РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.05.2024Справа № 910/1809/24

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП"

(04116, м. Київ, вул. Старокиївська, буд. 14;

ідентифікаційний код: 42190690)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МБС-ІНЖИНІРІНГ"

(03134, м. Київ, вул. Пшенична, буд. 9; ідентифікаційний код: 38591355)

про стягнення грошових коштів в розмірі 592 062,54 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "МБС-ІНЖИНІРІНГ" (далі-відповідач) про стягнення грошових коштів в розмірі 591 802,58 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва №910/1809/24 від 19.02.2024 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП" залишено без руху.

20.02.2024 від представника позивача надійшли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 19.02.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

14.03.2024 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в котрому визнає суму боргу у розмірі 567 654,99 грн., проти задоволення позовних вимог в частині нарахованих штрафних санкцій заперечує.

18.03.2024 позивачем подано до суду відповідь на відзив із спростуванням доводів відповідача, що наведені у відзиві.

22.03.2024 відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі до справи №911/1359/22.

25.03.2024 позивачем подано заперечення на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Відповідно до п. 5 частини 1 статті 227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За змістом наведеної норми процесуального права підставою для зупинення провадження у господарській справі є сукупність таких складових як розгляд іншої справи іншим судом, пов`язаність цієї іншої судової справи з даною господарською справою та об`єктивна неможливість розгляду останньої до вирішення судом зазначеної іншої справи.

При цьому, пов`язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, як пов`язана справа, яка розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду даної справи.

При цьому, наявність одразу обох цих обставин може бути достатньою процесуальною підставою для застосування ст. 227 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, суд зазначає, що предметом позову у даній справі стягнення заборгованості за договором про участь у балансуючій групі, а відтак, судом не встановлено неможливості встановити та оцінити обставини справи, які є предметом судового розгляду у даній справі без вирішення по суті справи №911/1359/22.

Суд вважає, що в даній справі існує об`єктивна можливість за наявними у справі доказами встановити факти та оцінити обставини, що входять до предмету доказування у даній справі №910/1809/24, а тому з огляду на викладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 4 статті 70 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що купівля-продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, здійснюється між стороною, відповідальною за баланс, та оператором системи передачі за договором про врегулювання небалансів.

Частиною 7 статті 70 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що у рамках балансуючої групи сторона, відповідальна за баланс балансуючої групи, здійснює купівлю та продаж електричної енергії в обсязі небалансів електричної енергії, обумовлених такими учасниками балансуючої групи, на договірних засадах.

01.03.2023 між ТОВ «ЕТГ» та ТОВ «МБС-ІНЖИНІРІНГ» укладено договір №БГ-23/0696 про участь у балансуючій групі, далі за текстом «Договір» додається).

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що ТОВ «ЕТГ», як сторона відповідальна за баланс (СВБ), зобов`язується нести фінансову відповідальність за небаланси електричної енергії балансуючої групи перед оператором системи передачі (ОСП), а ТОВ «МБС-ІНЖИНІРІНГ», як Учасник балансуючої групи, зобов`язується нести фінансову відповідальність за свої небаланси перед ТОВ «ЕТГ».

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що його ціна складається із сум:

Вартості електричної енергії для врегулювання позитивних небалансів Учасника балансуючої групи;

Вартості електричної енергії для врегулювання негативних небалансів Учасника балансуючої групи;

Вартості послуг СВБ з адміністрування фінансової гарантії Учасника.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що обсяги купівлі-продажу електричної енергії, продані однією Стороною і куповані іншою Стороною з метою врегулювання небалансів, визначаються в Акті купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів, який оформлюється Сторонами в порядку, визначеному цим Договором.

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що в період з 16 по 20 число місяця включно, наступного за розрахунковим місяцем, СВБ формує та надає Учаснику балансуючої групи підписаний зі своєї сторони Акт купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів за розрахунковий місяць. Кількість примірників Акту купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів залежить від форми їх підписання: на паперовому носії інформації - 2 примірники, у разі використання КЕП - 1 примірник.

Пунктом 5.5. Договору передбачено, що Учасник балансуючої групи підписує Акт купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів за розрахунковий місяць та повертає примірник підписаного акту на адресу СВБ протягом одного робочого дня з моменту отримання акту від СВБ.

Пунктом 5.4. Договору передбачено, що Акт купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів за відповідний розрахунковий місяць є підставою для здійснення Сторонами розрахунків за придбану електричну енергію.

Пунктом 7.3. Договору передбачено, що вартість електричної енергії, яка придбана згідно Акту купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів за розрахунковий місяць, підлягає оплаті Учасником протягом 3 (трьох) банківських днів з дати направлення СВБ Учаснику вказаного Акту в онлайн сервісі електронного документообігу «Вчасно», а в разі відсутності Учасника у вказаному сервісі - з дати направлення вказаного Акту (в т.ч. його сканованої копії) на електронну пошту Учасника, зазначену в реквізитах Договору.

На виконання умов Договору Позивач направив Відповідачу у Сервісі «Вчасно»:

Акт №ВН-2023/11-38591355 від 30.11.2023 купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів у листопаді 2023 року на суму 431 655,62 грн. з ПДВ, який підписано Відповідачем у Сервісі «Вчасно», що підтверджується відповідною квитанцією Сервісу, з граничним строком оплати до 20.12.2023 включно згідно п.7.3. Договору.

Відповідач здійснив часткову оплату придбаної у листопаді 2023 року електричної енергії для врегулювання небалансів згідно платіжних інструкцій АБ «УКРГАЗБАНК» №1392 від 16.01.2024 на суму 350 000,00 грн. та №1393 від 22.01.2024 на суму 16 665,62 грн.

Акт №ВН-2023/12-38591355 від 31.12.2023 купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів у грудні 2023 року на суму 502 664,99 грн. з ПДВ, який підписано Відповідачем у Сервісі «Вчасно», що підтверджується відповідною квитанцією Сервісу, з граничним строком оплати до 19.01.2024 включно згідно п.7.3. Договору.

Відповідач не здійснював оплату вартості електричної енергії для врегулювання небалансів за цим актом.

Враховуючи наведене, сума заборгованості Відповідача перед Позивачем становить 567 654,99 грн. з ПДВ, з яких:

64 990,00 грн. з ПДВ сума заборгованості за Актом №ВН-2023/11-38591355 від 30.11.2023 купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів у листопаді 2023 року (431 655,62 грн. - 350 000,00 грн. - 16 665,62 грн.);

502 664,99 грн. з ПДВ сума заборгованості за Актом №ВН-2023/12-38591355 від 31.12.2023 купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів у грудні 2023 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що спір виник у зв`язку з тим, що відповідач, у порушення умов Договору, не сплатив вартість електричної енергії для врегулювання небалансів у листопаді-грудні 2023, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість в розмірі 567 654,99 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Із змісту ст. 525 ЦК України випливає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Як вже зазначалось, позивачем були надані відповідачу послуги за договором про участь у балансуючій групі, однак відповідач за вказані послуги не розрахувався, внаслідок чого у останнього перед позивачем виникла заборгованість із оплати вартості електричної енергії для врегулювання небалансів у листопаді-грудні 2023 в розмірі 567 654,99 грн. Доказів на спростування вказаної заборгованості відповідача перед позивачем матеріали справи не містять.

За наведених обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, враховуючи, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, факт наявності заборгованості відповідача за договором останнім не заперечується, доказів їх сплати суду не надано, у той час як розмір відповідно заявленої до стягнення заборгованості у розмірі 567 654,99 грн. позивачем доведено у повному обсязі, господарський суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача вказаної суми заборгованості підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 21 952,36 грн. - пені, 2 195,23 грн. - 3 % річних та 259,96 грн. - інфляційних втрат.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Відповідно до п. 9.2. Договору у разі порушення строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Судом перевірено наведений у позовній заяві розрахунок пені та визнано його арифметично вірним.

За таких обставин, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 21 952,36 грн.

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку розрахунку суми 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про те, що нарахування здійснено вірно.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача 2 195,23 грн. - 3 % річних та 259,96 грн. - інфляційних втрат.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аргументи та заперечення відповідача проти задоволення позову в частині нарахування штрафних санкцій суд розглянув та відхилив, як такі що не спростовують заявлених позовних вимог.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Водночас, оскільки сума основного боргу визначається відповідачем, відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Що стосується повернення позивачу сплаченого судового збору, суд зазначає, що згідно з частиною 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на вищенаведене, суд зазначає, що поверненню позивачу з державного бюджету підлягає 50 % сплаченого останнім при зверненні до суду судового збору, що становить 3552,37 грн.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 130, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МБС-ІНЖИНІРІНГ" (03134, м. Київ, вул. Пшенична, буд. 9; ідентифікаційний код: 38591355) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП" (04116, м. Київ, вул. Старокиївська, буд. 14; ідентифікаційний код: 42190690) заборгованість у розмірі 567 654,99 грн, пені у розмірі 21 952,36 грн., 3 % річних у розмірі 2 195,23 грн., інфляційних втрат у розмірі 259,96 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3552,38 грн.

3. Повернути Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП" (04116, м. Київ, вул. Старокиївська, буд. 14; ідентифікаційний код: 42190690) з Державного бюджету України судового збору у сумі 3552,37 грн., який було сплачено на підставі платіжного доручення №301 від 14.02.2024 на загальну суму 7101,63 грн.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов