РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.04.2024Справа № 910/9383/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова (61002, м. Харків, вул. Сумська, 76) в інтересах держави в особі:

1. Міністерства охорони здоров`я України (01601, м. Київ, вул. Грушевського, 7)

2. Національного фармацевтичного університету (61002, м. Харків, вул. Пушкінська,53)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 13/10, офіс 201)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Північно-східний офіс Держаудитслужби (61022, м. Харків, пл. Свободи, Держпром, 5, 4 під`їзд, 10 поверх)

про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення 125 293,02 грн

за участю представників сторін:

від прокуратури: Греськів І.І.

від позивача-1: Кислицька Ю.О.

від пощивача-2: не з`явився

від відповідача: Серебряник О.О.

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України та Національного фармацевтичного університету звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення 125 293,02 грн безпідставно сплачених бюджетних коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2023 було залишено позовну заяву Керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України та Національного фармацевтичного університету без руху, встановлено заявнику шестиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

06.07.2023 через загальний відділ діловодства суду (направлена засобами поштового зв`язку 29.06.2023) від прокуратури надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Поряд із цим, у зв`язку з перебуванням судді Пукшин Л.Г. у щорічній відпустці у період з 03.07.2023 по 17.07.2023, вказана заява про усунення недоліків позовної заяви розглянута після виходу судді з відпустки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/9338/22, постановив справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначив на 06.09.2023. Даною ухвалою суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Північно-східний офіс Держаудитслужби.

10.08.2023 загальним відділом діловодства суду зареєстровані пояснення Північно-східний офіс Держаудитслужби, у яких третя особа, зазначає, що відповідно до частини першої ст. 8 Закону України "Про публічні закупівлі" моніторинг процедури закупівлі здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи.

Моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії.

Аналізом зазначеної у позові закупівлі UA-2021-10-22-011150-в встановлено, що згідно інформації розміщеній в електронній системі публічних закупівель Замовником опубліковано звіт про виконання договору від 16.01.2023 року.

Тобто, укладений за результатами проведення закупівлі договір, виконаний в повному обсязі, а відтак підстави для проведення моніторингу, зазначеної у позові закупівлі, передбачені ст. 8 Закону та для вжиття заходів цивільно - правового характеру у Північно-східного офісу Держаудитслужби відсутні.

У вказаних поясненнях третя особа просила суд здійснювати розгляд справи без участі представника останнього.

11.08.2023 загальним відділом діловодства суду зареєстрований відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач просив суд позовну заяву прокуратури в інтересах держави в особі Національного фармацевтичного університету залишити без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України з посиланням на висновки Верховного суду у складі суддів об`єднаної палати касаційного господарського суду у постанові від 18.11.2022 у справі № 914/2656/21.

Також відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України з тих підстав, що прокуратурою не доведено факт порушення права позивача, яке підлягає захисту, оскілки прокурором фактично подано позов в інтересах Національного фармацевтичного університету.

21.08.2023 загальним відділом діловодства суду зареєстрована відповідь на відзив, в якій прокуратурою наведено доводи щодо визначення Міністерства охорони здоров`я України як позивача з обґрунтуванням на положення Статуту Національного фармацевтичного університету (п. 4, 10), пунктів 4,5, 6 Положення про Міністерство охорони здоров`я України та положеннями статей 2, 18, 22 Бюджетного кодексу України.

21.08.2023 загальним відділом діловодства суду зареєстрована заява Керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова про зміну предмету позову, відповідно до якої прокуратура вважала за необхідне викласти п. 3 прохальної частини позовної заяви у наступній редакції: "Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" на користь держави на розрахунковий рахунок -UA200008865, отримувач - Національний фармацевтичний університет, код отримувача - 02010936, банк отримувача - Державна казначейська служба грошові кошти у розмірі 125 293,02 грн".

У підготовчому засіданні 06.09.2023 було розглянуто заяву прокуратури про зміну предмету позову, проголошено протокольну ухвалу про прийняття до розгляду заяви про зміну предмету позову та відкладення підготовчого засідання на 27.09.2023.

15.09.2023 Міністерство охорони здоров`я України через загальний відділ діловодства суду подало пояснення по суті спору в яких підтримала позовні вимоги прокуратури та просила суд задовольнити у повному обсязі.

19.09.2023 загальним відділом діловодства суду зареєстрована заява Керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова про зміну предмету позову, відповідно до якої прокуратура зазначає, що вважати п. 3 прохальної частини позовної заяви у наступній редакції: "Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" на користь Міністерства охорони здоров`я України грошові кошти у розмірі 125 293,02 грн".

У підготовчому засіданні 27.09.2023 було розглянуто заяву прокуратури про зміну предмету позову, заслухано думку учасників судового процесу, й проголошено протокольні ухвали про прийняття до розгляду заяви про зміну предмету позову та відкладення підготовчого засідання на 11.10.2023.

05.10.2023 через систему "Електронний суд" відповідачем подано письмові пояснення на заяву Керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова про зміну предмету позову, відповідно до яких відповідач зазначив, що Договір про постачання електричної енергії споживачу від 12.01.2022 № 481, укладений між ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" (постачальник) та Національним фармацевтичним університетом (споживач), а оскільки Міністерство охорони здоров`я України не є стороною Договору про постачання електричної енергії споживачу від 12.01.2022 № 48, тому відповідач вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь Міністерства охорони здоров`я України грошових коштів на підставі ч. 1 ст. 670 ЦК України.

Крім того, відповідач зазначив, що Міністерство охорони здоров`я України не є уповноваженим органом, що здійснює державне регулювання та контроль у сфері публічних закупівель, у розумінні ст. 8 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому просить суд відмовити прокурору у задоволенні позову у повному обсязі.

09.10.2023 загальним відділом діловодства суду зареєстроване клопотання Керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме роздруківки платіжних доручень про оплату Національним фармацевтичним університетом коштів на рахунок відповідача за договром № 481 від 12.012022 на загальну суму 1 756 882,19 грн.

У підготовчому засіданні 11.10.2023 судом проголошено протокольну ухвалу про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті у судовому засіданні на 01.11.2023.

У судовому засіданні 01.11.2023 судом заслухано думку представника прокуратури та представника позивча-1 щодо зупинення провадження у справі № 910/9383/23 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 922/2321/22, та в порядку ст. 228 ГПК України вирішено зупинити провадження у даній справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2023 зупинено провадження у справі № 910/9383/23 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №922/2321/22, запропоновано учасникам справи повідомити суд про усунення обставин, що викликали зупинення провадження у справі № 910/9383/23.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2024 поновити провадження у справі №910/9383/23 та призначено судове засідання у справі на 03.04.2024.

У судовому засіданні 03.04.2024 заслухано пояснення представників прокуратури, позивача-1 та відповідача, досліджено матеріали справи та оголошено перерву до 17.04.2024.

У судовому засіданні 17.04.2024 заслухано заключні слова представників учасників судового процесу.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 17.04.2024 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Національним фармацевтичним університетом, як Замовником, були проведені відкриті торги по закупівлі (UA-2021-10-22-011150-b) ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія, за наслідками проведення яких переможцем було обрано ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» з остаточною ціновою пропозицією 6 460 000 грн з ПДВ.

12.01.2022 між Національним фармацевтичним університетом, як Споживачем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС», як Постачальником, був укладений договір № 481 про постачання електричної енергії споживачу (далі - договір).

За умовами пункту 1.1 вказаного договору останній встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу Постачальником електричної енергії.

Постачальник зобов`язався поставити Споживачу електричну енергію у 2022 році, в строк з 12.01.2022 по 31.12.2022 (пункт 3.1 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору за цим договором Постачальник постачає Споживачу: Електрична енергія для потреб корпусів, код ДК 021:20-5 - Електрична енергія (далі - електрична енергія), а Споживач оплачує Постачальнику вартість поставленої електричної енергії згідно з умовами цього договору.

Загальний обсяг товару: 1 700 000 кВт/год (пункт 2.3 договору).

Умовами пункту 5.1 договору сторони погодили, що Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до Специфікації (додаток 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною). У Специфікації сторони дійшли згоди, що вартість за одиницю 3,80 грн з ПДВ (якщо ПДВ передбачено).

Загальна сума цього договору, відповідно до пункту 5.2 договору, становить 6 460 000,00 грн, в тому числі ПДВ 20 % - 1 076 666,00 грн.

У подальшому сторонами була укладена додаткова угода № 1 від 09.09.2022 до договору №481, в якій зазначалось, що керуючись пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», ціновою довідкою Харківської торгово-промислової палати № 414/22 від 27.07.2022, у зв`язку з коливанням ціни електричної енергії на ринку, сторони домовилися внести зміни до пункту 2.3 договору, а саме викласти його в наступній редакції: « 2.3. Загальний обсяг товару: 1 585 108,771 кВт/год». Також вказаною додатковою угодою № 1 сторони дійшли згоди внести зміни до додатку № 1 до договору (Специфікація) та викласти його в новій редакції, відповідно до якої вартість за одиницю електричної енергії у період з 21.01.2022 по 31.07.2022 - 3,80 грн, вартість за одиницю електричної енергії у період з 01.08.2022 по 31.12.2022 - 4,138176 грн.

Додатковою угодою № 2 від 16.11.2022 до договору Сторони домовилися внести зміни до пункту 2.3 договору, а саме викласти його в наступній редакції: « 2.3. Загальний обсяг товару: 1 585 108,771 кВт/год». Також вказаною додатковою угодою № 2 сторони дійшли згоди внести зміни до додатку № 1 до договору (Специфікація) та викласти його в новій редакції, відповідно до якої вартість за одиницю електричної енергії у період з 21.01.2022 по 31.07.2022 - 3,80 грн, вартість за одиницю електричної енергії у період з 01.08.2022 по 31.08.2022 - 4,138176 грн, вартість за одиницю електричної енергії у період з 01.09.2022 по 31.12.2022 - 4,51014 грн. Підставами укладення додаткової угоди № 2 сторонами визначено коливання ціни електричної енергії на ринку, яке засвідчено довідкою Харківської торгово-промислової палати № 627-2/22 від 13.09.2022.

22.11.2022 сторонами була укладена додаткова угода № 3 до договору №481, в якій зазначалось, що керуючись пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», ціновою довідкою Харківської торгово-промислової палати № 732/22 від 04.10.2022, у зв`язку з коливанням ціни електричної енергії на ринку, сторони домовилися внести зміни до пункту 2.3 договору, а саме викласти його в наступній редакції: « 2.3. Загальний обсяг товару: 1 385 428,400 кВт/год». Також вказаною додатковою угодою № 3 сторони дійшли згоди внести зміни до додатку № 1 до договору (Специфікація) та викласти його в новій редакції, відповідно до якої вартість за одиницю електричної енергії у період з 21.01.2022 по 31.07.2022 - 3,80 грн, вартість за одиницю електричної енергії у період з 01.08.2022 по 31.08.2022 - 4,138176 грн, вартість за одиницю електричної енергії у період з 01.09.2022 по 30.09.2022 - 4,51014 грн, вартість за одиницю електричної енергії у період з 01.10.2022 по 31.12.2022 - 4,919256 грн.

Додатковою угодою № 4 від 30.12.2022 до договору, на підставі пункту 1 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», сторони домовилися внести зміни до пункту 5.2 договору, виклавши його в наступній редакції: « 5.2. Загальна сума цього договору складає: 1 756 882 грн 19 коп. (один мільйон сімсот п`ятдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят дві гривні 19 коп.), в тому числі ПДВ 20 % - 292 813 грн 70коп., згідно із Специфікацією». Відповідні зміни були внесені й у додаток 1 до договору (Специфікація).

У поданому позові Керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова (далі - Прокурор) зазначає, що Київською окружною прокуратурою м. Харкова в ході проведення вивчення стану додержання вимог бюджетного законодавства, у тому числі при здійсненні публічних закупівель, було встановлено, що за спірним договором ціна на електричну енергію з 01.08.2022 по 31.12.2022 внаслідок укладення додаткових угод збільшилась на 29,9%. Таке збільшення ціни договору, за твердженням Прокурора, суперечить приписам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а тому додаткові угоди № 1-4 мають бути визнані недійсними в судовому порядку на підставі статті 203 Цивільного кодексу України. Крім того, Прокурор зауважував, що в результаті укладення недійсних додаткових угод державі заподіяна шкода у виді надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 125 293,02 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь держави. При цьому, підставою звернення із цим позовом саме Прокурором останній зазначає виключні підстави необхідності захисту інтересів держави, які залишаються протягом тривалого часу незахищеними.

Міністерство охорони здоров`я України (далі - МОЗ) в своїх письмових поясненнях зауважило, що позовна заява Прокуратури в інтересах держави в особі МОЗ України про визнання недійсними правочинів, укладених Національним фармацевтичним університетом (далі - Університет), є належним та єдино можливим способом захисту вказаних інтересів, який випливає з функції контролю МОЗ України за діяльністю підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, та використанням ними фінансових ресурсів.

ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» заперечувало проти поданого позову та зазначало, що внесення змін до договору за взаємною згодою сторін, погодження сторонами порядку внесення змін в договір, внесення змін до договору на підставі вказаних додаткових угод внаслідок коливання цін на ринку електричної енергії в сторону збільшення, то не залежало від відповідача та відповідало умовам договору і вимогам Закону України «Про публічні закупівлі», збільшення ціни за одиницю товару у кожній додатковій угоди не більше ніж на 10%, та не збільшення ціни договору, в сукупності свідчать про дотримання сторонами договору положень статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та положень статті 632, 652 Цивільного кодексу України, а отже про відсутність підстав для визнання додаткових угод недійсними та стягнення з ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» грошових коштів у розмірі 125 293,02 грн. Крім того відповідач посилався на відсутність факту порушеного права позивачів та відсутність підстав здійснення представництва в цій справі саме Прокурором. При цьому ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» зазначало, що у даній справі відсутні підстави для представництва Прокурором інтересів держави в особі Національного фармацевтичного університете та про необхідність залишення позову, поданого Прокурором в інтересах держави в особі Національного фармацевтичного університету без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

Північно-східний офіс Держаудитслужби в своїх письмових поясненнях повідомив, що згідно інформації в електронній системі публічних закупівель спірний договір виконаний в повному обсязі, про що опубліковано звіт від 16.01.2023. За твердженнями третьої особи підстави для проведення моніторингу, зазначеної у позові закупівлі, передбачені статтею 8 Закону України «Про публічні закупівлі» та для вжиття заходів цивільно-правового характеру у Північно-східного офісу Держаудитслужби відсутні.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги Прокурора підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Аналогічна за змістом правова норма закріплена у статті 53 ГПК України.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру», у частині 1 якої зазначено, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з абзацами 1 та 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.

З матеріалів справи вбачається, що вказаний позов поданий Прокурором в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я та Національного фармацевтичного університету.

Відповідно до пункту 4 Статуту Національного фармацевтичного університету, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 167 від 03.02.2021, останній є закладом вищої освіти, як суб`єкт господарювання діє в статусі бюджетної установи на засадах неприбутковості. Органом управління Закладу вищої освіти є Міністерство охорони здоров`я України (далі - Уповноважений орган управління). Майно Закладу вищої освіти є державною власністю, яке закріплено за Закладом вищої освіти на праві оперативного управління. Відповідно до пункту 10 Статуту заклад вищої освіти є юридичною особою, має відокремлене майно, яке закріплене на праві оперативного управління, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав і мати обов`язки, бути позивачем і відповідачем у суді. Заклад вищої освіти веде самостійний баланс, мас спеціальні реєстраційні рахунки в органах Державної казначейської служби України, вкладні (депозитні) рахунки в установах державних банків в національній та іноземних валютах, печатку із зображенням Державного герба України та своєю назвою, штампи. Фінансування Закладу вищої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету та за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень.

Зі змісту Статуту Національного фармацевтичного університету, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 167 від 03.02.2021, слідує Національний фармацевтичний університет не здійснює владних управлінських функцій, а тому не є суб`єктом владних повноважень.

Отже, фактично Прокурором заявлено позов в інтересах двох позивачів, один з яких є центральним органом виконавчої влади - МОЗ України, а інший - Університет, не є таким, а тому заявлення позову в особі останнього є неправомірним, оскільки виходить за межі повноважень прокурорського представництва.

Заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом 3 частини 3 статті 23 Закону, має застосовуватись з урахуванням положень абзацу 1 частини 3 цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 в справі № 911/2169/20 та постанові від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21.

Приписами пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України передбачено, що суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Керуючись вказаним, беручи до уваги встановлену судом неправомірність заявлення позову Прокурором в особі Національного фармацевтичного університету, суд дійшов висновку про залишення без розгляду позову Керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Національного фармацевтичного університету до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Північно-східний офіс Держаудитслужби про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення 125 293,02 грн.

Щодо позовних вимоги Керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Північно-східний офіс Держаудитслужби про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення 125 293,02 грн суд зазначає наступне.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначено Законом України «Про публічні закупівлі» (далі - Закон), відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 якого договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Господарського кодексу України (далі - ГК України) з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина 1 статті 41 Закону).

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Судом встановлено, що Університет та ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» уклали договір за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі», який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

У частині 4 статті 41 цього Закону визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Істотні умови договору визначені ГК України. Так, статтею 180 цього Кодексу встановлено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити: предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 652 ЦК України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

За змістом частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції чинній на час укладення оспорюваних додаткових угод) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (пункт 2 цієї частини).

Таким чином системний аналіз положень статей 651, 652 ЦК України та положень пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» дає підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися. Аналогічний правовий висновок наведений у постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 927/636/21, від 07.12.2022 у справі № 927/189/22, від 16.02.2023 у справі № 903/383/22.

Судом встановлено, що істотна умова договору - ціна, була змінена додатковими угодами № 1-3.

Зі змісту договору вбачається, що вартість за одиницю товару (кВт./год.) на момент його укладення складала 3,80 грн (разом із ПДВ).

У додатковій угоді № 1 від 09.09.2022 до договору сторони збільшили ціну за одиницю товару до 4,138176 грн (разом із ПДВ) - на 8,90 % від початкової вартості за одиницю товару, відповідно до умов додаткової угоди №2 від 16.11.2022 - до 4,51014 грн (разом із ПДВ) на 18,69 %, додатковою угодою № 3 від 22.11.2022 ціну за одиницю товару було збільшено до 4,919256 грн (разом із ПДВ) на 29,45% від початкової вартості за одиницю товару.

Суд критично оцінює доводи відповідача щодо пропорційного збільшення вартості одиниці товару та відзначає, що зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини 5 статті 41 Закону, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

У іншому випадку не досягається мета Закону, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22.

Крім того, при підписанні спірних додаткових угод № 1-3, якими збільшувалась ціна предмета закупівлі, сторони договору виходили з інформації, відображеної у цінових довідках Харківської торгово-промислової палати № 414/22 від 21.07.2022, № 627-2/22 від 13.09.2022 та № 732/22 від 04.10.2022. Копії цих документів містяться в матеріалах справи.

Разом із тим, чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання. Такі органи і такі документи можуть визначатися замовником при формуванні тендерної документації, а сторонами - при укладенні договору (відповідно до тендерної документації).

Судом досліджені умови укладеного договору та встановлено, що пунктом 13.6 договору сторони передбачили випадки зміни істотних умов, які за своїм змістом кореспондуються із приписами статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Водночас умовами договору сторони не передбачили, що є належним доказом, який підтверджує коливання цін на ринку.

Судом встановлено, що вищенаведені цінові довідки Харківської торгово-промислової палати містять інформацію про вартість електричної енергії (середньозважена ціна) та відсоток коливання ціни.

Наведені обставини нівелюють доводи Прокурора про відсутність відомостей про коливання ціни на електричну енергію. Водночас, представлені до суду копії цінових довідок та відображена в них інформація про відсоток коливання ціни помилково покладені відповідачем в основу тверджень про можливість пропорційного збільшення ціни електричної енергії (товару за договором).

За змістом статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З системного аналізу викладеного, суд дійшов висновку, що збільшення вартості за одиницю товару внаслідок підписання додаткової угоди № 2 від 16.11.2022 та додаткової угоди № 3 від 22.11.2022 відбулось без дотримання визначених приписами пункту 2 часини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» правил, що у свою чергу є підставою для визнання цих додаткових угод недійсними на підставі положень статей 203, 205 ЦК України.

При цьому доводи Прокурора щодо визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 09.09.2022 на переконання суду є помилковими, оскільки збільшення вартості одиниці товару не перевищувало 10 %, внесення змін мало місце за згодою сторін, а представлена цінова довідка Харківської торгово-промислової палати № 414/22 від 21.07.2022 відображає середньозважену ціну на електричну енергію з 01.06.2022-10.06.2022, з 01.07.2022-10.07.2022 та відсоток коливання ціни +11,81 %.

Також під час розгляду цієї справи судом не було встановлено невідповідності умов додаткової угоди № 4 від 30.12.2022 приписам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки зміни до договору вказаною додатковою угодою вносились на підставі пункту 1 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та відображали домовленість сторін щодо зміни загальної суми договору, яка в свою чергу не зазнала збільшення.

Таким чином підстави визнання недійсною додаткову угоду № 1 від 09.09.2022 та додаткову угоду № 4 від 30.12.2022 на підставі положень статей 203, 205 ЦК України у суду відсутні.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову Прокурора, а саме в частині визнання недійсними додаткової угоди № 2 від 16.11.2022 та додаткової угоди № 3 від 22.11.2022.

Щодо позовних вимог про стягнення грошових коштів у розмірі 125 293,02 грн з відповідача на користь держави в особі Міністерства охорони здоров`я України суд зазначає наступне.

Так, відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.

Зокрема, набуття відповідачем як однією зі сторін зобов`язання коштів за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а є підставою для застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.02.2022 у справі № 916/707/21.

Судом встановлено, що відповідач отримав від Університету оплату вартості електричної енергії за ціною, що була безпідставно збільшена додатковими угодами № 2 та №3, недійсність яких встановлена судом в межах цієї справи. З огляду на вказане вимоги Прокурора про стягнення надмірно сплачених грошових коштів з відповідача є правомірними, оскільки утримання ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» грошових коштів, перерахованих поза межами договірних платежів, має наслідком збагачення відповідача поза підставою, передбаченою законом.

Оскільки судом визнано недійсними додаткову угоду № 2 та додаткову № 3, заявлена до стягнення Прокурором сума грошових коштів підлягає перерахунку, виходячи із вартості одиниці товару (електричної енергії) 4,138176 грн за період споживання з 01.09.2022-31.12.2022.

Таким чином, загальна сума надмірно сплачених коштів, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави в особі Міністерства охорони здоров`я України становить 79 556,22 грн, а тому позов прокурора в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина 1 статті 236 ГПК України).

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову Прокурора.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 226, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Національного фармацевтичного університету до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Північно-східний офіс Держаудитслужби про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення 125 293,02 грн залишити без розгляду.

2. Позов Керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Північно-східний офіс Держаудитслужби про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення 125 293,02 грн задовольнити частково.

3. Визнати недійсними додаткову угоду №2 від 16.11.2022 до договору №481 від 12.01.2022 та додаткову угоду №3 від 22.11.2022 до договору №481 від 12.01.2022.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 13/10, офіс 201, ідентифікаційний код 41427817) на користь держави в особі Міністерства охорони здоров`я України (01601, м. Київ, вул. Грушевського, 7, ідентифікаційний код 00012925) грошові кошти у розмірі 79 556 грн 22 коп.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 13/10, офіс 201, ідентифікаційний код 41427817) на користь Харківської обласної прокуратури (61001, Харківська область, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4, ідентифікаційний код 02910108) витрати зі сплати судового збору у розмірі 7 072 грн 24 коп. за наступними реквізитами: "Харківська обласна прокуратура; , банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок UA0007171, код класифікації видатків бюджету - 09010".

6. У іншій частині в позові відмовити.

7. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.04.2024.

Суддя Л. Г. Пукшин