позивача, оскільки за умови повернення суми авансу в судовому порядку, придбане обладнання не було повернуто позивачеві замовником робіт (відповідачем) та в доступі (лист №10-2 від 10.04.2023) до майна ТОВ "Техностар" відповідачем було відмовлено, позивач просить суд витребувати спірне обладнання у відповідача, як належне йому на праві власності на підставі статті 387 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

5. 01.07.2023 позивач надав суду письмову заяву про відмову від частини позовних вимог, в якій він відмовляється від вимог щодо встановлення права власності на обладнання "Комплексний розподільчий пристрій КРУ 6 кВ, серія ВМ-1 в БМЗ (аналог КРУМ-6 кВт типу серії SKP з комірками 6 кВ по типу D-12Р)" в кількості 1 шт. загальною вартістю 18 644 484,00 грн. з ПДВ за ТОВ "Техностар" на підставі приписів пункту 1 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки в матеріалах справи є всі первинні документи, які підтверджують набуття позивачем права власності на вказане обладнання, яке було придбане у ТОВ "АВ "Ампер" на суму 9 126 780,00 грн. (видаткова накладна № А-00000057 від 25.06.2018) та у ТОВ "Завод високовольтної апаратури (зовнішня оболонка) - 9 517 704,00 грн. (видаткова накладна № 48 від 02.07.2018), враховуючи платіжні доручення за 2017р.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

6. Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.11.2023 (повний текст підписано 17.11.2023) у справі № 922/1323/21 (910/7433/23) було повністю задоволено позовні вимоги, витребувано у ПрАТ "НЕК "Укренерго" обладнання "Комплексний розподільчий пристрій КРУ 6 кВ, серія ВМ-1 в БМЗ (аналог КРУМ-6 кВт типу серії SKP з комірками 6 кВ по типу D-12Р)" в кількості 1 шт. загальною вартістю 18 644 484,00 грн. з ПДВ на користь ТОВ "Техностар" та стягнуто з ПрАТ "НЕК "Укренерго" на користь ТОВ "Техностар" судовий збір у розмірі 279 667,26 грн.

7. В обґрунтування рішення господарський суд вказав на те, якщо договір підряду № 80-4/2647-17 від 20.09.2017, який на момент розгляду позову, є розірваним між сторонами, за яким раніше одна сторона (у цьому випадку позивач) передала іншій стороні (відповідачу) майно (обладнання), то відпадає будь-яка правова підстава набуття у власність майна (обладнання) відповідачем. Натомість, в подальшому у іншої сторони (позивача) виникає правова підстава щодо витребування майна (обладнання) з чужого незаконного володіння відповідача.

8. Місцевим господарським судом зазначено, що розірвання договору підряду між сторонами в односторонньому порядку, створює інші правила щодо повернення обладнання з чужого незаконного володіння, а саме: норми про набуття, збереження майна без достатніх правових підстав або з підстав, яка згодом відпала (глава 83 Цивільного кодексу України, стаття1212 цього Кодексу).

9. Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що між сторонами договірні відносити були припинені в зв`язку з розірванням договору підряду, отже Відповідач зберігає обладнання у себе без достатньої правової підстави, адже визначеної умовами договору підряду підстави для набуття права власності на таке майно не настало.

10. Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено:

10.1. 20.09.2017 року (до відкриття провадження у справі про банкрутство Позивача), між Відповідачем - ПрАТ "НЕК "Укренерго" (далі - Замовник) та Позивачем - ТОВ "Техностар" (далі - Підрядник) було укладено договір №80-4/2647-17.

10.2. Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. цього Договору підрядник зобов`язався протягом 2017 - до 30.06.2018 на свій ризик власними або залученими силами виконати роботи по технічному переоснащенню КРПЗ-6 кВ ПС 330 кВ "Полтава" шляхом встановлення комірок з вакуумними вимикачами та регулювального трансформатора за визначеною адресою, а замовник - прийняти і оплатити такі роботи у відповідності до умов договору та додатків №№2-32 до нього. Підрядник повинен був виконати роботи, а замовник зобов`язується надати підряднику будівельний майданчик (фронт робіт) та передати іншу необхідну дозвільну документацію, затверджену в установленому порядку, прийняти виконані роботи та оплатити їх в порядку та на умовах, визначених цим договором.

10.3. Відповідно до пункту 1.3. Договору закупівля проводиться у відповідності до Закону України "Про публічні закупівлі".

10.4. Відповідно до пункту 1.5. Договору власником об`єкта будівництва після його завершення та здачі його в експлуатацію є Замовник.

10.5. Пунктом 2.3. Договору погоджено ціну договору (відповідно до розрахунків вартості робіт, обладнання), яка становить 28 908 000,00 грн. з ПДВ.

10.6. Пунктами 3.2., 3.2.1., 3.2.2. цього Договору погоджені умови оплати та визначено, що фінансування робіт на умовах часткової попередньої оплати, яку замовник (відповідач) зобов`язувався здійснити протягом 25 банківських днів з дати надання підрядником рахунку-фактури (після набуття договором чинності) в загальній сумі 13 412 326,45 грн. з ПДВ, яка складалася з: 30% від вартості робіт, що становило 1 839 900,60 грн. з ПДВ; 50% від вартості вітчизняного обладнання, що становило 10 993 924,09 грн. з ПДВ; 80% від вартості імпортного обладнання, що становило 578 501,76 грн. з ПДВ.

10.7. Загальна сума авансових платежів становить 11 176 938,71 грн., крім того ПДВ 1 832 320,68 грн., разом з ПДВ 13 412 326,45 грн.

10.8. Згідно пункту 3.2.3. Договору подальша оплата здійснюється у відповідності з Актами приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), Довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3) та актами приймання-передачі обладнання за умови надання Підрядником оригіналу рахунку-фактури, Підрядника із зазначенням номеру Договору, описом виконаних робіт; при цьому така оплата здійснюється після реєстрації податкової накладної відповідно до статті 201 Податкового кодексу України в Єдиному реєстрі податкової накладних у строк, визначений чинним законодавством України.

10.9. Погашення Підрядником авансових платежів проводиться поетапно шляхом пропорційного зменшення коштів (згідно з відсотком отриманого авансу), в Актах виконаних робіт, що підлягають оплаті у поточному місяці.

10.10. Відповідно до п.3.3. Договору підрядник зобов`язується використати одержаний авансовий платіж на придбання (виробництво) необхідних для постачання товарів/надання послуг/виконання робіт матеріалів протягом 60 днів після одержання авансового платежу. Підрядник протягом 65 днів з дня надходження авансового платежу повинен надати звіт* про використання авансових коштів (*за формою згідно з Додатком 1 до Договору) разом з підтверджуючими документами (копії накладних/актів, платіжних доручень з відміткою банку, тощо). В разі ненадання у встановлений строк такого звіту або виявлення факту нецільового використання та/або невикористання авансового платежу Замовник вправі достроково розірвати Договір, повідомивши Підрядника та/або вимагати повернення всієї суми авансового платежу, з урахуванням індексу інфляції та відсотків річних 14%.

10.11. Відповідно до пункту 4.1.2. Договору терміни етапів виконання будівельних робіт та поставки обладнання можуть бути уточнені (змінені) за письмовою згодою сторін без укладання Додаткової угоди до цього Договору з Графіку виконання робіт та Графіку поставки обладнання.

10.12. Пунктом 4.1.3. Договору визначене місце виконання робіт: 38750 вул. Підстанційна 1, с. Щербані, Полтавського району, Полтавської обл.

10.13. За умовами п. 4.1.6. Договору Замовник оформлює необхідні для використання будівельного майданчика документи і в узгоджені строки передає їх Підряднику, у тому числі на:

- виконання робіт в зоні повітряних ліній електромереж та ліній зв`язку, місцях проходження підземних комунікацій (кабельних, газопровідних, каналізаційних та ін.), що розташовані на будівельному майданчику;

- користування газом, електроенергією, водою, парою від діючих джерел відповідно до проекту організації будівництва та ін.;

10.14. Пунктом 4.1.10. Договору погоджено, що Підрядник несе відповідальність за утримання будівельного майданчика у відповідному стані.

До здачі об`єкта будівництва в експлуатацію Підрядник звільняє будівельний майданчик від відходів, сміття тощо, та протягом 10-ти днів з дня закінчення будівельних робіт вивозить невикористані матеріали та будівельну техніку.

10.15. Згідно пункту 4.1.11. Договору Підрядник, до здачі об`єкта будівництва в експлуатацію, відповідає за охорону майна і результатів виконаних робіт на будівельному майданчику, його освітлення та огорожу, виконання необхідних природоохоронних заходів, забезпечує чистоту на будівельному майданчику. Витрати з підтримки порядку на будівельному майданчику несе Підрядник.

10.16. Відповідно до пункту 4.1.19. Договору сторони домовились, що при постачанні обладнання встановлюється наступний порядок взаємодії:

-Підрядник готує специфікації на відповідне обладнання, в яких вказує найменування, тип (марку), ціну, визначає термін поставки, умови внесення авансів і наступних платежів у відповідності до умов контрактів, укладених між ним та заводами-виробниками (постачальниками) такого обладнання, та надає на погодження Уповноваженому представнику Замовника.

- Уповноважений представник Замовника протягом двох днів повинен опрацювати та, за умови відсутності зауважень, підписати надані Підрядником специфікації або надати йому письмово аргументовані заперечення.

- Належним чином оформлені специфікації Підрядник надає Замовнику, який протягом 3-х днів повинен остаточно розглянути їх та, за умови відсутності зауважень, підписати надані Підрядником специфікації та виконати оплату, або надати йому письмово аргументовані заперечення. Підписані Сторонами специфікації є невід`ємною частиною цього Договору.

10.17. Згідно пункту 4.3.1.1. Договору обладнання, що поставляється Підрядником, повинно бути передане Уповноваженому представнику Замовника у строки, визначені пунктом 4.1.1. цього Договору, за умови його відповідності вимогам щодо якості в момент передачі Уповноваженому представнику Замовника, та мати сертифікати якості (відповідності) УкрСЕПРО, експертні висновки, паспорти тощо.

10.18. Відповідно до пункту 4.3.3. Договору уповноважений представник Замовника має право здійснювати вхідний контроль матеріально-технічних ресурсів, що поставляються на будівельний майданчик Підрядником.

10.19. За пунктом 4.3.4. Договору замовлення, поставка, приймання, розвантаження, складування, збереження, подача на будівельний майданчик матеріалів, конструкцій, виробів, що постачаються Підрядником, здійснюються його власними силами.

10.20. Положеннями пункту 4.3.2. Договору на Підрядника покладено обов`язок із забезпечення обладнанням та матеріальними ресурсами, що відповідають технічним умовам та стандартам за номенклатурою, у кількості та у строки, передбачені цим договором.

10.21. Своєю чергою, пункт 4.3.5. Договору визначає, що Підрядник зберігає право власності на матеріально-технічні ресурси на будівельному майданчику власного забезпечення, і несе ризик їх випадкової втрати та пошкодження до моменту здачі об`єкту будівництва в експлуатацію.

10.22. Зі здачею об`єкта будівництва в експлуатацію (засвідчення відповідності закінченого будівництвом об`єкту державним будівельним нормам, стандартам і правилам) пов`язується і момент початку відклику гарантійних строків за змістом пунктів 4.2.1 і 4.2.5. Договору.

10.23. Приймання-передачі закінчених робіт (об`єкта будівництва) врегульовано пунктом 4.5. Договору, але у розглядуваному випадку за наявними матеріалами справи відповідна процедура здійснена не була і документи щодо введення об`єкту будівництва або спірного обладнання в експлуатацію не складалися.

10.24. Згідно пункту 4.3.4.1. Договору, обладнання, забезпечення яким здійснюється Підрядником, передається Уповноваженому представникові Замовника за кількістю та якістю згідно з чинним законодавством України разом з товаротранспортними накладними, в разі їх наявності, видатковими накладними, витратними накладними та іншою необхідною для окремого виду обладнання документацією на підставі актів приймання-передачі з наступною передачею такого обладнання Уповноваженим представником Замовника Підряднику в монтаж.

10.25. Розділом 5 Договору погоджені права та обов`язки сторін Договору, зокрема пунктами 5.2.1., 5.2.10., 5.2.13 Замовник може Достроково розірвати цей Договір у разі невиконання зобов`язань Підрядником, відмовитися від цього Договору та вимагати відшкодування збитків, якщо Підрядником своєчасно не розпочне роботи або виконуватиме їх настільки повільно, що закінчення їх у строк, визначений цим Договором, стане неможливим та вимагати відшкодування завданих йому збитків, зумовлених порушенням умов цього Договору.

10.26. Пунктом 5.2.11. Договору передбачено право Замовника відмовитися від замовлення в будь-який час до закінчення виконання робіт (будівництва об`єкта), оплативши Підряднику виконану частину робіт з відшкодування збитків, завданих такою відмовою, якщо до таких дій не призвели дії самого Підрядника.

10.27. Відповідно до п. 6.7. Договору одночасно з передачею обладнання Підрядник повинен передати Уповноваженому представнику Замовника його приналежності та документи, що стосуються обладнання та підлягають переданню разом із обладнанням відповідно до актів цивільного законодавства на певний тип обладнання.

10.28. Якщо Підрядник не передає Уповноваженому представнику Замовника документи, що підлягають передачі разом із обладнанням, Замовник встановлює строк для їх передачі. У разі, якщо Підрядник не передав у встановлений строк приналежності та документи, що стосуються обладнання, Замовник чи Уповноважений представник Замовника має право відмовитись від прийняття такого обладнання та повернути його Підряднику.

10.29. В розділі 11. Інші умови погоджено п.11.2.1. Договору внесення змін до цього Договору чи його розірвання допускається за згодою Сторін та з оформленням додаткової угоди, за винятком випадків передбачених Договором, чинним законодавством.

10.30. Відповідно до пункту 11.2.3. Договору сторона, яка одержала пропозицію про внесення зміни до Договору чи його розірвання, повинна протягом двадцяти днів повідомити іншу Сторону про своє рішення. За інших обставин (як-то: відсутність відповіді, відсутність згоди, недосягнення згоди) заінтересована Сторона вправі звернутися до суду за підсудністю та в порядку згідно з господарським процесуальним законодавством України.

10.31. Оплата відповідно до договору №80-4/2647-17, здійснювалась у відповідності з актами приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в), довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма № КБ-3) та актами приймання-передачі обладнання за умови надання підрядником оригіналу рахунку-фактури, підрядника із зазначенням номеру договору, описом виконаних робіт.

10.32. Як вбачається з матеріалів справи, Замовник в рахунок виконання обов`язків з оплати підрядних робіт перерахував Підряднику:

- за платіжним дорученням № 57 від 03.08.2018 на суму 5 232 157,55 грн.

- за платіжним дорученням № 46 від 30.11.2018 на суму 174 358,80 грн.

- за платіжним дорученням № 49 від 29.09.2017 на суму 13 412 326,45 грн.

10.33. Надалі, постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 у справі № 922/1346/20 вказані платежі були стягнуті на користь Замовника як збитки (зменшених на суму 174 358,80 грн. підписаного акту приймання-передачі виконаних робіт № 1 від 22.10.2018) з Підрядника, як прямі втрати згідно наведеного у відповідному позові обґрунтуванні, з яким погодився суд.

10.34. З матеріалів справи вбачається, що Позивачем на підставі платіжних доручень № 20276 на суму 1 800 000,00 грн. (арк. справи 49 том 1), № 20275 на суму 2 100 000,00 грн. (арк. прави 50 том 1), за № 20274 на суму 2 100 000,00 грн. (арк. справи 51 том 1), за № 20272 на суму 74 853 645,00 грн. від 27.11.2017 (арк. справи 52 том 1), за № 19935 на суму 2 100 000,00 грн. від 29.09.2017 (арк. справи 54 том 1) було сплачено ТОВ "Завод високовольтної апаратури" за обладнання ПКРЗ-10, що підтверджує видаткова накладна № 48 від 02.07.2018 на загальну суму з ПДВ 9 517 704,00 грн. (арк. справи 48 том 1)

10.35. На підставі платіжного доручення № 19944 від 02.10.2017 позивач самостійно здійснив ТОВ "АВМ Ампер" попередню оплату за шафи відхідної лінії /трансформатору напруги на загальну суму 4 563 390,00 грн. (арк. справи 53 том 1). Всього, згідно видаткової накладної № А-0000057 від 25.06.2018 було перераховано ТОВ "АВМ Ампер" грошову суму з ПДВ 9 126 789,00 грн. (арк. справи 47 том 1).

10.36. Позивач придбав і передав Відповідачу за умовами договору за актом № 1 приймання-передачі обладнання від 02.07.2018 року комплектний розподільчий пристрій КРУ 6 кВ, серія ВМ-1 в БМЗ (аналог КРУМ-6 кВ типу серії SKP з комірками 6 кВ по типу D- 12Р) в кількості 1 шт. загальною вартістю 18644484,00грн з ПДВ. (а.с.46 т.1)

10.37. У подальшому, вказане майно уповноваженим представником Замовника за актом № 1 від 02.07.2018 (а.с.131, т.1) було передано в монтаж Підряднику на будівельному майданчику Замовника, де, за поясненнями представників сторін, досі перебуває.

10.38. В межах договірних правовідносин сторонами укладалися додаткові угоди:

- Додатковою угодою № 1 від 11.04.2018 , зокрема, продовжили строки виконання робіт на чотири місяці, а саме до 30.10.2018, а також внесли інші зміни до договору та додатків до нього. (арк. справи 115-116 том 1);

- Додатковою угодою № 2 від 23.10.2018 до договору № 80-42647-17 сторони внесли зміни до розділу 6 договору "Відповідальність сторін", який був доповнений п.6.34, відповідно до якого було визначено, що Замовник має право на застосування оперативно-господарської санкції до Підрядника за не повернення авансових платежів у передбачений договором порядку. (арк. справи 118-119 том 1);

- Додатковою угодою № 3 від 30.10.2018 внесено зміни у п. 1.2. договору та викладено у такій редакції: "Підрядник зобов`язався протягом 2017 року - до 31.12.2019 року на свій ризик власними або залученими силами виконати роботи, а замовник - прийняти і оплатити такі роботи у відповідності до умов договору та Додатків №№2-32 до цього договору. Підрядник повинен виконати роботи, а замовник зобов`язується надати підряднику будівельний майданчик (фронт робіт) та передати іншу необхідну дозвільну документацію, затверджену в установленому порядку, прийняти виконані роботи та оплатити їх в порядку та на умовах, визначених цим договором".

Пункт 9.1. Договору викладено у наступній редакції: "Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін, за умови внесення підрядником забезпечення виконання договору згідно з п. 10.1. договору, і діє до 28.02.2020 року, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного завершення".

10.39. Листом за № 01/9586 від 11.03.2020 Відповідач повідомив Позивача про розірвання договору 80-4/2647-17 від 20.09.2017 з 16.03.2020 на підставі приписів п. 5.2.1., 5.2.10.,5.2.12, 5.2.13. Договору.

10.40. Попри висування Підрядником вимог про надання доступу до обладнання у листі №10-2 від 10.04.2023 (арк. справи 64-65), майно, яке вказано в акті № 1 від 02.07.2018, повернуто не було.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

11. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 апеляційну скаргу ПрАТ "НЕК "Укренерго" на рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2023 (повний текст підписано 17.11.2023) у справі №922/1323/21 (910/7433/23) залишено без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2023 у справі №922/1323/21 (910/7433/23) залишено без змін.

12. Суд апеляційної інстанції, погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, зокрема, вказав таке:

12.1. подані разом із позовною заявою видаткові накладні (арк. справи 47, 48 том 1) достатньою мірою підтверджують набуття саме Позивачем як покупцем у правовідносинах з продавцями спірного майна у власність і це узгоджується із встановленою у межах справи № 922/1346/20 обставиною придбання Підрядником спірного майна;

12.2. використання Підрядником для оплати такого обладнання коштів перерахованих Замовником як попередня плата (арк. справи 49-54 том 1), не тільки відповідає умовам пунктів 3.2., 3.3 Договору, але й жодною мірою не впливає на суб`єкта набуття права власності - Підрядника у його правовідносинах із продавцями за договором поставки, адже після отримання в рахунок оплати підрядних робіт коштів від Замовника Підрядник був цілком управнений розпоряджатися ними як власними. Подальше стягнення з Підрядника збитків на користь Замовника у розмірі, зокрема таких платежів, не змінює структуру правовідносин з переходу права власності до Підрядника від продавця майна.

12.3. Апеляційний господарський суд дійшов висновку про доведеність всіх необхідних умов, які були правильно визначені місцевим судом з урахуванням релевантної практики Верховного Суду, для застосування ефективного у розумінні ст.13 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод способу захисту шляхом спонукання до виконання кондикційного зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна Позивача.

12.4. За висновком суду апеляційної інстанції Суду, Позивач є власником спірного майна, набутого останнім у перебігу підрядних правовідносин з Замовником та для цілей використання у підрядних роботах, права власності на яке через дострокове розірвання договору Замовником до останнього не перейшло згідно визначених сторонами умов такого переходу, що цілком обґрунтовано визнав місцевий суд в оскаржуваному рішенні.

12.5. Оскаржуване рішення втілює належне використання судом першої інстанції принципу «суд знає право» щодо правильної юридичної кваліфікації заявлених вимог саме у світлі кондикційного, а не віндикаційного обов`язку, зважаючи на договірні підстави набуття Відповідачем володіння спірним обладнанням і подальше відпадіння таких підстав.

12.6. Суд апеляційної інстанції, також, зазначив про те, що ані статус Замовника чи його функції у енергосистемі України не визначені у якості достатньої правової підстави для безоплатного позбавлення Підрядника права власності на придбане ним майно за змістом статей 316-319 та 321 Цивільного кодексу України, так само як і не передбачає подібної «штрафної санкції» й договір підряду у разі його розірвання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

13. ПрАТ "НЕК "Укренерго" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 у справі № 922/1323/21 (910/7433/23), з вимогою прийняти нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

14. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 922/1323/21 (910/7433/23) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Білоус В.В., суддя - Картере В.І., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2024.

15. Ухвалою Верховного Суду від 05.03.2024 відкрито касаційне провадження у справі № 922/1323/21 (910/7433/23) за касаційною скаргою ПрАТ "НЕК "Укренерго" на рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2024; розгляд касаційної скарги призначено на 16.04.2024, про що повідомлено учасників справи.

16. 02.04.2024 засобами електронного зв`язку на адресу Касаційного господарського суду від представника Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" Сосунова Євгена Валерійовича, надійшла заява про проведення судового засідання у справі № 922/1323/21(910/7433/23) в режимі відеоконференції.

16.1. Ухвалою Верховного Суду від 08.04.2024 клопотання представника ПрАТ "НЕК "Укренерго" Сосунова Євгена Валерійовича про проведення судового засідання дистанційно у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

16.2. Ухвалено проведення судового засідання в режимі відеоконференції здійснити за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua.

17. 12.04.2024 до Верховного Суду від ТОВ "Техностар" надійшли письмові пояснення на касаційну скаргу з запереченнями проти вимог та доводів скаржника.

18. Представник скаржника в судовому засіданні 16.04.2024 (в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua.) повністю підтримав вимоги касаційної скарги за доводами, наведеними у ній, просив рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 у справі № 922/1323/21 (910/7433/23) скасувати, прийняти нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

18.1. Ліквідатор ТОВ "Техностар" арбітражний керуючий Панасюк І.В. в засіданні суду 16.04.2024 проти вимог та доводів касаційної скарги заперечив з підстав їх необґрунтованості, просив оскаржені судові рішення залишити без змін.

19. Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання (16.04.2024) від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом касаційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні 09.04.2024.

20. Враховуючи положення Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX), Указу Президента України від 05.02.2024 №49/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 06.02.2024 № 3564-IX, Верховний Суд розглядає справу № 922/1323/21 (910/7433/23) у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника

(ПрАТ "НЕК "Укренерго")

21. В обґрунтування підстав касаційного оскарження заявник зазначає про не врахування судами першої та апеляційної інстанції правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права викладених у постановах Верховного Суду, а саме від 29.11.2023 у справі № 638/18026/19, постанові від 16.09.2020 у справі № 913/703/20.

22. Скаржник доводить:

22.1. Господарським судом Харківської області в рішенні 09.11.2023 та Східним апеляційним господарським судом в постанові від 24.01.2024 в порушення вимог чинного законодавства повторно надано оцінку постанові від 24.02.2021 по справі № 922/1346/20, яка набрала законної сили, що є перевищенням повноважень в частині невизнання права власності на куплене обладнання відповідачем;

22.2. судами попередніх інстанцій, в порушення вимог чинного законодавства не надано аналізу пункту 4.1.19 Договору в контексті отримання від підрядника обладнання за актом №1 від 02.07.2018;

22.3. спірне обладнання на дату розгляду справи № 922/1323/21 (910/7433/23) перебуває в монтажі у ТОВ "Техностар" (Акт № 1 від 02.07.2018);

22.4. після розірвання договору підряду з ініціативи НЕК "Укренерго", обладнання, яке передано в монтаж ТОВ "Техностар", власником якого є НЕК "Укренерго", до власника назад не повернуто, даних про його технічний стан та комплектність відповідачу (власнику) не відомі, що прямо зафіксовано в мотивувальній частині постанови від 24.02.2021 у справі №922/1346/20;

22.5. факт незаконності або неотримання права власності на придбане обладнання відповідачем, а ні судом першої та апеляційної інстанції, а ні позивачем не спростовано, а Східним апеляційним господарським судом у справі №922/1346/20 таке право НЕК "Укренерго" в мотивувальній частині постанови прямо встановлено (абз. 5 стор. 7);

22.6. встановлені судом апеляційної інстанції у справі № 922/1346/20 обставини є преюдиційними для розгляду цієї справи;

22.7. фактичне стягнення збитків за неможливість використання власного придбаного обладнання при виконанні договору підряду, який був предметом розгляду справи № 922/1346/20, а саме виконання одного з етапів, яке встановлено в пункту 4.1.19 та в специфікації (додаток 2 розділ 3 п. 1) у ТОВ "Техностар" і стало підставою для їх стягнення з останнього.

Доводи позивача

(ТОВ "Техностар")

23. Позивач доводить, що оскаржені рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими, доводи та обґрунтування відповідача неодноразово розглядалися судами та отримували належну правову оцінку, судами не було повторно розглянуто спір у справі № 922/1346/20, оскільки позовні вимоги та предмет розгляду у вказаній справі та у справі що розглядається є різними.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

24. Відповідно до вимог частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

25. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

25.2. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

25.3. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

26. Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

27. За приписами частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

28. Частинами першою, другою статті 7 КУзПБ передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

29. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді.

30. Згідно із частиною першою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства визначено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

31. Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога ТОВ "Техностар" про витребування майна (обладнання "Комплексний розподільчий пристрій КРУ 6 кВ, серія ВМ-1 в БМЗ (аналог КРУМ-6 кВт типу серії SKP з комірками 6 кВ по типу D-12Р)" в кількості 1 шт.) з чужого незаконного володіння.

32. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

32.1. Згідно із частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

32.2. Відповідно, правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.

32.3. У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети.

33. Як встановлено судами попередніх інстанцій, Договір № 80-4/2647-17 від 20.09.2017 за своєю правовою природою є договором підряду, у якому Позивач є стороною Підрядника, а Відповідач - Замовника; Договір укладено за результатами закупівлі за відкритими торгами згідно Закону України "Про публічні закупівлі", що за змістом статті 21 цього Закону у редакції, чинній на момент проведення закупівлі та укладання цього договору вказує на те, що досліджувані з точки зору питання набуття/переходу права власності на обладнання умови договору сформульовані саме Замовником (Відповідачем); правовідносини за Договором насамперед регулюються приписами параграфу 1,3 Глави 61 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та глави 33 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

34. Відповідно до частин 1, 2 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися, зокрема на ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

35. Зі змісту статей 839, 840 ЦК України вбачається, що підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб. Якщо ж робота виконується частково або в повному обсязі з матеріалу замовника, підрядник відповідає за неправильне використання цього матеріалу.

36. У відповідності до умов п.4.3. Договору сторонами передбачена можливість використання у підрядних роботах як обладнання, забезпечення яким здійснює Замовник, так і обладнання, забезпечення яким здійснює Підрядник

37. Як про це вірно зазначено судом апеляційної інстанції, за змістом визначеної сторонами послідовності взаємодії з узгодження специфікації майна, яке придбаває Підрядник для подальшого використання у підрядних роботах, встановленої у п.4.1.19, та визначених умов у п.3.2.2 та 3.3. договору щодо попередньої оплати підрядних робіт і порядку її використання, обладнання (устаткування), яке придбане Підрядником з використання отриманих коштів попередньої оплати від Замовника, є у розумінні п.4.3.1.1. Договору «обладнанням, що поставляється/забезпечується Підрядником».

38. У п.4.3.5. Договору сторони визначили, що Підрядник зберігає право власності на матеріально-технічні ресурси на будівельному майданчику власного забезпечення, несе ризик їх випадкової втрати та пошкодження до моменту здачі об`єкта та будівництва в експлуатацію.

39. За загально визначеною термінологією, матеріально-технічні ресурси - матеріали, вироби, конструкції, запасні частини (у тому числі швидкозношувані) і комплектувальні вироби, необхідні для виконання робіт з виготовлення, технічного обслуговування і ремонту виробу.

40. В контексті визначених частиною 3 статті 213 ЦК України правил тлумачення "матеріально-технічні ресурси на будівельному майданчику власного забезпечення" розуміється як, у тому числі, "обладнання, забезпечення/поставку якого здійснює Підрядник", розташоване на будівельному майданчику.

41. Визначений сторонами Договору (пункт 4.3.5.) момент переходу права власності на використане у підрядних роботах обладнання/устаткування від Підрядника до Замовника в момент здачі об`єкта будівництва в експлуатацію також узгоджується із умовами п.1.5 Договору та не суперечить положенням статті 876 ЦК України.

42. Судами встановлено, та не спростовано під час касаційного провадження, укладені сторонами у додаткові угоди до договору не змінювали умов переходу права власності на обладнання від Підрядника до Замовника, визначених у пунктах 1.5, 4.3.5. Договору; передбачені пунктом 4.5. Договору документи, що опосередковують приймання-передачу закінченого будівництвом об`єкту (зокрема, і введення спірного обладнання в експлуатацію) не складалися та не підписувалися.

43. Як про це вірно зазначено судом апеляційної інстанції, умови пункту 4.3.4.1. Договору щодо прийняття уповноваженим представником Замовника обладнання від Підрядника на підставі акту приймання-передачі та подальше передання його Підрядником в монтаж - не змінює визначення моменту переходу права власності, а опосередковує здійснення уповноваженою особою Замовника вхідного контролю матеріально-технічних ресурсів, передбаченого п.4.3.3 договору, на що і вказує зміст акту №1 приймання-передачі устаткування до монтажу від 02.07.2018 (арк. справи 131 том 1).

44. Принцип свободи договору полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати: - можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); - можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом. За змістом частини четвертої статті 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: - вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; - примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; - типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим державним органом або органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

44.1. Укладаючи Договір, сторони діяли на власний розсуд та не були позбавлений можливості запропонувати зміни до Договору.

44.2. Водночас, з моменту, коли сторони досягнули усіх істотних умов Договору, він вважається укладеним (частина перша статті 638 ЦК України) та є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

45. До загальних засад цивільного законодавства належить не тільки свобода договору, а й принципи добросовісності, розумності та справедливості.

45.1. Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності врахування принципу добросовісності (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

45.2. Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.

45.3. При цьому, особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою (такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 04.10.2023 у справі № 910/11489/22, від 18.03.2021 у справі № 910/9525/19, від 10.12.2019 у справі № 910/878/19).

46. Суд зазначає, що із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи слідує те, що Договір було укладено за наслідками проведення процедури відкритих торгів, ініційованою Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго". Тобто, умови Договору, укладеного між Замовником та Підрядником, були запропоновані (включені) саме ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго".

47. Так, судами попередніх інстанцій правильно визначено умови договору та встановлено їх зміст в контексті розглядуваного питання щодо переходу права власності на спірне обладнання, правомірно застосовано принцип Contra proferenten.

48. Поряд з цим, судами встановлено:

48.1. у відповідності до умов договору відповідачем було проведено попередню оплату за договором №80-4/2647-17 на суму 13 412 326,45 грн. з ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 49 від 29.09.2017;

48.2. відповідно до п.3.3. Договору підрядник зобов`язується використати одержаний авансовий платіж на придбання (виробництво) необхідних для постачання товарів/надання послуг/виконання робіт матеріалів протягом 60 днів після одержання авансового платежу;

48.3. позивачем на підставі платіжних доручень № 20276 на суму 1 800 000,00 грн., № 20275 на суму 2 100 000,00 грн., за № 20274 на суму 2 100 000,00 грн., за № 20272 на суму 748 536,45 грн. від 27.11.2017, за № 19935 на суму 2 100 000,00 грн. від 29.09.2017 було оплачено ТОВ "Завод високовольтної апаратури" за обладнання ПКРЗ-10, що підтверджує видаткова накладна № 48 від 02.07.2018 на загальну суму з ПДВ 9 517 704,00 грн. Крім того, на підставі платіжного доручення № 19944 від 02.10.2017 позивач самостійно здійснив ТОВ "АВМ Ампер" попередню оплату за шафи відхідної лінії /трансформатору напруги на загальну суму 4 563 390,00 грн. Всього, згідно видаткової накладної № А-0000057 від 25.06.2018 було перераховано ТОВ "АВМ Ампер" грошову суму з ПДВ 9 126 789,00 грн;

48.4. за рахунок авансованих коштів відповідача та власних коштів позивачем було придбано та передано відповідачу за умовами договору за актом № 1 приймання-передачі від 02.07.2018 обладнання на загальну суму 18 644 484,00 грн.

49. За приписами частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

50. Таким чином, використання Підрядником для оплати вказаного обладнання коштів перерахованих Замовником як попередню плату відповідає умовам пунктів 3.2., 3.3 Договору, й не впливає на суб`єкта набуття права власності - Підрядника у його правовідносинах із продавцями за договором поставки, адже, як про це вірно зазначено апеляційним судом, після отримання в рахунок оплати підрядних робіт коштів від Замовника Підрядник був цілком управнений розпоряджатися ними як власними.

51. Водночас, судами встановлено, що Листом за № 01/9586 від 11.03.2020 Відповідач повідомив позивача про розірвання договору 80-4/2647-17 від 20.09.2017 з 16.03.2020 на підставі приписів п. 5.2.1., 5.2.10.,5.2.12, 5.2.13. Договору.

52. Отже, на момент розгляду позову про витребування майна з чужого незаконного володіння, договір підряду між сторонами є достроково розірваний, про що позивач та відповідач не заперечують.

53. За приписами частини 2 статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються, що виключає припинення зобов`язань Підрядника перед Замовником у спосіб належного виконання та прийняття такого виконання результатів підрядних робіт із введенням об`єкту будівництва в експлуатацію як узгодженого сторонами моменту переходу права власності на спірне обладнання (у розумінні п.п.4.3.5. та 4.5. Договору).

54. Матеріали справи не містять будь-якої іншої домовленості сторін щодо врегулювання питання приналежності спірного обладнання шляхом передання його у власність Замовника за наслідками розірвання договору, тоді як саме по собі розірвання не визначено діючим законодавством у якості підстави набуття права власності.

55. Враховуючи викладене вище та встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що Позивач є власником спірного майна, набутого останнім у перебігу підрядних правовідносин з Замовником та для цілей використання у підрядних роботах, права власності на яке через дострокове розірвання договору Замовником до останнього не перейшло згідно визначених сторонами умов такого переходу.

56. Поміж іншого, судами встановлено, що ПрАТ "НЕК "Укренерго" звернулося до Господарського суду Харківської області, в якому останній просив стягнути 18 644 484,00 грн. - збитків, 6 406 146,45 грн. - 14 відсотків річних за користування чужими грошовими коштами, згідно з вимогами п. 6.2 договору у розмір, 2 860 600,14 грн. - індексу інфляції, 749 236,67 грн. - пені за невиконання зобов`язання, 718 446,12 грн. - штрафу 7% за прострочення виконання зобов`язання понад 30 днів.

57. У п. 6.1. та у п.6.2. Договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором, сторони несуть відповідальність, передбачену законом та договором. У разі невиконання договірних зобов`язань з вини підрядника всі авансові платежі підлягають поверненню протягом 3 банківських днів з дня отримання відповідної вимоги замовника з урахуванням індексу інфляції та нарахуванням процентів за користування коштами у розмірі 14% річних від суми авансового платежу за кожен день користування авансом починаючи з дня його зарахування.

58. Під час розгляду справи № 933/1346/20, судом апеляційної інстанції (постанова від 24.02.2021) встановлено, що відповідач (ТОВ "Техностар") порушив взяте на себе зобов`язання по здійсненню робіт та суму попередньої оплати не повернув.

59. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2021, зокрема, рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.2020 у справі № 922/1346/20 скасовано повністю.

Ухвалено нове рішення.

Позов задоволено повністю.

Стягнуто з ТОВ "Техностар" на користь ПрАТ "НЕК "Укренерго" 18 644 484,00 грн. - збитків, 6 406 146,45 грн. - 14 відсотків річних за користування чужими грошовими коштами, 2 860 600,14 грн. - індексу інфляції, 749 236,67 грн. - пені за невиконання зобов`язання, 718 446,12 грн. - 7% штрафу за прострочення виконання зобов`язання понад 30 днів.

Стягнуто з ТОВ "Техностар" на користь ПрАТ "НЕК "Укренерго" 1 101 709,32 грн. судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

60. Дослідивши зміст позову ПрАТ "НЕК "Укренерго" до ТОВ "Техностар" про стягнення збитків, який розглядався у межах справи № 922/1346/20 (арк. справи 32-45 том 1), суд апеляційної інстанції встановив, що позивач стверджував про «неотримання фактично результату виконання робіт…», «прийняття рішення про повернення всього поставленого обладнання Підряднику», «перераховані Замовником платежі підлягають стягненню як фактичні збитки, а обладнання підлягає поверненню», що світлі тверджень ПрАТ "НЕК "Укренерго" у цій справі про наявність у нього права власності на спірне майне і принципу «заборони суперечливої поведінки», вказує на недобросовісну поведінку останнього у питанні приналежності спірного майна.

61. Стосовно тверджень скаржника про преюдиційність встановлених у справі № 922/1346/20 фактів щодо права власності на спірний об`єкт, слід зазначити наступне:

62. Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій бере участь особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

63. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16).

64. Також, колегія суддів спирається на правову позицію висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17, постанові Верховного Суду від 29.04.2021 у справі №920/111/19, відповідно до якого преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

65. Верховним Судом у справі № 910/19256/16 сформовано висновок про те, що звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні; господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах; для спростування преюдиційних обставин, передбачених ст. 75 ГПК України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази; ці докази повинні бути оцінені судом, який розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими ГПК України; якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, яка розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

66. Господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду, та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм (постанова Верховного Суду від 31.05.2023 у справі № 909/433/21).

67. Так, Східним апеляційним господарським судом в описовій частині постанови від 24.02.2021 було вказано: "Відповідач придбав і передав позивачу у власність Комплектний розподільчий пристрій КРУ 6 кВ, серія ВМ-1 в БМЗ (аналог КРУМ-6 кВ типу серії SKP з комірками 6 кВ по типу D- 12Р) в кількості 1 шт. загальною вартістю 18644484,00 грн. з ПДВ, про що сторонами підписано акт № 1 приймання-передачі обладнання від 02.07.2018 року".

68. Втім, зміст мотивувальної частини постанови не містить дослідження ані обставин придбання ТОВ "Техностар" обладнання/комплектуючих щодо спірного майна, а ні умов Договору підряду, зокрема, пунктів 1.5, 4.3.5. Договору щодо переходу права власності на спірне майно від Підрядника до Замовника.

69. Як про це вірно зазначено судами попередніх інстанцій, у межах справи №922/1346/20 судом не розглядалось і не вирішувалося питання приналежності спірного майна (на відміну від розглядуваної справи), тоді як будь-яка інтерпретація судом у справі № 922/1346/20 акту №1 від 02.07.2018 під час вказівки про нього у описовій частині постанови жодною мірою не змінюють наведених і досліджених вище положень договору підряду, які встановлюють умови переходу права власності на обладнання від Підрядника до Замовника.

70. Враховуючи викладене, твердження скаржника, що встановлені судом апеляційної інстанції у справі № 922/1346/20 обставини є преюдиційними для розгляду цієї справи, а судами попередніх інстанцій, в порушення вимог чинного законодавства повторно надано оцінку постанові від 24.02.2021 по справі №922/1346/20, яка набрала законної сили, є неспроможним та спростовується викладеним вище.

71. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

72. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (статті 15, 16 ЦК України).

73. У частині другій статті 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

74. Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За своїм призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

75. Згідно зі сталою та послідовною позицією Верховного Суду у кожному конкретному випадку, вирішуючи питання щодо застосування способу захисту, суд повинен встановити, які права та/або інтереси особи порушені, а також урахувати критерії ефективності обраного позивачем способу захисту та передбачені статтею 13 ЦК України обмеження щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав будь-якою особою.

76. Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.

77. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

62.6. Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб (зокрема встановити, чи є такий спосіб захисту правомірним та ефективним).

78. Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. висновки, сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18).

79. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач у цій справі, прагнучі відновити належне йому право на рухоме майно (комплектний розподільчий пристрій КРУ 6 кВ, серія ВМ-1 в БМЗ (аналог КРУМ-6 кВ типу серії SKP з комірками 6 кВ по типу D- 12Р) в кількості 1 шт. загальною вартістю 18 644 484,00 грн з ПДВ), власником якого він є, що підтверджено документально та узгоджується з приписами статті 328, частини 3 статті 331 ЦК України та умовами договору підряду, - обрав спосіб захисту порушеного права у вигляді витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 316, 321, 387, 388 ЦК України.

80. З цього приводу слід зазначити наступне. Відповідно до частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

81. За статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

82. Захист права власності - це сукупність передбачених законом цивільно-правових засобів, які, по-перше, гарантують нормальне господарське використання майна (тобто вони забезпечують захист відносин власності в їх непорушеному стані), по-друге - застосовуються для поновлення порушених правовідносин власності, для усунення перешкод, що заважають їх нормальному функціонуванню, для відшкодування збитків, які заподіяні власнику.

84. Залежно від характеру посягання на права власника і змісту захисту, який надається власнику, виділяються речово-правові та зобов`язально-правові засоби захисту права власності.

85. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника - позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.

86. Втім, як встановлено судами попередніх інстанцій, за ініціативи відповідача (лист за № 01/9586 від 11.03.2020) Договір підряду за № 80-4/2647-17 від 20.09.2017 з 16.03.2020, на підставі умов Договору (пункти 5.2.1., 5.2.10.,5.2.12, 5.2.13), - розірвано.

87. Приписами частин 1, 2 статті 653 ЦК України передбачено, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

88. Розірвання договору підряду між сторонами в односторонньому порядку, створює інші правила щодо повернення обладнання з чужого незаконного володіння, а саме: норми про набуття, збереження майна без достатніх правових підстав або з підстав, яка згодом відпала (глава 83 ЦК України) ст.1212 ЦК України.

89. Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

90. Положення глави 83 ЦК України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

91. У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення глави 83 ЦК України можуть бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

92. Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що належним та ефективним способом захисту прав позивача в цьому випадку, є подання позову на підставі статей 1212, 1214 ЦК України.

93. Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (пункти 6.56-6.58), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21, пункт 9.58)). З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду не зв`язана посиланнями на норми права, зазначеними у позовній заяві та в інших письмових заявах учасників справи.

94. Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).

96. Таким чином, враховуючи встановлені у справі обставини, судами попередніх інстанцій в цьому випадку правильно застосовано приписи статті 1212 ЦК України.

Щодо доводів касаційної скарги

97. Враховуючи обрану скаржником у цій частині підставу касаційного оскарження, передбачену приписами пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, колегія суддів зазначає, що в такому випадку підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

98. Верховний Суд зазначає, що під час розгляду цієї справи судами попередніх інстанцій встановлені та досліджені всі обставини справи та їм була надана правова оцінка, а аргументи скаржника переважно стосуються заперечення обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, та зводяться до їх переоцінки, що, у свою чергу, не може бути предметом розгляду в касаційному порядку в силу приписів частини другої статті 300 ГПК України. Судами попередніх інстанцій надано оцінку всім поданим сторонами доказам, до переоцінки яких, суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

99. Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

100. Верховний Суд зазначає, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких скаржником у цій справі аргументовано не доведено.

101. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

102. У справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

103. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

104. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

105. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 ГПК України).

106. З огляду на наведене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржені рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного господарського суду - без змін як таких, що прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Щодо судових витрат

107. У зв`язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 у справі № 922/1323/21 (910/7433/23) - залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді В.В. Білоус

В.І. Картере