ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2024 р. м. Київ Справа № 911/3599/23

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В. за участю секретаря судового засідання Друккера Д.Д., дослідивши матеріали справи

За позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до Фастівської міської ради

про звернення стягнення на предмет іпотеки

Учасники судового процесу:

від позивача: Абібулаєва Т.Г.;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Господарського суду Київської області із позовною заявою до Фастівської міської ради, у якій просить суд звернути стягнення на нерухоме майно: вбудоване нежитлове цокольне приміщення, яке розташоване за адресою: Київська обл., м. Фастів, вул. Строкова, 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 140), що належить на праві власності Фастівській міській раді, в рахунок погашення заборгованості фізичної особи-підприємця Федотової Людмили Едуардівни перед Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором № KIF0SM059 від 14.08.2008 в розмірі 1 065 210,33 грн, яка складається з 509 373,31 грн заборгованості за тілом кредиту, 426 914,45 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 128 888,57 грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 34,00 грн додаткових витрат банку, пов`язаних з виконанням кредитного договору, шляхом його продажу на електронному аукціоні.

Ухвалою Господарського суду Київської області у справі № 911/3599/23 від 12.12.2023 позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишено без руху.

19.12.2023 від позивача надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 12.12.2023.

Враховуючи те, що суддя Сокуренко Л.В, починаючи з 20.12.2023 до 28.12.2023 включно перебувала у відпустці, питання щодо відкриття провадження у справі було вирішено після виходу судді на роботу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.01.2024 відкрито провадження у справі № 911/3599/23 та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Надано відповідачу строк для подачі відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. Призначено підготовче засідання у справі на 18.01.2023.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 03.01.2024 була направлена відповідачу на його електронний кабінет.

Ухвала про відкриття провадження у справі була доставлена відповідачу в його електронний кабінет 03.01.2024, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Відтак, в силу п. 2, ч. 6, ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи вважається днем вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

18.01.2024 у підготовче засідання з`явились представники сторін та надали усні пояснення по справі. Суд з`ясував у представника відповідача намір подати відзив на позовну заяву, представник відповідача просив суд надати час для подачі відзиву на позов.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.04.2024 відкладено підготовче засідання у справі № 911/3599/23 на 22.02.2024, про що занесено до протоколу судового засідання.

22.02.2024 у підготовче засідання з`явився представник позивача та надав усні пояснення по справі. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явися, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час підготовчого засідання був повідомлений належним чином. Судом з`ясовано думку представника позивача щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Представник позивача не заперечував.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.02.2024 вирішено закрити підготовче провадження у справі № 911/3599/23 та призначити справу до судового розгляду по суті на 21.03.2024, про що занесено до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення відповідача про дату та час призначеного судового засідання, судом складено ухвалу-повідомлення від 22.02.2024 та направлено останню відповідачу в його електронний кабінет.

21.03.2024 в судове засідання з`явився представник позивача та надав усні пояснення по суті спору. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, про розгляд справи судом був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 21.03.2024 представник позивача виступив з вступною промовою. В судовому засіданні судом також встановлено обставини справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.03.2024 відкладено судове засідання у справі № 911/3599/23 на 17.04.2024 перед дослідженням доказів, про що занесено до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення відповідача про дату та час судового засідання, судом складено ухвалу-повідомлення від 21.03.2024 та направлено останню відповідачу в його електронний кабінет.

17.04.2024 в судове засідання з`явився представник позивача та надав усні пояснення по суті спору відповідно до яких позовні вимоги підтримував в повному обсязі та просив суд позов задовольнити, посилаючись на наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 14.08.2008 між банком та фізичною особою-підприємцем Федотовою Людмилою Едуардівною було укладено кредитний договір № KIF0SM059, відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у межах суми 600000 грн на термін і на умовах, передбачених у даному договорі, а позичальник зобов`язався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені даним договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно з цим договором в повному обсязі. Як зазначив позивач, банк надав позичальнику кредит у розмірі, що не перевищує суму, передбачену умовами кредитного договору. За ствердженням позивача, одночасно з укладенням кредитного договору, 14.08.2008 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між позивачем і ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку належне йому на праві власності майно вбудоване нежитлове цокольне приміщення, загальною площею 131 кв. м (реєстраційний номер об`єкта права власності 23988061), за рахунок якого у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань, позивач переважно перед іншими зможе одержати задоволення своїх вимог. Відповідно до пункту 12 договору іпотеки сторони узгодили, що вартість предмета іпотеки складає 660000,00 грн; вказана сума складає ціну позову.

Як зазначив позивач, 25.07.2013 ОСОБА_1 (позичальник та іпотекодавець) померла, проте на момент смерті позичальник не виконав всіх взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим за вищевказаним кредитним договором залишилась заборгованість в загальній сумі 1 065 210,33 грн. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області у справі № 381/1689/19 від 09.08.2019 визнано відумерлою спадщину, а саме вбудоване нежитлове цокольне приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належала померлій ОСОБА_1 . Передано вбудоване нежитлове цокольне приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , як відумерлу спадщину у власність територіальній громаді Фастівській міській раді Київської області. В подальшому, 13.06.2023 рішенням Господарського суду Київської області у справі № 911/508/23 визнано незаконною бездіяльність Фастівської міської ради щодо нездійснення державної реєстрації права власності за Фастівською міською радою вбудованого нежитлового цокольного приміщення, яке розташоване за адресою: Київська обл., м. Фастів, вул. Строкова, 2, що належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 та яке (майно) визнано судом відумерлою спадщиною. Зобов`язано Фастівську міську раду здійснити державну реєстрацію права власності за Фастівською міською радою зазначеного нерухомого майна. При цьому позивач наголосив на тому, у зазначених рішеннях судами встановлено факт укладення кредитного договору та договору іпотеки, факт видачі кредиту, факт порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором та факт наявності заборгованості за кредитом. Відповідно до пояснень позивача, 20.10.2023 право власності на вбудоване нежитлове цокольне приміщення, яке розташоване за адресою: Київська обл., м. Фастів, вул. Строкова, 2 зареєстровано за Фастівською міською радою.

З урахуванням зазначеного вище, позивач стверджував, що Фастівська міська рада, як власник відумерлого майна позичальника, на підставі ст. 23 Закону України «Про іпотеку» набула статусу іпотекодавця, має всі його права та несе всі обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. У зв`язку із цим позивач просить суд звернути стягнення на нерухоме майно: вбудоване нежитлове цокольне приміщення, яке розташоване за адресою: Київська обл., м. Фастів, вул. Строкова, 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 140), що належить на праві власності Фастівській міській раді, в рахунок погашення заборгованості фізичної особи-підприємця Федотової Людмили Едуардівни перед Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором № KIF0SM059 від 14.08.2008 в розмірі 1065210,33 грн, яка складається з 509 373,31 грн заборгованості за тілом кредиту, 426914,45 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 128888,57 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 34,00 грн додаткових витрати банку, пов`язаних з виконанням кредитного договору, шляхом його продажу на електронному аукціоні.

17.04.2024 в судове засідання представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, про розгляд справи судом був повідомлений належним чином.

Наразі суд зазначає, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст. 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004 Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «ЮніонЕліментаріяСандерс проти Іспанії» (AlimentariaSanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 17.04.2024 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши усні пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області

ВСТАНОВИВ:

14.08.2008 між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (наразі Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») (далі банк, позивач) та фізичною особою-підприємцем Федотовою Людмилою Едуардівною (далі позивальник) було укладено кредитний договір № KIF0SM059 (далі кредитний договір), за змістом п. 1.1 якого у рамках програми мікрокредитування, при наявності вільних коштів, банк зобов`язується надали позичальникові кредит в межах суми кредитування, зазначеної в п. 1.2 договору, на термін і на умовах, передбачених у даному договорі, а позичальник зобов`язується повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені даним договором терміни, а також виконати інші зобов`язання із цим договором в повному обсязі.

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, сума кредиту: 600 000,00 гривень.

Пунктом 1.3 договору встановлено термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до графіка погашення кредиту (додаток № 1 до даного договору), але не пізніше 14.08.2018.

Додатком № 1 до договору є графік погашення кредиту, відсотків і винагороди, який визначає порядок та терміни погашення кредиту, сплати відсотків і винагороди за користування кредитом. Вказаний додаток є невід`ємною частиною кредитного договору (копія наявна в матеріалах справи).

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору, кредит надається на наступі цілі: поповнення основних засобів.

Пунктами 2.2.2-2.2.4 кредитного договору, позичальник зобов`язується, зокрема сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до пп. 2.3.1, 2.3.2, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.11, 4.12 цього договору, а також відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, що зазначені в додатку № 1 до цього договору; здійснювати погашення кредиту в дату сплати відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, що зазначені в додатку № 1 до даного договору з урахуванням п. 4.11 даного договору; повну сплату відсотків і винагороди зробити не пізніше дня фактичного повного погашення кредиту.

Згідно з п. 3.1 договору, виконання зобов`язань позичальника за даним договором забезпечується всіма основними та відповідальними особами позичальника, а також договором іпотеки № 2838 від 14.08.2008, договором застави майна № KIF0SM059/Z від 14.08.2008, договором поруки № KIF0SM059/Р від 14.08.2008.

За змістом п. 4.1 кредитного договору, за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунка до дати погашення кредиту згідно пп. 1.3, 2.2.3, 2.3.2, 2.3.3, 2.3.6, 2.3.9, 2.4.1, 4.11 цього договору, а також графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди, який наведений у додатку № 1 до даного договору, позичальник сплачує відсотки у розмірі 24 % річних.

Сплата відсотків за користування кредитом, передбаченим п. 4.1 договору, здійснюється в дату сплати відсотків (кожного поточного місяця), відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків винагороди, що наведений у додатку № 1 до даного договору. При несплаті відсотків у зазначений термін, вони вважаються простроченими (п. 4.2 кредитного договору).

Відповідно до пп. 4.3-4.6 кредитного договору, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.11 даного договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 50% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Сплата відсотків за користування кредитом, передбачених п. 4.3 даного договору, здійснюється до 15 числа кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання договору.

Позичальник сплачує банку винагороду за відкриття позичкового рахунка в розмірі 12 000,00 грн в день укладення даного договору. Нарахування здійснюється в день сплати.

Позичальник сплачує банку: - винагороду за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,5% від суми кредиту. Винагорода може бути сплачена як одноразово при першому погашенні відсотків по кредиту на дату, зазначену в графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток № 1 до договору), так і щомісяця в дату сплати відсотків по кредиту, зазначену в графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток № 1 до даного договору).

Згідно з п. 4.8 кредитного договору, зобов`язання по даному кредитному договору виконуються в наступній послідовності: 1) витрати банку, пов`язані з виконанням договору (по заставі, витрати на оплату послуг адвоката; 2) неустойка (штраф, пеня); 3) прострочена винагорода; 4) винагорода; 5) прострочені відсотки; 6) відсотки; 7) прострочений кредит; 8) кредит, якщо інше не передбачено п. 8.5 даного договору.

При непогашенні кредиту в термін, встановлений графіком погашення кредиту, відсотки винагороди (додаток № 1 до договору), а також пп. 2.3.3, 4.12 даного договору, заборгованість в частині вчасно погашеної суми кредиту вважається простроченою, на залишок заборгованості простроченій сумі кредиту розрахунок відсотків здійснюється відповідно до п. 4.3 даного договору з дні виникнення простроченої заборгованості (п. 4.9 кредитного договору).

Відповідно до п. 4.10 кредитного договору, нарахування відсотків (у тому числі передбачених п. 4.4) по кредиту здійснюється на дату сплати відсотків, відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невід`ємним додатком до даного договору. При цьому відсотки нараховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з кількості днів у році 360 днів. День сплати в часовий інтервал розрахунку відсотків не включаються.

За змістом п. 6.1 кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток 1 до договору), а також пп. 2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 2.4.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 цього договору, строків повернення кредиту, передбачених графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток 1 до договору), а також пп. 1.3, 2.2.3, 2.3.3 цього договору, винагороди, передбаченої пп. 4.5, позичальник сплачує банку за кожен день порушення пеню у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожний ден прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Сплата пені здійснюється в гривні.

Нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов`язань, передбачених пп. 6.1, 6.2, 6.3 договору здійснюється протягом 3 (трьох) років від дня, коли це зобов`язання повинне було бути виконане позичальником.

Відповідно до п. 2.3.12 кредитного договору, банк має право за своїм розсудом у випадку смерті позичальника припинити дію даного договору датою одержання документів про смерть позичальника, при цьому нарахування відсотків припиняється наступного дня після вищевказаної дати одержання документів про смерть.

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору, договір набирає чинності з моменту підписання його обома сторонами і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором.

Суд встановив, що банк, на виконання кредитного договору, надав позичальнику кредит у розмірі, що не перевищує суму передбачену умовами кредитного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи заявами на видачу готівки № 4 від 14.08.2008 на суму 566000,00 грн та № 5 від 14.08.2008 на суму 33966 грн, а також банківською випискою по рахунку ФОП Федотової Л.Е. за період з 01.01.2000 до 28.11.2023.

14.08.2008, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем (далі іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (далі іпотекодавець) було укладено договір іпотеки № 2838 (далі договір іпотеки), предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку майна, зазначеного в п. 7 цього договору, в забезпечення виконання зобов`язань ФОП Федотової Людмили Едуардівни (позичальник) перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, та (або) невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами позичальника та (або) іпотекодавця.

Відповідно до п. 2 договору іпотеки, за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника, що випливають з кредитного договору від 14.08.2008 року № KIF0SM059 (кредитний договір), з: - повернення кредиту в сумі 600 000,00 грн, що надається у формі мікрокредиту у термін до 14.08.2018; - сплати процентів за користування кредитом у розмірі 24 % річних починаючи з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту, у дату сплати процентів, якою є 15-е число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання кредитного договору. Якщо повне погашення кредиту здійснюється в дату, яка відрізняється від вказаної в цьому пункті, то останньою датою погашення процентів, нарахованих від попередньої дати погашення до дня фактичного повного погашення кредиту, є дата фактичного погашення кредиту; - сплати процентів за користування кредитом у разі несвоєчасного погашення кредиту у розмірі 50 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту, у дату сплати процентів, якою с 15-е число кожного поточного місяця. Якщо повне погашення кредиту здійснюється в дату, яка відрізняється від вказаної в цьому пункті, то останньою датою погашення таких процентів, нарахованих від попередньої дати погашення до дня фактичного повного погашення кредиту, с дата фактичного погашення кредиту; - сплати винагороди, за відкриття позичкового рахунку, в розмірі 12 000,00 грн в день укладання кредитного договору; - сплати винагороди, за розрахунково-касове обслуговування, у розмірі 0,5 % від суми мікрокредиту, сплачується в чергову дату сплати процентів згідно додатку до кредитного договору № 1; при достроковому погашенні кредиту позичальник в день такого погашення сплачує банку різницю між підсумком і раніше виплаченими сумами винагороди; - сплати винагороди, за зобов`язання надати кредит, у розмірі 0,00 % річних; при достроковому погашенні кредиту сплати винагороди, за користування кредитом, в розмірі 0,00 % від суми кредиту, яка погашається достроково, в день такого погашення; - сплати пені, у порядку та розмірі, визначених п. 6.1 кредитного договору; - сплати штрафу, в розмірі 2 % від суми отриманого кредиту, за кожний випадок порушення зобов`язань, передбачених п. 6.2 кредитного договору; - сплати штрафу, в розмірі 5 % від суми кредиту, використаної не за цільовим призначенням.

Згідно з п. 4 договору іпотеки, іпотекою за цим договором також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: - витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за кредитним договором і зверненням стягнення на предмет іпотеки; - витрат на утримання і збереження предмету іпотеки; - витрат на страхування предмету іпотеки, якщо витрати на страхування предмету іпотеки зроблені іпотекодержателем; - збитків, завданих порушенням іпотекодавцем умов цього іпотечного договору; - витрат по реєстрації предмету іпотеки в Державному реєстрі іпотек, витрат по внесенню змін в запис у Державному реєстрі іпотек, витрат по виключенню запису про реєстрацію предмету іпотеки з Державного реєстру іпотек, а також по нотаріальному посвідченню цього договору, та всіх додаткових угод до нього, якщо такі витрати зроблені іпотекодержателем; - штрафних санкцій.

Пунктом 7 договору іпотеки визначено, що в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, іпотекодавець надав в іпотеку належно йому на праві власності, а саме вбудоване нежитлове цокольне приміщення загальною площею 131,0 кв. м. Майно зареєстровано у встановленому законом порядку як окремий виділений в натурі об`єкт права власності за реєстраційним номером 23988061. Майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями. Майно та усі його приналежності знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення майна: нежитлова нерухомість. Майно є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу комунального майна шляхом викупу, посвідченого 29.07.2008 р., приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області Чернишовою О.А., реєстровий № 2551, зареєстрованим у Фастівському МБТІ 31.07.2008 року, книга № 2, номер запису 462.

Майно з усіма його приналежностями складають предмет іпотеки за цим договором (п. 8 договору іпотеки).

В пункті 12 договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 660 000,00 грн.

Відповідно до підп. 13.3 п. 13.3 договору іпотеки, іпотекодавець засвідчує, що на момент укладення цього договору на підставах, передбачених чинним законодавством, на предмет іпотеки може бути звернене стягнення.

Підпунктом 18.8 пункту 18.8 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання позичальником якого-небудь із зобов`язання, передбаченого кредитним договором, воно не буде виконано.

У разі порушення іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання всіх зобов`язань за кредитним договором, а в разі невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань за кредитним договором у випадках: - порушення позичальником якого-небудь із зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору; - порушення іпотекодавцем якого-небудь із зобов`язань, передбачених цим договором; - виявлення іпотекодержателем погіршення стану предмета іпотеки та (або) нецільового використання предмету іпотеки, або зменшення вартості предмету іпотеки понад норми нормального фізичного зносу, або фактичної часткової відсутності предмету іпотеки; - порушення господарським судом справи про відновлення неплатоспроможності чи визнання банкрутом позичальника, чи при визнання недійсними установчих документів позичальника, чи про скасування державної реєстрації позичальника; - прийняття власником або компетентним органом рішення про ліквідацію позичальника; - встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться в кредитному договорі або в цьому договору; - припинення (реорганізації, ліквідації) юридичної особи позичальника; - смерті іпотекодавця; - порушення кримінальної справи відносно іпотекодавця.

Відповідно до п. 24 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених пп. 18.6, 18.8.1, 18.8.2, 18.8.3, 18.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. В разі продажу предмету іпотеки на публічних торгах іпотекодержатель відповідно до Закону «Про оподаткування прибутку підприємств» здійснює реалізацію предмета іпотеки у порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів № 1448 від 22.12.1997 року, якщо інше не передбачене законодавством, на день реалізації предмету іпотеки. При зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку сторони погодились, що початкова ціна предмету іпотеки встановлюється в розмірі 100 % від вартості, яка зазначена в п. 12 цього договору. Іпотекодержатель має право реалізувати предмет іпотеки за ціною вище, ніж зазначена в цьому пункті.

Реалізація предмету іпотеки здійснюється відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України (п. 25 договору іпотеки).

Згідно з п. 30 договору іпотеки, термін дії договору до повного виконання позичальником та іпотекодержателем зобов`язань за кредитним договором, та всім додатковим угодам до нього.

Вказаний договір іпотеки підписаний уповноваженими представниками іпотекодавця та іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області Чернишовою О.А. та зареєстровано в реєстрі 14.08.2008 за № 2838 (копія договору наявна в матеріалах справи).

Судом встановлено, що 25.07.2013 ОСОБА_1 (позичальник, іпотекодавець) померла, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом серії НОМЕР_1 від 26.07.2013, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області.

Проте, як зазначив позивач, станом на момент смерті ОСОБА_2 остання, як позичальник за кредитним договором, не виконала взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку із чим за кредитним договором № KIF0SM059 від 14.08.2008 залишилась непогашена заборгованість у загальному розмірі 1065210,33 грн.

За ствердженням позивача, в порушення відповідних умов кредитного договору № KIF0SM059 від 14.08.2008 та приписів законодавства ФОП Федотова Л.Е. зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку із чим станом на дату звернення позивачем до суду із даним позовом за кредитним договором № KIF0SM059 залишилась заборгованість у загальному розмірі 1065210,33 грн, з якої 509373,31 грн заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 426914,45 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 128888,57 грн заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та 34,00 грн додаткових витрати банку, пов`язаних з виконанням кредитного договору.

На підтвердження вказаних відомостей позивач долучив до позовної заяви банківські виписки по рахунку ФОП Федотової Л.Е. за період з 01.01.2000 до 28.11.2023.

Разом з цим судом встановлено, що на розгляді Фастівського міськрайонного суду Київської області перебувала справа № 381/2928/15-4 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до Фастівської міської ради про зобов`язання Фастівської міської ради як органу місцевого самоврядування звернутися до Фастівського міськрайонного суду Київської області з заявою про визнання спадщини ОСОБА_1 відумерлою та прийняти вбудоване цокольне приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у власність Фастівської міської ради.

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02.12.2015 у справі № 381/2928/15-а позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до Фастівської міської ради про зобов`язання вчинити дії задоволено. Зобов`язано Фастівську міську раду звернутися до Фастівського міськрайонного суду Київської області із заявою про визнання спадщини померлої ОСОБА_1 , відумерлою та прийняти вбудоване нежитлове цокольне приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у власність Фастівської міської ради.

Фастівський міськрайонний суд Київської області у своїй постанові від 02.12.2015 у справі № 381/2928/15-а, зокрема встановив обставину того, що 14.08.2008 між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», ФОП ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №KIF0SM059, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 600000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.08.2018, а також обставину укладення між сторонами 14.08.2008 в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором договору іпотеки, згідно п. 7 якого позичальник надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: вбудоване нежитлове цокольне приміщення яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит в розмірі 600 000,00 грн.

Також суд встановив, що на розгляді Фастівського міськрайонного суду Київської області перебувала справа № 381/1689/19 за заявою територіальної громади м. Фастова в особі Фастівської міської ради, заінтересована особа: ПАТ КБ «ПриватБанк», про визнання спадщини відумерлою.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09.08.2019 у справі № 381/1689/19 заяву територіальної громади м. Фастова в особі Фастівської міської ради, заінтересована особа: ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання спадщини відумерлою задоволено. Визнано відумерлою спадщину, а саме: вбудоване нежитлове цокольне приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належало померлій ОСОБА_1 . Передано вбудоване нежитлове цокольне приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , як відумерлу спадщину у власність територіальній громаді Фастівській міській раді Київської області.

Постанова Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02.12.2015 у справі № 381/2928/15-а та рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09.08.2019 у справі № 381/1689/19 в апеляційному порядку не оскаржувалась та станом на дату розгляду даної справи набрали законної сили.

Крім того суд встановив, що на розгляді Господарського суду Київської області перебувала справа № 911/508/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Фастівської міської ради (про визнання незаконною бездіяльність ради щодо не здійснення державної реєстрації права власності за Фастівською міською радою вбудованого нежитлового цокольного приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та яке (майно) визнано судом відумерлою спадщиною та зобов`язати відповідача здійснити державну реєстрацію права власності за Фастівською міською радою вбудованого нежитлового цокольного приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.06.2023 у справі № 911/508/23 позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до Фастівської міської ради про визнання незаконною бездіяльність міської ради та зобов`язання здійснити державну реєстрацію права власності задоволено. Визнано незаконною бездіяльність Фастівської міської ради щодо не здійснення державної реєстрації права власності за Фастівською міською радою вбудованого нежитлового цокольного приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та яке (майно) визнано судом відумерлою спадщиною. Зобов`язано Фастівську міську раду здійснити державну реєстрацію права власності за Фастівською міською радою вбудованого нежитлового цокольного приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Господарський суд Київської області у своєму рішенні від 13.06.2023 у справі № 911/508/23 встановив, що між банком та ФОП Федотовою Л.Е. було укладеного кредитний договір від 14.08.2008 № KIF0SM059, відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у межах суми: 600000 грн. на термін і на умовах, передбачених у даному договорі, а позичальник зобов`язався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені даним договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно з цим договором в повному обсязі. Банк надав позичальнику кредит у розмірі, що не перевищує суму передбачену умовами кредитного договору, що підтверджується заявами на видачу готівки: від 14.08.2008 № 4 на суму 566000 грн від 14.08.2008 № 5 на суму 33966 грн. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем іпотекодержатель і ОСОБА_1 іпотекодавець було укладено договір від 14.08.2008 № 2838, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: вбудоване нежитлове цокольне приміщення, загальною площею 131 кв. м (реєстраційний номер об`єкта права власності 23988061), за рахунок якого у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань іпотекодержатель переважно перед іншими зможе одержати задоволення своїх вимог.

Рішення Господарського суду Київської області від 13.06.2023 у справі № 911/508/23 в апеляційному порядку не оскаржувалась та відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 21.07.2023.

Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Наведеної позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 30.01.2013 по справі № 5020-660/2012 та від 06.03.2014 по справі № 910/11595/13.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 міститься висновок, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Отже, вищенаведена постанова Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02.12.2015 у справі № 381/2928/15-а, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09.08.2019 у справі № 381/1689/19 та рішення Господарського суду Київської області від 13.06.2023 у справі № 911/508/23, які набрали законної сили, мають преюдиціальне значення, а встановлені ними факти повторного доведення не потребують.

Суд встановив, що 20.10.2023 державним реєстратором виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області Гороховою О.В. проведено державну реєстрацію за Фастівською міською радою права власності на закінчений будівництвом об`єкт нежитлове приміщення, загальною площею 131 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , номер об`єкта в РПВН 23988061; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 140, що підтверджується наявною в матеріалах справи інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 352481551 від 31.10.2023.

Отже суд встановив, що станом на дату розгляду даної справи власником вбудованого нежитлового цокольного приміщення загальною площею 131 кв. м, яке розташоване за адресою: Київська обл., м. Фастів, вул. Строкова, 2, та яке є предметом договору іпотеки № 2838 від 14.08.2008, є Фастівська міська рада.

З урахуванням зазначеного вище, позивач стверджує, що Фастівська міська рада, як власник відумерлого майна позичальника, на підставі ст. 23 Закону України «Про іпотеку» набула статусу іпотекодавця, має всі його права та несе всі обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. У зв`язку із цим позивач просить суд звернути стягнення на нерухоме майно: вбудоване нежитлове цокольне приміщення, яке розташоване за адресою: Київська обл., м. Фастів, вул. Строкова, 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 140), що належить на праві власності Фастівській міській раді, в рахунок погашення заборгованості фізичної особи-підприємця Федотової Людмили Едуардівни перед Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором № KIF0SM059 від 14.08.2008 в розмірі 1065210,33 грн, яка складається з 509373,31 грн заборгованості тілом кредиту, 426 914,45 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 128 888,57 грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 34,00 грн додаткових витрат банку, пов`язаних з виконанням кредитного договору, шляхом його продажу на електронному аукціоні.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 15 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України).

За приписами частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У частині 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначені способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Аналогічні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/876/16, від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340.

За змістом п. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як було встановлено судом раніше, 14.08.2008 між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (наразі Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») та фізичною особою-підприємцем Федотовою Людмилою Едуардівною було укладено кредитний договір № KIF0SM059.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги кредитний договір № KIF0SM059 від 14.08.2008, як належну підстави, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у банка та позичальника взаємних цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та фізичною особою-підприємцем Федотовою Людмилою Едуардівною правочину, суд встановив, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є кредитним договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджується, що банк належним чином виконав зобов`язання за кредитним договором та надав позичальнику (ФОП Федотовій Л.Е.) кредит у розмірі, що не перевищує суму, передбачену умовами кредитного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи заявами на видачу готівки № 4 від 14.08.2008 на суму 566000,00 грн та № 5 від 14.08.2008 на суму 33966 грн, а також банківською випискою по рахунку ФОП Федотової Л.Е. за період з 01.01.2000 до 28.11.2023.

Обставина належного виконання банком зобов`язань за кредитним договором № KIF0SM059 від 14.08.2008 також встановлена постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02.12.2014 у справі № 381/2928/15-а та рішенням Господарського суду Київської області від 13.06.2023 у справі № 911/508/23.

Статтею 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ч. 1, 3 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За умовами частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України).

Як передбачено частинами 1-3 статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Отже, за кредитним договором обов`язку позикодавця (кредитодавця) передати позичальнику грошові кошти кореспондує обов`язок позичальника повернути позикодавцю (кредитодавцю) грошові кошти або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (при наданні позики), а також сплатити проценти, якщо це передбачено договором.

З огляду на наведене, кредитний договір вважається виконаними в момент повернення позичальником грошових коштів такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості (при наданні позики), а також сплати процентів, якщо це передбачено договором.

За умовами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Як було встановлено судом раніше та передбачено в п. 1.3 договору, термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до графіка погашення кредиту (додаток № 1до даного договору), але не пізніше 14.08.2018.

Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди також визначено, що останній платіж за кредитним договором повинен бути здійснений 14.08.2018.

Судом було встановлено, що 25.07.2013 позичальник ОСОБА_1 , померла, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом серії НОМЕР_1 від 26.07.2013, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області.

Проте, як зазначив позивач, станом на момент смерті ОСОБА_2 остання, як позичальник за кредитним договором, не виконала взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку із чим за кредитним договором № KIF0SM059 від 14.08.2008 залишилась непогашена заборгованість в загальному розмірі 1 065 210,33 грн.

Судом встановлено, що позичальник, в порушення взятих на себе зобов`язань, належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконав та не сплатив банку відповідно до графіка погашення кредиту тіло кредиту, винагороду та відсотки за користування кредитом, у зв`язку із чим станом на дату звернення позивачем до суду із даним позовом за кредитним договором № KIF0SM059 від 14.08.2008 залишилась непогашена заборгованість в загальному розмірі 1 065 210,33 грн, з якої 509 373,31 грн заборгованості за кредитом (тілом кредиту), 426 914,45 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 128 888,57 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором та 34,00 грн додаткових витрат банку, пов`язаних з виконанням кредитного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунку ФОП Федотової Л.Е. за період з 01.01.2000 до 28.11.2023.

Протилежного суду не доведено, доказів належного виконання позичальником умов кредитного договору та повернення кредитних коштів в порядку та строки, погоджені сторонами в кредитному договорі, матеріали справи не містять.

Суд також враховує, що банком здійснено нарахування процентів за користування кредитними коштами відповідно до п. 2.3.14 кредитного договору, за змістом якого нарахування відсотків припиняється наступного дня після вищевказаної дати одержання документів про смерть.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки позичальник належним чином не виконав зобов`язання з повернення кредитних коштів в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, позичальник є таким, що допустив прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 608 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Суд зазначає, що своєю природою зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами не є такими, що нерозривно пов`язані з особою позичальника.

Згідно з ч. 1 ст. 528 Цивільного кодексу України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час укладання кредитного договору та договору іпотеки) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Приписами статті 572 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час укладання кредитного договору та договору іпотеки) визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За змістом ч. 1 ст. 574 Цивільного кодексу України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 575 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на час укладання кредитного договору та договору іпотеки) іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на дату укладання договору іпотеки) іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

Приписами статті 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Іпотека, як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання, є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна.

Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від зміни права власності на це майно.

Як було встановлено судом раніше, 14.08.2008, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем (банк, іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (позичальник, іпотекодавець) було укладено договір іпотеки № 2838, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку майна, зазначеного в п. 7 цього договору, в забезпечення виконання зобов`язань ФОП Федотової Людмили Едуардівни (далі позичальник) перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, та (або) невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами позичальника та (або) іпотекодавця.

Відповідно до п. 2 договору іпотеки, за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника, що випливають з кредитного договору № KIF0SM059 від 14.08.2008.

Пунктом 7 договору іпотеки визначено, що в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, іпотекодавець надав в іпотеку належно йому на праві власності, а саме вбудоване нежитлове цокольне приміщення загальною площею 131,0 кв. м. Майно зареєстровано у встановленому законом порядку як окремий виділений в натурі об`єкт права власності за реєстраційним номером 23988061. Майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями. Майно та усі його приналежності знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення майна: нежитлова нерухомість. Майно є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу комунального майна шляхом викупу, посвідченого 29.07.2008 р., приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області Чернишовою О.А., реєстровий № 2551, зареєстрованим у Фастівському МБТІ 31.07.2008 року, книга № 2, номер запису 462.

Майно з усіма його приналежностями складають предмет іпотеки за цим договором (п. 8 договору іпотеки).

В пункті 12 договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 660 000,00 грн.

Судом було встановлено, що постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02.12.2015 у справі № 381/2928/15-а зобов`язано Фастівську міську раду звернутися до Фастівського міськрайонного суду Київської області із заявою про визнання спадщини померлої ОСОБА_1 , відумерлою та прийняти вбудоване нежитлове цокольне приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у власність Фастівської міської ради.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09.08.2019 у справі № 381/1689/19 визнано відумерлою спадщину, а саме вбудоване нежитлове цокольне приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належало померлій ОСОБА_1 . Передано вбудоване нежитлове цокольне приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , як відумерлу спадщину у власність територіальній громаді Фастівській міській раді Київської області.

Постанова Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02.12.2015 у справі № 381/2928/15-а та рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09.08.2019 у справі № 381/1689/19 в апеляційному порядку не оскаржувалась та станом на дату розгляду даної справи набрали законної сили.

Згідно положень ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1277 Цивільного кодексу України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Згідно з ч. 3 ст. 1277 Цивільного кодексу України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно за його місцезнаходженням.

За змістом ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Частиною 4. ст. 334 Цивільного кодексу України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Судом було встановлено, що 20.10.2023 державним реєстратором виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області Гороховою О.В. проведено державну реєстрацію за Фастівською міською радою права власності на закінчений будівництвом об`єкт нежитлове приміщення, загальною площею 131 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , номер об`єкта в РПВН 23988061; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 140, що підтверджується наявною в матеріалах справи інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 352481551 від 31.10.2023.

Отже матеріалами справи підтверджується, що станом на дату розгляду даної справи власником вбудованого нежитлового цокольного приміщення загальною площею 131 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та яке є предметом договору іпотеки № 2838 від 14.08.2008, є Фастівська міська рада.

Відповідно до ч. 4 ст. 1277 Цивільного кодексу України територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. До спадкоємця переходить обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. За позовом спадкоємця суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), розмір відшкодування майнової шкоди (збитків) та моральної шкоди, якщо вони є непомірно великими порівняно з вартістю рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ним у спадщину.

Отже, територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до ст. 1231 цього Кодексу.

Стаття 1231 Цивільного кодексу України встановлює, що до спадкоємців переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем; моральну шкоду, завдану спадкодавцем, яку було присуджено судом зі спадкодавця за його життя; та обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за його життя.

Водночас суд зазначає, що статтею 1231 Цивільного кодексу України не визначено обов`язок спадкоємця виконувати договірні зобов`язання, боржником за якими був спадкодавець, а частина 4 статті 1277 ЦК України не відсилає до інших статей, які передбачають обов`язок спадкоємців задовольнити інші вимоги кредитора, зокрема до статті 1282 ЦК України.

Відтак, несплата кредиту та відсотків за користування кредитними коштами не є майновою шкодою, а отже заборгованість за кредитним договором не підпадає під положення статті 1231 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 статті 523 Цивільного кодексу України встановлено, що застава, встановлена первісним боржником, зберігається після заміни боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У той же час, приписами статті 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. При цьому у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Приписами статті 589 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на дату укладання кредитного договору та договору іпотеки) встановлено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 23 Закону України «Про іпотеку» встановлює, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що Фастівська міська рада набула право власності на майно, яке було предметом іпотеки за договором іпотеки № 2838 від 14.08.2008, то на підставі статті 23 Закону України «Про іпотеку» Фастівська міська рада набула статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за договором іпотеки.

Відповідно до частин 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Як було встановлено судом раніше та узгоджено в підп. 18.8 пункту 18.8 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання позичальником якого-небудь із зобов`язання, передбаченого кредитним договором, воно не буде виконано. У разі порушення іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання всіх зобов`язань за кредитним договором, а в разі невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань за кредитним договором у випадках: - порушення позичальником якого-небудь із зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору; - порушення іпотекодавцем якого-небудь із зобов`язань, передбачених цим договором; - виявлення іпотекодержателем погіршення стану предмета іпотеки та (або) нецільового використання предмету іпотеки, або зменшення вартості предмету іпотеки понад норми нормального фізичного зносу, або фактичної часткової відсутності предмету іпотеки; - порушення господарським судом справи про відновлення неплатоспроможності чи визнання банкрутом позичальника, чи при визнання недійсними установчих документів позичальника, чи про скасування державної реєстрації позичальника; - прийняття власником або компетентним органом рішення про ліквідацію позичальника; - встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться в кредитному договорі або в цьому договору; - припинення (реорганізації, ліквідації) юридичної особи позичальника; - смерті іпотекодавця; - порушення кримінальної справи відносно іпотекодавця.

Відповідно до п. 24 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених пп. 18.6, 18.8.1, 18.8.2, 18.8.3, 18.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. В разі продажу предмету іпотеки на публічних торгах іпотекодержатель відповідно до Закону «Про оподаткування прибутку підприємств» здійснює реалізацію предмета іпотеки у порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів № 1448 від 22.12.1997 року, якщо інше не передбачене законодавством, на день реалізації предмету іпотеки. При зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку сторони погодились, що початкова ціна предмету іпотеки встановлюється в розмірі 100 % від вартості, яка зазначена в п. 12 цього договору. Іпотекодержатель має право реалізувати предмет іпотеки за ціною вище, ніж зазначена в цьому пункті.

Реалізація предмету іпотеки здійснюється відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України (п. 25 договору іпотеки).

Згідно з п. 30 договору іпотеки, термін дії договору до повного виконання позичальником та іпотекодержателем зобов`язань за кредитним договором, та всім додатковим угодам до нього.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Частиною 1 статті 41 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано жодною із сторін справи шляхом подання відповідних доказів, що внаслідок неналежного виконання позичальником ФОП Федотовою Л.Е., зобов`язань за кредитним договором, станом на дату розгляду даної справи заборгованість за кредитним договором № KIF0SM059 від 14.08.2008 складає 1 065 210,33 грн, з якої 509373,31 грн заборгованості за кредитом (тілом кредиту), 426914,45 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 128888,57 грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та 34,00 грн додаткових витрати банку, пов`язаних з виконанням кредитного договору. Протилежного матеріали справи не містять.

Отже, оскільки судом встановлено факт неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № KIF0SM059 від 14.08.2008, внаслідок чого за кредитним договором утворилась заборгованість в загальній сумі 1 065 210,33 грн, враховуючи, що основне зобов`язання кредитний договір № KIF0SM059 від 14.08.2008, не припинено, а також з урахуванням того, що Фастівська міська рада набула право власності на нерухоме майно, яке було предметом договору іпотеки № 2838 від 14.08.2008, що укладений між позивачем та ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, а відтак, відповідач на підставі ст. 23 Закону України «Про іпотеку» набув статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за договором іпотеки, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частин 1-4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами частин 1 та 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд наголошує на тому, що відповідач був обізнаний із розглядом даної справи, однак доводів позивача шляхом подання відповідних доказів не спростував, позовні вимоги не оспорив.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей, повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на нерухоме майно: вбудоване нежитлове цокольне приміщення, яке розташоване за адресою: Київська обл., м. Фастів, вул. Строкова, 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 140), що належить на праві власності Фастівській міській раді, в рахунок погашення заборгованості фізичної особи-підприємця Федотової Людмили Едуардівни перед Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором № KIF0SM059 від 14.08.2008 в розмірі 1 065 210,33 грн, яка складається з 509 373,31 грн заборгованості за тілом кредиту, 426 914,45 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 128 888,57 грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 34,00 грн додаткових витрат банку, пов`язаних з виконанням кредитного договору, шляхом його продажу на електронному аукціоні, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю.

Слід зазначити, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Приймаючи до уваги висновки суду про повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 12 782,52 грн.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Звернути стягнення на нерухоме майно: вбудоване нежитлове цокольне приміщення, яке розташоване за адресою: Київська обл., м. Фастів, вул. Строкова, 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 140), що належить на праві власності Фастівській міській раді (місцезнаходження: площа Соборна, буд. 1, м. Фастів, Київська обл., 08500; ), шляхом його продажу на електронному аукціоні в рахунок погашення заборгованості фізичної особи-підприємця Федотової Людмили Едуардівни ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) перед Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001; ) за кредитним договором № KIF0SM059 від 14.08.2008 в розмірі 1 065 210,33 грн, яка складається з 509 373,31 грн заборгованості за тілом кредиту, 426 914,45 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 128 888,57 грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 34,00 грн додаткових витрат банку, пов`язаних з виконанням кредитного договору.

3. Стягнути з Фастівської міської ради (місцезнаходження: площа Соборна, буд. 1, м. Фастів, Київська обл., 08500; ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001; ) 12 782,52 грн судового збору.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 256, ст. 257 та підп. 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 01.05.2024.

Суддя Л.В. Сокуренко