ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2024 р. Справа№ 910/18252/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Іоннікової І.А.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ»

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2024

у справі №910/18252/23 (суддя О.М. Спичак)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан»

про стягнення 19 906,59 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ» (далі, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (далі, відповідач) про стягнення 19 906,59 грн страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не виконав обов`язок щодо виплати страхового відшкодування у зв`язку із завданням шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автотранспортного засобу BMW, державний номер НОМЕР_1 , водієм транспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність власника якого застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/1417074, та право вимоги за якою перейшло до позивача.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2024 у справі №910/18252/23 у позові відмовлено.

Судові витрати покладено на позивача.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем було пропущено встановлений статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річний строк на звернення до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування на суму 19 906,59 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 15.02.2024 (про що свідчить штрих-кодовий ідентифікатор Укрпошти на конверті) засобами поштового зв`язку Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2024 у справі №910/18252/23 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки відповідач частково виконав свої зобов`язання за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/1417074 в розмірі 58 791,66 грн (з 99 171,80 грн), то в даному випадку у відповідача виник обов`язок здійснити доплату страхового відшкодування в заявленому позивачем розмірі 19 906,59 грн (страховий акт ДККА-77081/1), незважаючи на звернення ПрАТ «СК «УСГ» до відповідача 12.08.2022 (регресна заява №2310 УСГ).

ПрАТ «СК «УСГ» звернулось до відповідача з первинною заявою про виплату страхового відшкодування за полісом АР/1417074 24.09.2021 (ДТП сталося 06.08.2021), а тому в даному випадку відсутні підстави для застосування положень підпункту 37.1.4. пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи на апеляційну скаргу

27.03.2024 відповідач засобами поштового зв`язку направив на адресу Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Відповідач у відзиві наголошує на тому, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено річний строк з моменту ДТП для подання заяви про виплату стразового відшкодування. Враховуючи, що ДТП відбулась 06.08.2021, річний строк для подання заяви сплив 07.08.2022. У свою чергу, позивач направив заяву про виплату страхового відшкодування у сумі 19 906,59 грн 15.02.2023, тобто через 6 місяців після спливу строку, встановленого Законом, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, та, як наслідок, у позові. Отже, оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Разом із відзивом на апеляційну скаргу відповідачем заявлене клопотання про поновлення строку на його подання, мотивоване тим, що копію ухвали суду про відкриття апеляційного провадження у справі відповідач отримав 07.03.2024, що підтверджується витягом з електронної пошти. У той же час у період з 21.03.2024 по 25.03.2024 представник відповідача перебував на лікарняному (копія листа непрацездатності додана до клопотання), що спричинило незначний пропуск встановленого судом строку на подання відзиву.

Відповідно до частини 1 статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (частини 1, 2 статті 114 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами частини 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

За приписами частин 1-3 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши наведені відповідачем обставини в обґрунтування пропуску процесуального строку для подання відзиву, колегія суддів визнає їх поважними, у зв`язку з чим заява ТОВ «Страхова компанія «Гардіан» про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу підлягає задоволенню.

05.04.2024 через систему «Електронний суд» позивач подав пояснення, в яких наголосив на тому, що звернувся до суду з вимогами до відповідача в межах загального строку позовної давності.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2024 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2024 у справі №910/18252/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Іоннікова І.А.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18252/23; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2024 у справі №910/18252/23 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

29.02.2024 матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2024 у справі №910/18252/23, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), враховуючи, що предметом розгляду у справі №910/18252/23 є вимоги про стягнення 19 906,59 грн, а отже дана справа відноситься до малозначних у розумінні Господарського процесуального кодексу України, встановлено учасникам справи строки на подання відзиву, заперечення на відзив, заяв, клопотань.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження (довідок про доставку копії ухвали від 04.03.2024 до електронних кабінетів сторін в системі «Електронний суд»), а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 строків на подання учасниками справи документів, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

22.04.2021 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УСГ» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник, вигодонабувач) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №28-5000-21-00099, предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувач), пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем BMW, державний номер НОМЕР_1 .

Згідно пункту 5 Договору страхова сума КАСКО 588 000,00 грн; франшиза згідно Умов страхування - 0,5%.

Відповідно до пункту 8 Договору добровільного страхування наземного транспорту №28-5000-21-00099 від 22.04.2021 строк його дії встановлено з 24.04.2021 по 23.04.2022.

06.08.2021 о 15:55 у м. Києві на Набережному шосе (електроопора №151), сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_2 , який не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Рено», який по інерції здійснив зіткнення з автомобілем марки BMW д.н.з. НОМЕР_4 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до постанови Печерського районного суду міста Києва від 01.11.2021 у справі №757/48935/21-п, встановлено, що 06.08.2021 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Фольксваген, державний номер НОМЕР_3 , порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем BMW, державний номер НОМЕР_4 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно пункту 9.4.4. Договору страхування страховик зобов`язаний виплатити, у разі настання страхового випадку, страхове відшкодування згідно умов цього Договору.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України «Про страхування» до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке частиною 16 статті 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

За змістом пунктів 12.1., 11.5. Договору страхування (Частина 2 Оферта) розмір страхового відшкодування визначається виходячи з прямого розміру збитків, завданих страхувальнику в результаті страхового випадку, на підстав огляду пошкодженого ТЗ та/або документів, зазначених в розділі 11 Частини 2 (Оферти) цього Договору (калькуляція СТО, що передбачена умовами Договору в 11.6. Частини 1 (заяви-приєднання) із зазначенням переліку відновлювальних робіт, їх вартості, вартості деталей, що підлягають заміні, вартості витратних матеріалів). Розмір страхового відшкодування в будь-якому випадку не може перевищувати розмір страхової суми та відповідних лімітів, якщо такі встановлені.

Згідно пункту 11.6. Договору (Частина 1) тип станції технічного обслуговування - Авторизована СТО.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України «Про страхування» виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні приписи містяться в частинах 1, 2 статті 990 Цивільного кодексу України, згідно яких страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

За умовами пункту 13.1. Договору страхування виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком відповідно до умов цього договору, Правил страхування та законодавства України, на підставі страхового акта та всіх необхідних і належним чином оформлених документів, зазначених у розділі 11 Частини 2 (Оферти) цього Договору.

09.08.2021 страхувальник звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Відповідно до рахунку від 14.08.2021, виставленого СТО - ТОВ «АВТ Баварія Київ», вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW, державний номер НОМЕР_1 , становить 102 756,73 грн.

Згідно з Актом виконаних робіт від 26.09.2021, складеним між замовником та виконавцем робіт, фактична вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW, державний номер НОМЕР_1 , становить 99 171,80 грн.

Згідно зі страховим актом №ДККА-77081 від 02.09.2021, складеним Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УСГ», сума страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту №28-5000-21-00099 від 22.04.2021 становить 79 265,38 грн.

Також, згідно із страховим актом №ДККА-77081/1 від 06.10.2021, складеним Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УСГ», сума страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту №28-5000-21-00099 від 22.04.2021 додатково становить 19 906,59 грн.

Судом встановлено, що позивачем 02.09.2021 було виплачено страхове відшкодування за договором добровільного страхування у розмірі 79 265,38 грн, що підтверджується платіжним дорученням №23205 від 02.09.2021, та 06.10.2021 - страхове відшкодування у розмірі 19 906,59 грн, що підтверджується платіжним дорученням №26700 від 06.10.2021, що разом становить 99 171,97 грн.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_3 , була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/1417074 зі встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 130 000,00 грн, франшизи - 0,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування вих. №11/20878 від 21.09.2021, в якій просив виплатити страхове відшкодування за Полісом АР/1417074 у розмірі 79 265,38 грн.

Вказана заява була отримана відповідачем та відповідач 06.01.2022 виплатив страхове відшкодування за Полісом АР/1417074 у сумі 58 791,66 грн, що підтверджується платіжним дорученням №29445 від 06.01.2022.

18.02.2023 позивач звернувся до відповідача із додатком до заяви про регресні вимоги вих.№2310УСГ/АСА від 15.02.2023, в якій просив доплатити страхове відшкодування за Полісом АР/1417074 у сумі 19 906,59 грн (вартість відновлювального ремонту згідно із страховим актом №ДККА-77081/1 від 06.10.2021).

Оскільки відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування за Полісом АР/1417074 у розмірі 19 906,59 грн, звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 19 906,59 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказував, що позивачем було пропущено строк, встановлений статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для звернення до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін з огляду на таке.

Згідно з положеннями статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі, ОСЦПВВНТЗ), яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 Цивільного кодексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

У такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Отже, в силу приписів статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань.

Аналогічний правовий висновок в частині встановлення чи є здійснення виплати за договором добровільного майнового страхування виникненням нового зобов`язання або ж за наслідками такої виплати лише відбувається заміна кредитора у вже існуючому зобов`язанні із набуттям останнім всіх прав і обов`язків попереднього кредитора викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі №910/7449/17, який в силу приписів частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України суди враховують при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення в даній справі, встановив, що позивач у відповідності до положень Закону України «Про страхування» та на виконання умов Договору страхування у зв`язку з настанням ДТП 06.08.2021 на підставі акту виконаних робіт від 26.09.2021 АВТ Баварія Київ, відповідно до якого фактична вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW, державний номер НОМЕР_1 , становить 99 171,80 грн, страхових актів №ДККА-77081 від 02.09.2021 та №ДККА-77081/1 від 06.10.2021 , здійснив виплату страхового відшкодування в загальній сумі 99 171,97 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №23205 від 02.09.2021 на суму 79 265,38 грн та №26700 від 06.10.2021 на суму 19 906,59 грн.

Водночас, оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_3 , з вини якого сталася ДТП, станом на дату ДТП була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/1417074, враховуючи положення статей 993, 1166, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України «Про страхування», статей 12, 22, 29, 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до Приватного акціонерного товариства «СК «УСГ» як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах виплаченої суми та враховуючи встановлений Полісом АР/1417074 ліміт за майнову шкоду 130 000,00 грн, розмір франшизи - 0 грн, перейшло право вимоги до страховика винної особи (відповідача) в сумі 99 171,97 грн.

Сторони наразі не висловлюють заперечень у частині встановлених судом обставин по суті страхового випадку.

Водночас, спірним у даному випадку є питання наявності чи відсутності у позивача права на стягнення з відповідача 19 906,59 грн страхового відшкодування, так як за доводами відповідача позивачем було пропущено встановлений підпунктом 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річний строк на звернення до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування на суму 19 906,59 грн.

Колегія суддів погоджується із висновками місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у даній справі та відхиляє доводи апеляційної скарги позивача з огляду на наступне.

У статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17 звернула увагу на те, що як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП.

При цьому Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.

Згідно статті 12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 13 Цивільного кодексу України сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин.

За змістом зазначених норм права встановлюється, як добросовісність поведінки особи, чиї права порушено, так і передбачається, що припинення права може бути лише у випадках, передбачених законом.

Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).

Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить по свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд.

Цивільне законодавство встановлює правило, згідно з яким нездійснення особою своїх майнових прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом (частина друга статті 12 Цивільного кодексу України).

При цьому, Цивільний кодекс України містить норми, коли нездійснення цивільного права є підставою для припинення цивільного права, настання інших негативних правових наслідків для носія такого права.

Поняття відмови від права не є тотожним поняттю нездійснення права (наприклад, відмова від прав, набутих за довіреністю, повинна відбуватись із повідомленням довірителя (стаття 250 Цивільного кодексу України), відмова від права власності здійснюється шляхом заяви про це чи вчиненням інших дій, які свідчать про відмову від цього права (стаття 347 Цивільного кодексу України)). Відмова від належного особі права припиняє таке право.

Також припинення цивільного права та/або припинення права на захист порушеного права та/або припинення права на отримання відшкодування від певної особи не є ідентичними. Припинення цивільного права має під собою наслідком припинення цивільних правовідносин та відбувається, як вже було зазначено, лише у випадках, передбачених законом.

Припинення ж права на відновлення або захист порушеного права, право на відшкодування шкоди за рахунок певної особи не позбавляє особу взагалі цивільного права, але має наслідком неможливість отримання відновлення порушеного права або відшкодування шкоди тощо за рахунок певної особи (припинення поруки, пропуск позовної давності до одного з боржників). При цьому особа не позбавлена права на отримання захисту або відновлення порушеного права від іншого боржника за його наявності.

Таким чином, припинення цивільного права має бути передбачено законом, на відміну від чого припинення права на отримання відшкодування від певної особи не позбавляє особу цивільного права, а лише позбавляє її можливості отримати відшкодування від цієї особи.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права.

Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №910/7449/17 (провадження №12-104гс18)).

В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 (провадження №14-406цс19).

Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У такому випадку договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі та може бути оформлений як окремий договір, і як пункт основного договору (частина перша статті 259 Цивільного кодексу України). При цьому закон не передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути скорочена за домовленістю сторін, що свідчить про те, що позовна давність на звернення до суду за захистом порушеного права визначається законом і може бути тільки збільшена.

Відповідно до положень статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Поряд із цим законодавством встановлюються також спеціальні строки позовної давності, зокрема, скорочені до одного року. Така позовна давність, яка закріплена статтею 258 Цивільного кодексу України, визначена лише для вимог, зазначених у частині другій цієї норми, і зміст цієї норми не допускає розширеного тлумачення та передбачає такий строк для вимог про відшкодування шкоди, спричиненої наслідками ДТП.

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

Разом з тим, ані Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ані Цивільний кодекс України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено Цивільного кодексу України при пропуску позовної давності.

Водночас Цивільним кодексом України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності.

Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку.

Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 Цивільного кодексу України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 Цивільного кодексу України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 Цивільного кодексу України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 Цивільного кодексу України), Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17 з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Таким чином, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

У даному випадку ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль BMW, державний номер НОМЕР_1 , сталась 06.08.2021.

При цьому, згідно з Актом виконаних робіт від 26.09.2021, складеним між замовником та виконавцем робіт, фактична вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW, державний номер НОМЕР_1 , становить 99171,80 грн.

Судом встановлено, що позивачем 02.09.2021 було виплачено страхове відшкодування за договором добровільного страхування у розмірі 79 265,38 грн, що підтверджується платіжним дорученням №23205 від 02.09.2021, та 06.10.2021 - страхове відшкодування у розмірі 19 906,59 грн, що підтверджується платіжним дорученням №26700 від 06.10.2021, що разом становить 99 171,97 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування вих. №11/20878 від 21.09.2021, в якій просив виплатити страхове відшкодування за Полісом АР/1417074 лише у розмірі 79 265,38 грн (тобто, лише по страховому акту №ДККА-77081 від 02.09.2021).

Заява ж на виплату страхового відшкодування у сумі 19 906,59 грн (названа позивачем додатком до заяви про регресні вимоги) датована 15.02.2023 вих.№2310УСГ/АСА й була направлена відповідачу на електронну пошту 18.02.2023.

Доказів на підтвердження того, що позивач звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування на суму 19 906,59 грн (за страховим актом №ДККА-77081/1 від 06.10.2021) у строк, визначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та надсилав відповідачу докази на підтвердження переходу до позивача вимог на вказану суму (докази виплати позивачем страхового відшкодування у вказаній сумі) позивачем ні разом із позовом, ні до апеляційної скарги не додано.

Позивачем, водночас, не наведено жодного обґрунтування того, що строк для подання заяви до відповідача про виплату страхового відшкодування за страховим актом №ДККА-77081/1 від 06.10.2021 на суму 19 906,59 грн було пропущено ним із незалежних від нього обставин.

Звернення позивача до відповідача в межах встановленого підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річного строку із заявою про виплату страхового від 24.09.2021 на суму 79 265,38 грн не свідчить про обов`язок відповідача відшкодувати йому частину страхового відшкодування у сумі 19 906,59 грн, оскільки дана сума не входила до суми 79 265,38 грн й була підтверджена іншим страховим актом та платіжним дорученням.

Застосування положень частини 1 статті 264 Цивільного кодексу України про переривання строку позовної давності дією особи, що свідчить про визнання нею свого боргу, на яку посилається скаржник, до встановленого підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річного строку є неможливим, оскільки останній, як зазначалося, не є строком позовної давності.

Єдиним же випадком, коли особа, що пропустила встановлений Законом річний строк, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності - це доведення суду тієї обставини, що нею було здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика та такий строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, чого у даному випадку позивачем, як вірно зазначив суд першої інстанції, не доведено і судом не встановлено.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги, що позивачем було пропущено річний строк, встановлений статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстави для відмови у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» страхового відшкодування за Полісом АР/1417074 у розмірі 19 906,59 грн.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Заперечення скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «УСГ» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2024 у даній справі підлягає залишенню без змін.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судовий збір за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «УСГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2024 у справі №910/18252/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2024 у справі №910/18252/23 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції покласти на Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «УСГ».

Матеріали справи №910/18252/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.А. Іоннікова