ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2024 р. Справа№ 910/14121/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

без повідомлення учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2024

у справі №910/14121/23 (суддя - Сташків Р.Б.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Просто"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Просто" звернулося з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 40837,37 грн.

Позов обґрунтовано тим, що у відповідача виникла заборгованість з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, оскільки Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант", як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодувало позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП, яка сталася 15.05.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2023 відкрито провадження у справі №910/14121/23 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.02.2024 у справі №910/14121/23 позов Приватного акціонерного товариства "Просто" задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповністю з`ясовано обставини, що мають значення для справи, чим порушено норми процесуального права.

Скаржник вказує на відсутність підстав для виплати страхового відшкодування позивачу, оскільки рішенням НБУ від 27.04.2023, у зв`язку з порушенням ліцензійних умов, було анульовано ліцензію Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг з огляду на те, що структура власності страховика не відповідає вимогам законодавства України.

Отже, відповідач, керуючись ризик-орієнтованим підходом та на виконання вимог Закону про ПВК/ФТ має право не здійснювати виплату страхового відшкодування на користь клієнта (кредитора) у зв`язку із наявністю високого ступеня ризику підозрілої фінансової операції встановленою п. 3 ч. 4 ст. 15 Закону про ПВК/ФТ.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2024 апеляційну скаргу у справі №910/14121/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2024 у справі №910/14121/23, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

В межах встановлених судом процесуальних строків Приватним акціонерним товариством "Просто" не було надано відзив на апеляційну скаргу, що в свою чергу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки сторони письмово висловили свою правову позицію з даного спору, клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 18.07.2022 між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір страхування серії PREMIUM №2200188 майнових інтересів власника автомобіля „Audi Q8", реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - застрахований автомобіль).

15.05.2023 у місті Києві на вулиці Філатова відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля „Mercedes-Benz", реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 та застрахованого автомобіля „Audi Q8", реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_3 .

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 п. 15.12 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Печерського районного суду міста Києва від 23.06.2023 у справі №757/21092/23-п та відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

16.05.2023 в результаті огляду транспортного засобу страховиком складено акт огляду транспортного засобу.

Фізичною особою-підприємцем Стеценко В.І. виставлено рахунок №С4493811 від 23.05.2023 на ремонт транспортного засобу „Audi Q8", реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 43437,37 грн.

Відповідно до звіту №164042 від 02.08.2023 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу „Audi Q8", реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 65151,81 грн.

Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 24.05.2023 співробітниками позивача було складено страховий акт №164042, відповідно до якого страхове відшкодування становить 43437,37 грн.

Відповідно до платіжної інструкції №2985 від 25.05.2023 позивач виплатив страхове відшкодування за ремонт застрахованого автомобіля в сумі 43437,37 грн.

Згідно з інформацією з єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля „Mercedes-Benz", державний номер НОМЕР_2 , була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант» відповідно до полісу №ЕР210569722 (ліміт відповідальності за шкоду по майну - 160000 грн., франшиза - 2600 грн).

07.06.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою №04-1492 про виплату страхового відшкодування у розмірі 43437,37 грн, однак жодної відповіді щодо відмови або виплати страхового відшкодування відповідач не надав.

Вказані обставини стали причиною для звернення позивача до суду із цим позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування. Звертаючись до суду позивач врахував наявність франшизи за полісом №ЕР210569722 та просив стягнути з відповідача 40837,37 грн (43437,37 грн - 2600 грн).

Відповідач в свою чергу заперечував проти позовних вимог вказуючи на відсутність підстав для виплати суми страхового відшкодування з огляду на анулювання ліцензії позивача на проведення господарської діяльності з надання фінансових послуг (рішення НБУ від 27.04.2023).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток - відповідача. За висновками суду, розрахунок позивача наведений у позові, є арифметично вірним, а станом на час вирішення спору по суті матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування. Поряд з цим суд зазначив, що перерахування коштів з рахунку відповідача на рахунок позивача в якості сплати страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в даному випадку не є видатковою операцією в розумінні п. 15 постанови Правління Національного банку України №18 від 24.02.2022, а тому обмеження, встановлені даною постановою, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

З наведеними висновками місцевого господарського суду щодо наявності підстав для задоволення позову погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як було зазначено вище, вина особи, яка керувала автомобілем „Mercedes-Benz", реєстраційний номер НОМЕР_2 , встановлена у судовому порядку, що підтверджується постановою Печерського районного суду м. Києва від 23.06.2023 у справі №757/21092/23-п.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу „Mercedes-Benz", реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент настання страхової події була застрахована у відповідача, розмір франшизи складає 2600 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Приписами ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлено імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач, керуючись умовами договору добровільного страхування та враховуючи визначену згідно з наявним в матеріалах справи рахунком Фізичної особи-підприємця Стеценка В.І. №С4493811 від 23.05.2023 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля „Audi Q8", реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 43437,37 грн, дійшов висновку, що страхове відшкодування згідно умов договору добровільного страхування складає 43437,37 грн.

Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції, до позивача перейшло в межах суми 43437,37 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було надано заперечень щодо переліку та вартості запчастин, матеріалів і робіт, зазначених у рахунку №С4493811 від 23.05.2023.

Страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.

Відповідно до свідоцтва серії СТТ №395939 про державну реєстрацію транспортного засобу - „Audi Q8", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік його випуску - 2022, тобто позивачем при здійснені страхової виплати було правомірно застосовано коефіцієнт фізичного зносу рівним 0.

Пунктом 9.1 ст. 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування (п. 9.4 ст. 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Частиною 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Отже, з урахуванням визначених полісом №ЕР210569722 страхових сум та франшизи, розміру шкоди, право на вимогу якої перейшло до позивача, а також вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачу витрати у розмірі 40837,37 грн з урахуванням франшизи (-2600).

Щодо твердження скаржника про відсутність підстав для виплати позивачу страхового відшкодування та відповідно, наявність підстав для відмови в задоволенні позову, з огляду на анулювання ліцензії Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг у зв`язку з тим, що структура власності страховика не відповідає вимогам законодавства України (рішення НБУ від 27.04.2023), колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному Інтернет-представництві Національного банку України, останній своїм рішенням від 27.04.2023, яке набрало чинності 28.04.2023, анулював ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), зокрема, Приватному акціонерному товариству "Просто-страхування".

Невідповідність структури власності небанківської фінансової установи вимогам законодавства України та невиконання рішення Національного банку про усунення виявлених порушень ліцензійних умов є підставами для анулювання ліцензій на провадження діяльності з надання фінансових послуг відповідно до ст. 381 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Разом з тим посилання скаржника про відкликання ліцензії через наявність у структурі власності позивача особи громадянина російської федерації не підтверджено жодними доказами, наявними у матеріалах справи чи загальнодоступній інформації, розміщеній на офіційному Інтернет-представництві Національного банку України.

Колегія суддів наголошує, що після відкликання ліцензій фінансова установа позбавляється права провадити діяльність за видами відкликаних ліцензій, однак не звільняє фінансову установу від виконання своїх зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг.

Стосовно Постанова КМУ «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації», суд зазначає наступне.

03.03.2022 КМУ прийнято постанову №187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації», в якій для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією російської федерації встановлено, до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на:

1) виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є російська федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором): - громадяни російської федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах; - юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства російської федерації; - юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є російська федерація, громадянин російської федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства російської федерації; - юридичні особи, утворені відповідно до законодавства іноземної держави, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, яких є російська федерація, громадянин російської федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства російської федерації, - у випадку виконання зобов`язань перед ними за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті.

Зазначене обмеження не застосовується до юридичних осіб, утворених та зареєстрованих відповідно до законодавства України:

- які є банками або за рахунками яких на підставі нормативно-правових актів або рішень Національного банку дозволяється здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій;

- визначених розпорядженням Національного центру оперативно-технічного управління мережами телекомунікацій, прийнятим відповідно до Порядку оперативно-технічного управління телекомунікаційними мережами в умовах надзвичайних ситуацій, надзвичайного та воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 2004 р. №812 «Деякі питання оперативно-технічного управління телекомунікаційними мережами в умовах надзвичайних ситуацій, надзвичайного та воєнного стану» (Офіційний вісник України, 2004 р., №26, ст. 1696);

- щодо яких за поданням міністерства, іншого державного органу у зв`язку з провадженням такими юридичними особами діяльності, необхідної для забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України або подолання її наслідків, Кабінетом Міністрів України прийнято рішення про тимчасове управління державою відповідними акціями, корпоративними правами або іншими правами участі (контролю), що належать російській федерації або особі, пов`язаній з державою-агресором;

2) відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, корпоративних прав, транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання російською федерацією або особами, пов`язаними з державою-агресором, крім:

безоплатного відчуження/передачі на користь держави Україна;

задоволення вимог Національного банку за наданими кредитами рефінансування з підтримки ліквідності банків;

3) відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, корпоративних прав, транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання на користь осіб, пов`язаних з державою-агресором, або російської федерації, крім набуття ними права власності на такі об`єкти на підставі рішення суду або свідоцтва про право на спадщину.

Постановою КМУ №187 від 03.03.2022 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації» встановлено, що: 1) правочини (у тому числі довіреності), укладені з порушенням мораторію, визначеного пунктом 1 цієї постанови, у тому числі якщо ними передбачається відповідне відчуження у майбутньому, є нікчемними.

Як вбачається з матеріалів справи, позачерговими загальними зборами акціонерів Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" було затверджено статут товариства в новій редакції.

Відповідно до п. 1.1 статуту Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" в новій редакції від 2023 року Приватне акціонерне товариство "Просто" є новим найменуванням товариства.

Поряд з цим згідно загальнодоступної інформації, наявної в мережі інтернет, власником Приватного акціонерного товариства "Просто" значиться ОСОБА_4 (кінцевий бенефіціарний власник, Республіка Вірменія).

Отже, з загальнодоступної інформації, розміщеної на офіційному Інтернет-представництві Національного банку України, не вбачається, що кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, позивача є російська федерація, громадянин російської федерації, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства російської федерації/республіки білорусь.

Так само відповідачем не надано, а матеріали справи не містять жодних доказів того, що щодо позивача (кінцевих бенефіціарних власників) застосовані спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) відповідно до ст. 5 Закону України «Про санкції», та того, що позивач або його кінцеві бенефіціарні власники є громадяни держави, що здійснює збройну агресію проти України (крім громадян такої держави, яким надано статус учасника бойових дій після 14.04.2014 року), та/або особи, місцем постійного проживання (перебування, реєстрації) яких є держава, що здійснює збройну агресію проти України.

При цьому, колегія суддів відзначає, що перерахування коштів з рахунку відповідача на рахунок позивача в якості сплати страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в даному випадку не є видатковою операцією в розумінні п. 15 постанови Правління Національного банку України №18 від 24.02.2022, а тому обмеження, встановлені даною постановою, в будь-якому випадку до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Водночас, суд зазначає, що після відкликання ліцензій фінансова установа позбавляється права провадити діяльність за видами відкликаних ліцензій, однак не звільняється від виконання своїх зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг.

Відтак зазначена вище постанова не може слугувати підставою для прийняття рішення про відмову у позові у даній справі, натомість у разі наявності підстав, передбачених відповідною постановою, зацікавлена сторона не позбавлена права звернутись до виконавця із відповідною заявою та підтверджуючими обставини доказами.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції критично оцінює твердження скаржника, що відповідач керуючись ризик-орієнтованим підходом та на виконання вимог Закону про ПВК/ФТ має право не здійснювати виплату страхового відшкодування на користь клієнта (кредитора) у зв`язку із наявністю високого ступеня ризику підозрілої фінансової операції встановленою п. 3 ч. 4 ст. 15 Закону про ПВК/ФТ.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 40837,37 грн, тоді як доводи апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції.

Щодо покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6000,00 грн, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивач надав:

- копію договору про надання правової допомоги №1 від 02.01.2020, укладеного між позивачем та Адвокатським бюро "Синюк та партнери";

- копію реєстру справ від 01.08.2023;

- копію акта виконаних робіт від 31.08.2023, відповідно до якого адвокатське бюро надало позивачу правову допомогу за період "серпень 2023 року" згідно переліку справ, в тому числі по спірному страховому випадку із гонораром 6000 грн;

- копію платіжних інструкцій №3941 від 01.08.2023 та №3959 від 02.08.2023;

- детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних для надання правової допомоги;

- ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1116322 та копію свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю Синюка Станіслава Леонідовича серії КС №6423/10 від 15.02.2018.

В детальному описі робіт (наданих) послуг, визначено, що на підставі укладеного між сторонами договору, адвокатом Синюк С.Л. надано позивачу правову допомогу по страховій справі №164042 (учасник ДТП - Тамошпольський М.А.) у наступному обсязі:

1. Консультація замовника щодо порядку та строків надання праової допомоги адвокатом по стягненню грошових коштів з відповідача 1 год. -1200 грн.

2. Підготовчі дії:

- з`ясування чи мали місце обставини (факти), про які вказує замовник та якими доказами вони підтверджуються;

- з`ясування чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження;

- визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин;

- визначення правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин з врахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду;

- збір необхідних доказів на підтвердження позовних вимог;

- аналіз судової практики.

Загалом 2 год. вартість 2400,00 грн.

3. Підготов.ка та подання позовної заяви в суд:

- визначення підсудності розгляду позовної заяви;

- визначення складу учасників судового процесу;

- розрахунок ціни позову та розміру судових витрат;

- написання, підготовка, копіювання, зшивання та надсилання позовної заяви з додатками в суд.

Загалом 2 год. вартість 2400 грн.

Таким чином, загальна вартість наданої правової допомоги склала 6000,00 грн.

Наведеними документами підтверджується понесення позивачем у зв`язку з розглядом даної справи витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6000,00 грн.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Так, при вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції колегія суддів враховує висновки, викладені саме у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20, згідно з яким для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

У відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, посилаючись на те, що такі витрати не є співмірними із ціною позову та значенням справи для позивача, справа не є складною і підготовка до її розгляду не потребує аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль.

Північний апеляційний господарський суд частково погоджується з доводами відповідача щодо необґрунтованості заявленого позивачем розміру судових витрат, з огляду на наступне.

Колегія суддів встановила, що гонорар адвоката сторони визначили у фіксованому розмірі для кожної страхової справи.

Відповідно до реєстру справ від 01.08.2023, який є додатком №1 до договору про надання правової допомоги №1 від 02.01.2020, адвокат прийняв зобов`язання надати правничу допомогу по 18 страховим справам загальною вартістю 110000,00 грн, зокрема, і по цій справі вартістю 6000,00 грн.

Згідно з актом виконаних робіт від 31.08.2023, адвокатом надано, а клієнтом прийнято правничу допомогу, крім іншого, і по даному страховому випадку вартістю 6000,00 грн.

Відповідно до положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Поряд з цим судом враховано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 30.01.2023 у справі №910/7032/17.

Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі та те, що адвокатом Синюком С.Л. було підготовлено 18 аналогічних за правовою природою справ, суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на предмет позову, характер спірних правовідносин, складність справи, заперечення відповідача щодо розміру витрат, а також обсяг та зміст наданих адвокатом послуг, Північний апеляційний господарський суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підлягають відшкодуванню позивачеві лише частково, в сумі 4000,00 грн.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2024 у справі №910/14121/23 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2024 у справі №910/14121/23 залишити без змін.

3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов