ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2024 р. Справа №909/938/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Матущак О.І.

Плотніцький Б.Д.

розглянувши апеляційну скаргу ПрАТ "Прикарпаттяобленерго" (вх. № ЗАГС 01-05/479/23 від 15.02.2024)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.01.2024 (суддя Малєєва О.В.), повний текст складено 23.01.2024

у справі № 909/938/23

позивач: Приватне акціонерне товариство "Прикарпаттяобленерго" (надалі ПрАТ "Прикарпаттяобленерго"), м. Івано-Франківськ

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія текстиль груп" (надалі ТзОВ "Компанія Текстиль Груп"), м. Івано-Франківськ

про стягнення 88 823,82 грн., з яких 61 907,51 грн. пеня, 26 916,31 грн. штраф

ВСТАНОВИВ:

12.10.2023 ПрАТ "Прикарпаттяобленерго" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТзОВ "Компанія текстиль груп" про стягнення штрафних санкцій в розмірі 88 823,82 грн., з яких 61 907,51 грн. пеня, 26 916,31 грн. штраф

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між позивачем та відповідачем був укладений договір №2023/1579 від 01.08.2023 про закупівлю товарів - штанів для захисту для роботи з ланцюговою пилою. У зв`язку із простроченням відповідачем поставки товару позивач відповідно до умов договору нарахував пеню та штраф.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 23.01.2024 у справі № 909/938/23 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Текстиль Груп" на користь Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" 27 650,05 грн., з яких 7 462,82 грн. - пеня, 20 187,23 грн. - штраф. Відмовлено в позові в частині стягнення 61 173,77 грн., з яких 54 444,69 грн. пеня, 6 729,08 грн. штраф.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що між ТзОВ "Компанія Текстиль Груп" (Постачальник) та ПрАТ "Прикарпаттяобленерго" (Покупець) укладено договір поставки №2023/1579 від 01.08.2023. Згідно умов договору Постачальник зобов`язувався в 2023 році передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язувався прийняти та своєчасно оплатити за цінами, встановленими договором, товар зазначений в п. 1.1 договору. Постачальник зобов`язаний був поставити товар у строки, які не перевищують 10 робочих днів з дати отримання від Покупця заявки на поставку. Суд встановив, що відповідач отримав заявку 01.08.2023, а тому зобов`язаний був поставити товар до 15.08.2023. Відповідач здійснив поставку товару 08.09.2023, тобто прострочив виконання зобов`язання на 23 календарних дні (з 16.08.2023 до 07.09.2023). Водночас, суд, застосувавши обмеження нарахування пені подвійною обліковою ставкою НБУ з врахуванням вимог ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» провів розрахунок пені та дійшов висновку, що стягненню підлягає 7 462,82 грн. пені, в частині стягнення 54 444,69 грн. пені відмовив. Окрім того, суд, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу), врахував, що відповідач виконав основне зобов`язання, прострочення виконання зобов`язання є незначним, розмір нарахованої позивачем неустойки є достатньо великим з огляду на майнові інтереси сторін, умовами договору передбачена післяоплата, відсутні докази того, що порушення відповідачем зобов`язання завдало позивачу збитків, тому дійшов висновку про зменшення нарахованого відповідачу розміру штрафу за прострочення поставки на 25% та стягнув з відповідача 20 187,23 грн. штрафу.

Додатковим рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 01.02.2024 у даній справі стягнуто з ТзОВ «Компанія Текстиль Груп» на користь ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» 4 259,70 грн. судових витрат, з яких: 835,50 грн. судовий збір, 3 424,20 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з вказаним рішення, ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене судове рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 61 173,77 грн., з яких 54 444,69 грн. пеня, 6 729,08 грн. - штраф за порушення строків поставки та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Скаржник вважає оскаржуване рішення в частині перерахунку пені та зменшення розміру штрафу незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для перерахування згідно вимог ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розміру заявленої до стягнення пені до розміру подвійної облікової ставки НБУ. Наголошує, що у спірних правовідносинах договором передбачено виконання відповідачем не грошового зобов`язання, оскільки такий мав зобов`язання перед позивачем щодо вчинення певної дії (здійснення поставки товару) у встановлений строк, і сторони передбачили в договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення виконання не грошового зобов`язання. Отже, відповідальність у даних правовідносинах може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, оскільки дана відповідальність встановлена за майнове (негрошове) зобов`язання. Також скаржник вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, якими передбачено можливість зменшення розміру штрафних санкцій, проте, оскільки суд, оцінивши за внутрішнім переконанням встановлені обставини та подані докази в сукупності, не визначив, що такі обставини є винятковими та достатніми для зменшення штрафу. Жодних листів чи повідомлень про поважні причини порушення строків поставки від відповідача не надходило. Апелянт вважає, що під час розгляду клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, суд повинен був врахувати розмір несвоєчасного виконання відповідачем свого зобов`язання та відсутність з його сторони будь-яких повідомлень позивача про поважні причини порушення своїх зобов`язань. Наведене, на думку скаржника, підтверджує відсутність виняткових обставин, які передбачені ст. 233 ГК України, для зменшення судом розміру штрафу за порушення строку поставки.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2024 року головуючим-суддею (суддею-доповідачем) у справі №909/938/23 визначено суддю Н.М. Кравчук, суддів: О.І. Матущак, Б.Д. Плотніцький.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.02.2024 апеляційну скаргу ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.01.2024 у справі № 909/938/23 залишено без руху. Зобов`язано скаржника усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки. Скаржник вимоги ухвали суду від 19.02.2024 виконав, на адресу суду надіслав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги (вх. № 01-04/1424/24 від 27.02.2024).

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 відкрито апеляційне провадження у справі № 909/938/23 та ухвалено здійснити перегляд рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.01.2024 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно з частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Сторони у справі обізнані з порядком розгляду даної справи шляхом доставлення до електронного кабінету ухвали Західного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 року у справі № 909/938/23, що підтверджується довідкою відповідального працівника Західного апеляційного господарського суду.

ТзОВ Компанія Текстиль Груп у відзиві на апеляційну заперечує проти доводів скаржника, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, при вирішення справи судом першої інстанції збережено розумний баланс інтересів боржника та кредитора. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що неустойка не є каральною санкцією, а має компенсаційний характер. Відповідач звертає увагу на те, що товар прийнятий позивачам в повному обсязі без зауважень, договір про закупівлю № 2023/1579 від 01.08.2023 виконано в повному обсязі, що підтверджує добросовісну поведінку відповідача. Відтак, судом першої інстанції правомірно враховано те, що відповідач на час подання позову виконав основне зобов`язання в повному обсязі, прострочення виконання зобов`язання є незначним, натомість розмір нарахованої позивачем неустойки є достатньо великим з огляду на майнові інтереси сторін. Просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.01.2024 у справі № 909/938/23 залишити без змін, апеляційну скаргу ПрАТ Прикарпаттяобленерго - без задоволення.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

01.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Текстиль Груп" (Постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Прикарпаттяобленерго" (Покупець) укладено договір про закупівлю товарів №2023/1579, відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується в 2023 році передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити за цінами, встановленими договором, наступний товар: штани для захисту для роботи з ланцюговою пилою "Піскострумник" (еквівалент штанам бензопильника Classic Entry 20A); (тип: одяг робочий захисний; марка не застосовується); кількість 134 шт.; вартість партії без ПДВ 224 302,60 грн.; підприємство виробник - ТзОВ "Спец Контакт".

Загальна сума даного договору становить 269 163,12 грн. , в т.ч. ПДВ 44 860,52 грн. (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки проводяться шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 10 робочих днів з моменту поставки товарів.

Пунктами 5.1, 5.2 договору сторони погодили, що поставка товару проводиться партіями в асортименті, кількості та розмірі відповідно до поданої Покупцем заявки, за встановленими цим договором цінами, з якісними характеристиками й у строки, які не перевищують 10 робочих днів з дня отримання від Покупця заявки на поставку. Заявка надсилається Покупцем електронною поштою на адресу Постачальника. Заявка, надіслана електронною поштою, вважається такою, що має юридичну силу.

Постачальник зобов`язаний в електронній або письмовій формі, за 2 робочих дні до дати фактичної поставки, попередити Покупця про терміни надходження товару, що є предметом поставки за цим договором та надати повну інформацію, необхідну Покупцю для здійснення необхідних заходів для його приймання.

У відповідності до п.п. 8.1, 8.2 договору сторони несуть відповідальність за шкоду, спричинену невиконанням, неналежним виконанням умов даного договору у повному обсязі. У разі нездійснення поставки у встановлені строки та у визначених договором обсягах, Постачальник сплачує пеню у розмірі 1% від вартості недопоставленого товару за кожен день прострочення, а в разі порушення термінів поставки більш ніж на 10 календарних днів - сплачує Покупцю додатково штраф у розмірі 10% від вартості недопоставленого товару.

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2023 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 12.1 договору).

Позивач 01.08.2023 електронною поштою надіслав відповідачу заявку №00000008/10 на поставку штанів бензопильника із вкладенням щодо найменування товару, кількості, ціни та розмірів. В цій заявці передбачена кількість штанів - 134 шт., розміром від 46 до 68 (6 розмірів), з визначенням 14 типів росту.

Рахунок на оплату товару № 141 на суму 269 163,12 грн. сформований відповідачем 08.09.2023.

Відповідач здійснив поставку вказаного товару позивачу 08.09.2023 на загальну суму 269 163,12 грн., що підтверджується видатковою накладною №178.

У зв`язку з несвоєчасною поставкою товару на підставі п. 8.2 договору про закупівлю товарів №2023/1579 від 01.08.2023 позивачем за період з 16.08.2023 по 07.09.2023 нараховано відповідачу пеню (1% від вартості недопоставки) в розмірі 61 907,51 грн. та за порушення термінів поставки більше ніж на 10 календарних днів нараховано 26 916,31 грн. штрафу (10% від вартості недопоставки).

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

В силу ст. 712 ЦК України, ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначалось вище, відповідно до п. 5.1 укладеного між сторонами договору про закупівлю товарів №2023/1579 від 01.08.2023, відповідач зобов`язаний був поставити позивачу товар у строки, які не перевищують 10 робочих днів з дати отримання від Покупця (позивача) заявки на поставку товару.

Матеріалами даної господарської справи підтверджено, що відповідач отримав заявку 01.08.2023, отже зобов`язаний був поставити товар позивачу до 15.08.2023.

Водночас, відповідач здійснив поставку товару 08.09.2023 на суму 269 163,12 грн., тобто, прострочивши виконання зобов`язання щодо поставки обумовленого договором товару у встановлений договором строк на 23 календарних дні (з 16.08.2023 до 07.09.2023), про що судом першої інстанції зроблено вірний висновок.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

В силу положень статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 статті 550 Цивільного кодексу України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір. Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10.12.2019 справа № 904/4156/18.

Пунктом 8.2 договору сторони погодили, що у разі нездійснення поставки у встановлені строки та у визначених договором обсягах, Постачальник сплачує пеню у розмірі 1% від вартості недопоставленого товару за кожен день прострочення, а в разі порушення термінів поставки більш ніж на 10 календарних днів - сплачує Покупцю додатково штраф у розмірі 10% від вартості недопоставленого товару.

Згідно поданого розрахунку позивачем за період з 16.08.2023 по 07.09.2023 нараховано відповідачу пеню у розмірі 1% від вартості недопоставки товарів в сумі 61 907,51 грн. (269 163,12 грн. х 1 %) х 23 дні прострочення)).

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені (перевіривши підстави, строки та правильність нарахування), дійшов висновку, що такий здійснено арифметично праивльно.

Водночас, при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції застосувавши обмеження нарахування пені подвійною обліковою ставкою НБУ з врахуванням вимог ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», провів розрахунок пені та помилково дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає 7 462,82 грн. пені.

Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для перерахування згідно вимог ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розміру заявленої до стягнення пені до розміру подвійної облікової ставки НБУ та відмови у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені за порушення строків поставки у розмірі 1 % від вартості недопоставки в сумі 54 444,69 грн., враховуючи наступне.

У спірних правовідносинах договором передбачено виконання відповідачем негрошового зобов`язання, оскільки такий мав зобов`язання перед позивачем щодо вчинення певної дії (здійснення поставки товару) у встановлений строк, і сторони передбачили в договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення виконання не грошового зобов`язання. Отже, відповідальність у даних правовідносинах може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, оскільки дана відповідальність встановлена за майнове (негрошове) зобов`язання.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Преамбулою названого Закону встановлено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб`єктів переказу грошей через платіжні системи.

Шштрафні санкції, передбачені абзацом 3 частини 2 статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій (наведені висновки містяться у постанові Верховного Суду від 11.07.2023 справа № 922/1150/22).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з твердженнями скаржника, що норми Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначають розмір пені за прострочення грошового зобов`язання, відтак не розповсюджуються на правовідносини у даній справі, оскільки пеня нарахована не у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, а за майнове (негрошове) зобов`язання згідно з умовами договору.

Крім того, як зазначалось вище, п. 8.2 договору сторони передбачили, що за порушення термінів поставки більш ніж на 10 календарних днів Постачальник сплачує Покупцю додатково штраф у розмірі 10 % від вартості недопоставленого товару.

Матеріалами справи підтверджено порушення відповідачем термінів поставки товару позивачу більш ніж на 10 календарних днів, в зв`язку з чим позивач нарахував 26 916,31 грн. штрафу (10 % від вартості недопоставки).

Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок позивача (10 % штрафу від вартості недопоставки товару 269 163,12 грн.) у розмірі 26 916,31 грн., дійшов висновку, що такий нараховано правомірно, про що судом першої інстанції зроблено вірний висновок.

Водночас, за приписами ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У відповідності до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

З аналізу даних правових норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

Як вірно зауважив суд першої інстанції, неустойка не є каральною санкцією, а має компенсаційний характер. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Також, слід зазначити, що законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно із вимогами статті 86 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як видно з матеріалів справи, місцевий господарський суд, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки підставно врахував те, що відповідач на час подання позову виконав основне зобов`язання, прострочення виконання зобов`язання є незначним, натомість розмір нарахованої позивачем неустойки є достатньо великим з огляду на майнові інтереси сторін та обґрунтовано дійшов висновку про зменшення розміру штрафу на 25 % до 20 187,23 грн.

Згідно з положеннями частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами частин 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищенаведені норми права та фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.01.2024 року у справі № 909/938/23 слід скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПрАТ "Прикарпаттяобленерго" про стягнення з ТзОВ «Компанія текстиль Груп» 54 444,69 грн. пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити. В решті частині рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Підсумовуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - частковому скасуванню.

З огляду на те, що суд частково задовольняє апеляційну скаргу, судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на обидві сторони пропорційно розміру позовних вимог відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.01.2024 року у справі № 909/938/22 в частині відмови в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія текстиль Груп» 54 444,69 грн. пені скасувати. В цій частині прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Текстиль Груп" (76008, м. Івано-Франківськ, вул. Пасічна, буд. 14А, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Індустріальна, буд. 34, ) 54 444,69 грн. пені.

4. В решті рішення Господарського суду Івано-Фраківської області від 23.01.2024 року у справ № 909/938/23 - залишити без змін.

5. Судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покласти на сторони пропорційно до задоволених вимог.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Текстиль Груп" (76008, м. Івано-Франківськ, вул. Пасічна, буд. 14А, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Індустріальна, буд. 34, ) 2 480,02 грн. судового збору за розгляд позовної заяви.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Текстиль Груп" (76008, м. Івано-Франківськ, вул. Пасічна, буд. 14А, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Індустріальна, буд. 34, ) 3 720,02 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку та в строки, передбаченні ст.ст. 287-288 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Повний текст постанови виготовлено 24.04.2024

Головуючий-суддя Н.М. Кравчук

Судді О.І. Матущак

Б.Д. Плотніцький