ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2024м. ДніпроСправа № 904/744/24

за позовом Фізичної особи-підприємця Костюка Ігоря Миколайовича, м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Ющагіна Ігоря Олексійовича, м. Кам`янське Дніпропетровської області

про стягнення 154 300,00 грн, -

Суддя Бажанова Ю.А.

Без виклику (повідомлення) учасників

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Костюк Ігор Миколайович звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, у якому просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Ющагіна Ігоря Олексійовича на свою користь 154 300,00 грн безпідставно набутих грошових коштів. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Також позивач просить суд стягнути судовий збір в розмірі 3 028,00грн. та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 20 000,00грн.

Позовна заява вмотивована там, що Фізична особа-підприємець Костюк І.М. помилково перерахував Фізичній особі-підприємцю Ющагіну Ігорю Олексійовичу 154 300 грн із призначення платежу "оплата за товар згідно рахунку № 25 від 26.12.2023. Без ПДВ", що підтверджується платіжною інструкцією № 2 від 26.12.2023 р. Вказана оплата була вчинена ФОП Костюк І.М. помилково, оскільки жодних договірних відносин у будь-якій формі між ФОП Костюк І.М. та ФОП Ющагіним І.О. не існує, а рахунок, на який міститься посилання у призначенні платежу платіжного доручення № 2 від 26.12,2023 р., позивач від відповідача не отримував.

18.01.2024 представник позивача звернувся до відповідача з вимогою про повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 154 300 грн, в якій вимагав у семиденний строк від дня пред`явлення даної вимоги повернути позивачу на розрахунковий рахунок кошти.

Дана вимога (за вих. № 18-01/24 від 18.01.2024 р.) була направлена ФОП Ющагіну І.О. листом з описом вкладення (поштовий трекінг № 409) на адресу, зазначену як адреса місцезнаходження відповідача за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1 , однак, відповіді на вимогу позивач не отримав, кошти в розмірі 154 300 грн відповідач не повернув, що і стало причиною звернення позивача до суду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

13.03.2024 від представника Фізичної особи-підприємця Ющагіна Ігоря Олексійовича через систему "Електронний суд" до Господарського суду Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На думку відповідача, твердження позивача про відсутність договірних відносин між позивачем та відповідачем у будь-якій формі не відповідає фактичним обставинам справи.

За твердженням відповідача він здійснює свою господарську діяльність у сфері роздрібної торгівлі комп`ютерами і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах. Товари та послуги відповідач реалізовує через мережу Інтернет, а саме через сторінку в Іnstagram - ІНФОРМАЦІЯ_3, або через магазин, розташований за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 19, ТЦ МегаСіті, нульовий поверх

Відповідач зазначає, що на початку грудня 2023 року позивач звернувся із запитом на придбання комп`ютера та комплектуючих до нього. Спілкування відбувалась за допомогою стільникового зв`язку та через застосунок Telegram. Згідно з інформацією у застосунку Telegram контакт, з яким відбувалась комунікація з приводу замовлення належить абоненту ІНФОРМАЦІЯ_1 з номером НОМЕР_1 . Повідомлення позивачем надсилались ОСОБА_1 на номер НОМЕР_2 . ОСОБА_1 співпрацює з відповідачем і вся комунікація з приводу замовлення позивача велась із розрахунку, що продавцем товару виступатиме саме відповідач, рахунок на оплату товару позивачу було сформовано відповідачем, і його реквізити були передані позивачу для оплати - рахунок №25 від 26.12.2023 на суму 154 300,00 грн.

За твердженням відповідача 26.12.2023 позивач оплатив виставлений відповідачем рахунок та 30.12.2023 позивач особисто забрав оплачений товар з магазину відповідача, розташованого за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 19, ТЦ МегаСіті, нульовий поверх . На початку січня 2024 року позивач став висловлювати незадоволення придбаним товаром. 12.01.2024 позивач прибув до магазину відповідача з товаром для оформлення його повернення. Однак під час перевірки комплектності товару було виявлено істотне пошкодження зовнішнього корпусу комп`ютера, тоді як, протягом обговорення питання повернення товару позивач жодного разу не попереджав, що він пошкодив корпус. Оскільки пошкодження товару впливає на його вартість, відповідач повідомив про неможливість повернення коштів у повному розмірі та запропонував здійснити повернення товару на 1 500,00 грн менше від первісної оплати. Позивач не погодився зі зменшенням розміри суми, яка підлягала поверненню та викликав на місце поліцію, після виклику поліції позивач забрав комп`ютер на покинув магазин.

На підтвердження свої тверджень відповідач додає до відзиву скріншоти переписки із застосунку Telegram (сформовані в електронному вигляді), копію рахунку-фактури №25 від 26.12.2023 та копію видаткової накладної №25 від 26.12.2023.

На думку відповідача, наведені ним обставини спростовують посилання позивача на помилковість переказу відповідачу 154 300,00 грн та відсутність між сторонами будь-яких договірних правовідносин. Існування між позивачем та відповідачем договірних відносин, пов`язаних з купівлею-продажем комп`ютерної техніки, на виконання яких позивачем було сплачено спірні грошові кошти виключає можливість застосування до них положення статті 1212 ЦК України і, як наслідок, свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідач заперечує щодо заявленого позивачем розміру судових витрат в частині заявленого до стягнення з відповідача розміру витрат на правову допомогу, адже надані до позовної заяви документи не містять вичерпної доказової інформації, що вартість таких послуг розрахована виключно щодо правової допомоги в рамках даної справи, тоді як, позивачем раніше було подано аналогічний позов (справа №904/651/24), а процесуальне законодавство не передбачає покладання на сторону витрат на правову допомогу, надану іншій стороні в рамках інших судових справ.

29.03.2024 від представника позивача до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла відповідь на відзив, в якій просить задовольнити позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Костюка Ігоря Миколайовича у повному обсязі.

В своїй відповіді на відзив позивач повністю відхиляє пояснення та аргументи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву. Позивач не погоджується із твердженням відповідача про те, що ФОП Костюк І.М. та ФОП Ющагін І.О. уклали договір купівлі-продажу товару у спрощений спосіб.

На думку позивача, з долучених відповідачем скріншотів, неможливо встановити, що сторони погодили предмет договору. Долучений до відзиву рахунок на оплату № 25 від 26.12.2023 р. на суму 154 300 (сто п`ятдесят чотири тисячі триста) грн. 00 коп. містить таке найменування товару (роботи, послуги): оплата за товар, кількість товару - 1. Тобто, жодним чином не ідентифікується про який саме товар йде мова. Натомість, Відповідач долучає до відзиву також непідписану видаткову накладну № 25 від 26.12.2023 р., в якій вже є назва товарів та кількість (12 найменувань товару по 1 чи 2 шт.). Зі скріншотів переписки, мова йде про 8 найменувань товару, при цьому незрозуміло чи був такий товар отриманий взагалі.

Позивач також зазначає що, щодо ціни також містяться розбіжності у наданих відповідачем документах. Так, згідно скріну 4, мова йде про « 125-130 тисяч гривень, якщо брати середні по вартості комплектуючі», у рахунку на оплату № 25 від 26.12.2023 р. сума зазначена 154 300 (сто п`ятдесят чотири тисячі триста) грн. 00 коп.

Також позивач зазначає що, про строк дії договору як про істотну умову, у наданих відповідачем скріншотах нічого не зазначається.

На думку позивача, з наданої переписки (скріншотів) неможливо встановити авторів цього листування. Відповідач зазначає, що контакт, з яким відбулась комунікація з приводу замовлення належить абоненту ІНФОРМАЦІЯ_1 з номером НОМЕР_1 . який, у відповідності до позовної заяви належить позивачу, а повідомлення позивачем надсилались ОСОБА_1 на номер НОМЕР_2 , при цьому відсутній скріншот, що цей номер належить даній особі. Відповідно листування вів не відповідач - ФОП Ющагін І.О., а ОСОБА_1 , тобто, третя особа. Позивач зазначає, що до відзиву не долучено підтвердження, що ОСОБА_1 є працівником відповідача.

На думку позивача, листування, наведене відповідачем у скріншотах не відповідає критеріям, які встановлюються для договору, оскільки у даному випадку неможливо вважати, що між ФОП Костюк І.М. та ФОП Ющагіним І.О. укладено договір купівлі-продажу у спрощений спосіб, адже долучені до відзиву скріншоти не містять посилання, що сторони прийняли таке електронне листування як спрощений порядок укладення договору купівлі-продажу. Позивач також зазначає, що додана до відзиву копія видаткової накладної №25 від 26.12.2023 не містить підпису позивача.

Щодо прийняття судом скріншотів як доказів у даній справі позивач зазначає, що з наданої переписки встановити авторів неможливо, також переписку з боку продавця вів ОСОБА_1 , проте, доказів на підтвердження наведеного немає, надані скріншоти не можуть підтвердити, що саме ОСОБА_1 відправляв певні повідомлення.

04.04.2024 від представника Фізичної особи-підприємця Ющагіна Ігоря Олексійовича до Господарського суду Дніпропетровської області надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та продовжити відповідачу строк для подання відповіді Департаменту патрульної поліції на адвокатський запит.

Відповідач зазначає, що з огляду на те, що позивач сам вказав свою власні реквізити для оформлення рахунка на оплату, а в подальшому уточнював інформацію про реквізити отримувача коштів (відповідача), тоді як у цей самий періоду часу (26.12.2023) ним здійснено оплату у розмірі, зазначеному у рахунку №25 від 26.12.2023 із посиланням на цей рахунок як на підставу оплати, свідчить про те, що позивач знав і не міг не знати кому саме (відповідачу) і за що (товар) він перераховує спірні грошові кошти, написання позивачем своїх реквізитів у переписці підтверджує авторство таких повідомлень - позивача.

За твердженням відповідача позивач особисто спілкувався з відповідачем 12.01.2024 у магазині останнього при спробі повернути придбаний але вже пошкоджений товар, що спростовує посилання позивача на те, що він не знайомий з відповідачем і не мав з ним жодних договірних та/або позадоговірних відносин.

На думку відповідача, посилання позивача на те, що рахунок №25 від 26.12.2023 було надіслано позивачу у формі вкладення (додатку) у застосунку, а тому неможливо перевірити зміст такого вкладення, спростовується тим, що у переписці позивачем надіслано фото змісту такого рахунка, як підстави для уточнення реквізитів отримувача коштів (постачальника товару), і в той же день, як вказаний рахунок було надіслано позивачу він був оплачений останнім у повному обсязі. Тобто позивачу був відомий та зрозумілий зміст такого рахунку, а вчинення дій щодо його оплати свідчить про погодження останнім як з одержувачем коштів, так і з сумою замовленого товару.

Відповідач зазначає, що посилання позивача щодо різниці у сумах, зазначених у переписці у порівнянні з сумою рахунку №25, а також на відсутність у такому рахунку переліку придбаного товару, оцінюються відповідачем критично, оскільки переписка відображає процес обговорення та погодження переліку товару і містить лише попередній (орієнтовний) розрахунок вартості товару, тоді як кінцева вартість такого товару визначена саме у рахунку, який було оплачено позивачем у повному обсязі без будь-яких зауважень.

До заперечень на відповідь на відзив відповідач надав письмові пояснення осіб, які були свідками як отримання 30.12.2023 позивачем оплаченого товару у магазині відповідача, так і спробу останнього повернути цей товар 12.01.2024 у присутності відповідача, а саме: ОСОБА_2 , та. ОСОБА_3 .

Відповідач не погоджується із твердженнями позивача про те, що сторонами не було укладено договір купівлі-продажу у спрощеній формі через недотримання форми та відсутність доказів погодження сторонами усіх істотних умов.

На думку відповідача вчинення позивачем дій, спрямованих на замовлення конкретного товару, оплату такого товару відповідачу, як і подальше його отримання у магазині відповідача 30.12.2023 свідчить по-перше, про суб`єктивне бажання позивача досягти певних цивільно-правових результатів, а саме придбати певний товар; по-друге, виконання сторонами договірних зобов`язань, притаманних договору купівлі-продажу у спрощеній формі). Сукупність вказаних дій свідчить про існування між сторонами договірних відносин, які були виконані сторонами, що за своїм наслідком спростовує посилання позивача на не укладеність такого правочину між сторонами.

Щодо посилань позивача на неналежність поданих відповідачем доказів відповідач зазначає, що жодних доказів, які б спростовували приналежність вказаних даних саме позивачу, як і доказів того, що позивач має інший номер телефону, його зовнішність відрізняється від фото на аватарі користувача ІНФОРМАЦІЯ_1 або того, що позивач має інше ім`я користувача у вказаному застосунку, суду не надано. У відзиві на позов було зазначено, що з позивачем вів переписку ОСОБА_1 з номеру НОМЕР_2 . Так само, доказів, які б спростовували вказані твердження позивачем не надано. На думку відповідача, підстава та форма співпраці відповідача з ОСОБА_1 по-перше, лежить поза межами предмета даного спору; по-друге, не спростовує того факту, що в переписці з ним позивачем було фактично замовлено товар на суму 154 300,00 грн який і було оплачено останнім на користь відповідача.

05.04.2024 від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, у яких він зазначає, що, починаючи з 05.12.2023 він здійснював комунікацію з ОСОБА_4 щодо підбору йому комп`ютерної техніки та супутніх товарів до нього. Спілкування відбувалось за допомогою стільникового зв`язку та через застосунок Telegram. Його номер телефону, через який позивач зі мною контактував - НОМЕР_2 , а вхідні дзвінки та повідомлення надходили від контакту ІНФОРМАЦІЯ_1 з номером НОМЕР_1 , що відповідає номеру позивача.

08.04.2024 від ОСОБА_5 надійшли письмові пояснення у яких він зазначає, що він 12.01.2024 був присутнім у магазині, розташованому за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 19, ТЦ МегаСіті, нульовий поверх і бачив, як особа, зовнішність якої відповідає особі на фото контакту у Telegram з ніком ІНФОРМАЦІЯ_1 з номером НОМЕР_1 , прибув до вказаного вище магазину з комп`ютером (системним блоком) і вимагав повернення коштів за придбаний товар.

08.04.2024 від ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення у яких він зазначає, що 30.12.2023 він у приміщенні магазину, розташованому за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 19, ТЦ МегаСіті , я збирав персональний комп`ютер. Орієнтовно в обід прибув клієнт - покупець замовлення, він представився як ОСОБА_6 . За своєю зовнішністю Ігор відповідає зовнішності особи на фото контакту у Telegram з ніком ІНФОРМАЦІЯ_1 з номером НОМЕР_1 , що дає мені підстави вважати, що це і був позивач. Коли все було готово, ОСОБА_2 доніс замовлення позивача до його автомобіля, бо, як зазначив останній, у нього були проблеми зі спиною і він не міг підіймати важкі речі.

09.04.2024 від представника Фізичної особи-підприємця Ющагіна Ігоря Олексійовича до Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання про долучення доказів, в якому просить долучити до матеріалів справи доказ - лист Департаменту патрульної поліції від 08.04.2024 №618аз/4111/7/02-2024.

Так, відповідно до вказаного листа, 12.01.2024 о 15 год. 30 хв., на спецлінію "102" надійшло звернення "КОНФЛІКТ", в якому заявник повідомляє що у магазині " ДРОП ЗОНА" у ТЦ Мега Сіті , працівники відмовляють у поверненні коштів за придбаний комп`ютер на суму 154 000 грн., комп`ютер в неналежній якості. Також продавець повідомляє, що йому не відомий ФОП на який сплачував кошти заявник. Згідно електронного рапорту поліцейських, які прибули на місце події було встановлено заявника ОСОБА_4 , який повідомив, що йому відмовляють у повернені коштів за придбаний комп`ютер, так як вже пройшов термін у 14 днів з моменту придбання та комп`ютер має пошкодження.

На думку відповідача, сукупність наданих відповідачем доказів, а саме: скріншотів переписки, письмових пояснень свідків подій, інформації від Департаменту патрульної поліції з точки зору їх належності та достовірності, є більш вірогідними на підтвердження посилань відповідача щодо існування між сторонами договірних зобов`язань, на відміну від тверджень позивача про безпідставність отримання відповідачем спірних коштів, що непідтверджені жодним доказом (ані у позові, ані у відповіді на відзив).

15.04.2024 від представника позивача до Господарського суду Дніпропетровської області надійшли додаткові пояснення, в яких просить задовольнити позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Костюка Ігоря Миколайовича у повному обсязі, у прийнятті документів, долучених відповідачем до заперечень на відповідь на відзив відмовити, також просить відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача від 09.04.2024 про долучення доказів.

Представник позивача зазначає, що відповідач, надає до суду заперечення на відповідь на відзив та долучає до нього документи (відеозапис переписки, копія письмових пояснень ОСОБА_1 , копія письмових пояснень ОСОБА_2 , копія письмових пояснень ОСОБА_5 , а згодом направляє клопотання про долучений адвокатських запитів (від 07.03.2024 та від 01.04.2024). отже, подає докази не з відзивом, поза встановлений судом строк.

Позивач також зазначає що представник відповідача, долучає до справи №904/744/24 не заяви свідків, посвідчені нотаріусом, а так звані "письмові пояснення" ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Долучає такі пояснення навіть не у строк, встановлений для подання доказів (протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття проваджений у справі). Підписи осіб, які підписували такі письмові пояснення нотаріально не посвідчені. Позивач також зазначає, що перелік комплектуючих, зазначений в письмових поясненнях ОСОБА_2 та перелік комплектуючих зазначений відповідачем у запереченнях містять відмінності. Позивач зазначає, що додана до клопотання про долучення доказів копія відповіді УПП від 08.04.2024 року не має жодної згадки про ФОП Ющагіна І.О.

20.04.2024 від представника Фізичної особи-підприємця Ющагіна Ігоря Олексійовича через систему "Електронний суд" до Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, долучити до матеріалів справи докази, подані відповідачем разом з запереченнями, а також клопотанням про долучення доказів від 09.04.2024, долучити до матеріалів справи копію видаткової накладної №25 від 26.12.2023 (кінцева версія).

Представник відповідача зазначає причини неможливості подачі листа Департаменту патрульної поліції від 08.04.2024 №618аз/4111/7/02-2024 та письмових пояснень від фізичних осіб разом із відзивом. Представник відповідача зазначає, що оскільки в процесі оформлення замовлення позивача на придбання у відповідача комп`ютерної техніки та комплектуючих до неї відбувалась велика кількість уточнень та замін елементів, при поданні відзиву відповідачем помилково було надано суду первісну версію видаткової накладної, тоді як кінцевий товар був переданий згідно з комплектуючими, зазначеними ОСОБА_2 у своїх поясненнях. Відповідач додає уточнену (кінцеву) видаткову накладну до клопотання разом з доказами направлення її копії позивачу.

На думку відповідача сукупність наведених ним обставин є більш вірогідними на підтвердження посилань відповідача щодо існування між сторонами договірних зобов`язань, на виконання яких сплачено заявлені до стягнення кошти, на відміну від тверджень позивача про безпідставність отримання відповідачем спірних коштів.

Враховуючи, що відповідач скористався правом на подання відзиву на позов та доказів, позивач правом на подання відповіді на відзив, а відповідач заперечень на відповідь на відзив, матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, господарський суд вважає за можливе розглянути справу в порядку частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ВСТАНОВИВ:

26.12.2023 Фізична особа-підприємець Костюк Ігор Михайлович перерахував Фізичній особі-підприємцю Ющагіну Ігорю Олексійовичу 154 300,00 грн із призначення платежу "оплата за товар згідно рахунку № 25 від 26.12.2023. Без ПДВ.", що підтверджується платіжною інструкцією № 2 від 26.12.2023 (а.с 16).

18.01.2024 представник Фізичної особи-підприємця Костюка Ігоря Михайловича адвокат Печериця Наталія Сергіївна звернулася до Фізичної особи-підприємця Ющагіна Ігоря Олексійовича з вимогою (вих. № 18-01/24 від 18.01.2024) про повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 154 300 грн, в якій вимагав у семиденний строк від дня пред`явлення даної вимоги повернути позивачу на розрахунковий рахунок кошти.

Вказана вимога (вих. № 18-01/24 від 18.01.2024) була направлена ФОП Ющагіну І.О. листом з описом вкладення (поштовий трекінг № 409) на адресу, зазначену як адреса місцезнаходження відповідача за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1 .

Фізична особа-підприємець Костюк Ігор Михайлович посилається на відсутність договірних відносин у будь-якій формі з Фізичною особою-підприємцем Ющагіним Ігорем Олексійовичем перераховані кошти у сумі 154 300 грн є безпідставно отриманими відповідачем коштами, які просить стягнути з відповідача, проти чого заперечує відповідач, що і є причиною виникнення спору.

Предметом спору є стягнення з Фізичної особи-підприємця Ющагіна Ігоря Олексійовича на користь Фізичної особи-підприємця Костюка Ігоря Миколайовича 154 300,00 грн. безпідставно набутих коштів.

Предметом доказування у справі є факт отримання коштів відповідачем, встановлення наявності / відсутності правових підстав для повернення коштів позивачу.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За приписами частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, суд зауважує, що застосування статті 1212 Цивільного кодексу України має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Положення глави 83 застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна у однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто, обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених статті 11 Цивільного кодексу України. До відсутності правової підстави стаття 1212 Цивільного кодексу України відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала.

У постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №910/1531/18 викладено позицію, згідно з якою аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Отже, при застосуванні наведеної норми закону підлягають встановленню такі факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Згідно із частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Норма вказаної статті регулює відносини, коли у боржника існує обов`язок, але строк його виконання не встановлений, тоді такий обов`язок боржник має виконати у семиденний строк від дня пред`явлення кредитором йому вимоги. Ця норма зазвичай застосовується у договірних відносинах, коли сторони в договорі встановлюють певний обов`язок, але не визначають строк його виконання. У такому випадку кредитор, направляючи вимогу боржнику, повідомляє про готовність прийняти виконання від боржника.

Проте у статті 1212 Цивільного кодексу України врегульовані недоговірні відносини, коли особа набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). З моменту безпідставного набуття такого майна або з моменту, коли підстава його набуття відпала, утримання особою такого майна є неправомірним. Тому зобов`язання з повернення потерпілому такого майна особа повинна виконати відразу після його безпідставного набуття або відпадіння підстави набуття цього майна.

Позивач посилається на відсутність договірних відносин у будь-якій формі з Фізичною особою-підприємцем Ющагіним Ігорем Олексійовичем сплачені ним кошти у сумі 154 300,00 грн. є безпідставно отриманими відповідачем коштами, які просить стягнути з відповідача.

Фізична особа-підприємець Ющагін Ігор Олексійович не погоджується із доводами позивача та посилається на існування між позивачем та відповідачем договірних відносин, пов`язаних з купівлею-продажем комп`ютерної техніки, на виконання яких позивачем було сплачено спірні грошові кошти виключає можливість застосування до них положення статті 1212 ЦК України.

За твердженням відповідача він здійснює свою господарську діяльність у сфері роздрібної торгівлі комп`ютерами і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах. Товари та послуги відповідач реалізовує через мережу Інтернет, а саме через сторінку в Іnstagram - ІНФОРМАЦІЯ_3, або через магазин, розташований за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 19, ТЦ МегаСіті, нульовий поверх

Відповідач зазначає, що на початку грудня 2023 року позивач звернувся із запитом на придбання комп`ютера та комплектуючих до нього. Спілкування відбувалась за допомогою стільникового зв`язку та через застосунок Telegram. Згідно з інформацією у застосунку Telegram контакт, з яким відбувалась комунікація з приводу замовлення належить абоненту ІНФОРМАЦІЯ_1 з номером НОМЕР_1 . Повідомлення позивачем надсилались ОСОБА_1 на номер НОМЕР_2 . ОСОБА_1 співпрацює з відповідачем і вся комунікація з приводу замовлення позивача велась із розрахунку, що продавцем товару виступатиме саме відповідач, рахунок на оплату товару позивачу було сформовано відповідачем, і його реквізити були передані позивачу для оплати - рахунок №25 від 26.12.2023 на суму 154 300,00 грн.

За твердженням відповідача 26.12.2023 позивач оплатив виставлений відповідачем рахунок та 30.12.2023 позивач особисто забрав оплачений товар з магазину відповідача, розташованого за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 19, ТЦ МегаСіті, нульовий поверх . На початку січня 2024 року позивач став висловлювати незадоволення придбаним товаром. 12.01.2024 позивач прибув до магазину відповідача з товаром для оформлення його повернення. Однак під час перевірки комплектності товару було виявлено істотне пошкодження зовнішнього корпусу комп`ютера, тоді як, протягом обговорення питання повернення товару позивач жодного разу не попереджав, що він пошкодив корпус. Оскільки пошкодження товару впливає на його вартість, відповідач повідомив про неможливість повернення коштів у повному розмірі та запропонував здійснити повернення товару на 1 500,00 грн менше від первісної оплати. Позивач не погодився зі зменшенням розміри суми, яка підлягала поверненню та викликав на місце поліцію, після виклику поліції позивач забрав комп`ютер на покинув магазин.

На підтвердження свої тверджень відповідач додає до відзиву скріншоти переписки із застосунку Telegram (сформовані в електронному вигляді), копію рахунку-фактури №25 від 26.12.2023 та копію видаткової накладної №25 від 26.12.2023.

Позивач не погоджується із такими доводами позивача, зазначаючи, що з долучених відповідачем скріншотів, неможливо встановити, що сторони погодили предмет договору. Долучений до відзиву рахунок на оплату № 25 від 26.12.2023 р. на суму 154 300 (сто п`ятдесят чотири тисячі триста) грн. 00 коп. містить таке найменування товару (роботи, послуги): оплата за товар, кількість товару - 1. Тобто, жодним чином не ідентифікується про який саме товар йде мова. Натомість, Відповідач долучає до відзиву також непідписану видаткову накладну № 25 від 26.12.2023 р., в якій вже є назва товарів та кількість (12 найменувань товару по 1 чи 2 шт.). Зі скріншотів переписки, мова йде про 8 найменувань товару, при цьому незрозуміло чи був такий товар отриманий взагалі. Також зазначає що, щодо ціни також містяться розбіжності у наданих відповідачем документах. Так, згідно скріну 4, мова йде про "125-130 тисяч гривень, якщо брати середні по вартості комплектуючі", у рахунку на оплату № 25 від 26.12.2023 р. сума зазначена 154 300 (сто п`ятдесят чотири тисячі триста) грн. 00 коп.

На думку позивача, з наданої переписки (скріншотів) неможливо встановити авторів цього листування. Відповідач зазначає, що контакт, з яким відбулась комунікація з приводу замовлення належить абоненту ІНФОРМАЦІЯ_1 з номером НОМЕР_1 . який, у відповідності до позовної заяви належить позивачу, а повідомлення позивачем надсилались ОСОБА_1 на номер НОМЕР_2 , при цьому відсутній скріншот, що цей номер належить даній особі. Відповідно листування вів не відповідач - ФОП Ющагін І.О., а ОСОБА_1 , тобто, третя особа. Позивач зазначає, що до відзиву не долучено підтвердження, що ОСОБА_1 є працівником відповідача.

Відповідно до статті 96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються у формі документів, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 Господарського процесуального кодексу України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для того, щоб його змінювати.

Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах.

Отже, у всіх наведених постановах Верховний Суд послідовно додержується правової позиції про те, що роздруківки електронного листування не є ані письмовими доказами, ані електронними документами (копіями електронних документів) в розумінні частини першої статті 5 Закону № 851-IV, які могли б, з урахуванням інших наявних у справі доказів, достовірно підтвердити факти укладення між сторонами договорів та їх виконання в конкретних відносинах.

Якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі.

Відповідно до відповіді Департаменту патрульної поліції у місті Києві від 08.04.2024 №618аз/4111/7/02-2024, наданого на адвокатський запит адвокату Нікітчиній, 12.01.2024 о 15 год. 30 хв., на спецлінію "102" надійшло звернення "КОНФЛІКТ", в якому заявник повідомляє що у магазині "ДРОП ЗОНА" у ТЦ Мега Сіті, працівники відмовляють у поверненні коштів за придбаний комп`ютер на суму 154 000 грн., комп`ютер в неналежній якості. Також продавець повідомляє, що йому не відомий ФОП на який сплачував кошти заявник. Згідно електронного рапорту поліцейських, які прибули на місце події було встановлено заявника ОСОБА_4 , який повідомив, що йому відмовляють у повернені коштів за придбаний комп`ютер, так як вже пройшов термін у 14 днів з моменту придбання та комп`ютер має пошкодження.

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Враховуючи наведені сторонами доводи та подані сторонами докази господарський суд дійшов до висновку, що надані відповідачем докази і пояснення на спростування наведених позивачем підстав перерахування коштів у сумі 154 300,00 грн. є більш вірогідними, ніж докази та пояснення, надані позивачем щодо безпідставного перерахування коштів у сумі 154 300,00 грн. на користь відповідача згідно платіжної інструкції №2 від 26.12.2023.

При цьому, господарський суд не приймає пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 як такі, що оформлені без дотримання вимог Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене господарський суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання позову покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Костюка Ігоря Миколайовича до Фізичної особи-підприємця Ющагіна Ігоря Олексійовича про стягнення 154 300,00 грн відмовити.

Витрати по сплаті судового збору за подання позову покласти на Фізичну особу-підприємця Костюка Ігоря Миколайовича.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 01.05.2024

Суддя Ю.А. Бажанова