ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24 квітня 2024 року Справа № 903/1356/23

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., за участі секретаря судового засідання Назарова Н.В., розглянувши справу

за позовом: Луцької міської ради, м.Луцьк

до відповідача: Підгайцівської сільської ради, с. Підгайці

про витребування з незаконного володіння нерухомого майна

Представники сторін:

від позивача: Бондарчук Роман Ігорович, посвідчення №1/151 від 26.09.2023;

від відповідача: Войціховський Антон Віталійович, адвокат, ордер серія АС №1086887 від 06.03.2024

Встановив: Луцька міська рада звернулась до Господарського суду Волинської області з позовом до Підгайцівської сільської ради в якому просить витребувати з незаконного володіння Підгайцівської сільської ради на користь Луцької міської ради приміщення магазину №7, площею 493,3 кв.м., розташованого за адресою проспект Президента Грушевського, 28, у місті Луцьку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080).

Ухвалою суду від 08.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.02.2024. Постановлено витребувати та зобов`язати Департамент державної реєстрації Луцької міської ради (43025, м. Луцьк, пр-т Волі, 8) протягом 5-ти календарних днів з дня отримання ухвали надати суду: належним чином завірену копію матеріалів реєстраційної справи об`єкта нерухомого майна приміщення магазину №7, площею 493,3 кв.м., розташованого за адресою проспект Президента Грушевського, 28, у місті Луцьку, реєстраційний номер 080.

На виконання ухвали суду від 08.01.2024 Департамент державної реєстрації Луцької міської ради через відділ документального забезпечення та контролю суду подав лист із додатками за вх.№ 01-75/347/24 від 15.01.2024 до якого долучив належним чином завірену копію матеріалів реєстраційної справи об`єкта нерухомого майна приміщення магазину №7, площею 493,3 кв.м., розташованого за адресою проспект Президента Грушевського, 28, у місті Луцьку, реєстраційний номер 080.

Ухвалою суду від 08.02.2024 відкладено підготовче засідання на 06.03.2024.

27.02.2024 від Підгайцівської сільської ради через відділ документального забезпечення та контролю суду надійшов відзив на позовну заяву за вх.№01-75/1712/24 від 27.02.2024 у якому просить суд відмовити Луцькій міській раді у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 06.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.04.2024.

Присутній в судовому засіданні 08.04.2024 представник позивача, з посиланнями на обставини, викладені у позовній заяві, а також на докази, долучені до справи, пред`явлені до відповідача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні 08.04.2024 позовні вимоги заперечили та просили суд відмовити у позові з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та наданих пояснень.

08.04.2024 в судовому засіданні було оголошено перерву до 24.04.2024 та запропоновано сторонам надати за наявності додаткові пояснення.

Представник позивача через відділ документального забезпечення та контролю суду подав додаткові пояснення за вх. №01-75/2908/24 від 17.04.2024.

Присутній в судовому засіданні представник позивача, з посиланнями на обставини, викладені у позовній заяві, додаткових письмових поясненнях, а також на докази, долучені до справи, пред`явлені до відповідача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та просив суд відмовити у позові в повному обсязі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив:

У 1999 році між Виконавчим комітетом Луцької міської ради та Романівською сільською радою (правонаступником якої є Підгайцівська сільська рада) укладено двосторонній договір по наданню взаємних послуг, між виконкомом Луцької міської ради і Романівською сільською радою, відповідно до якого Романівська сільська рада зобов`язалась надати громадянам м. Луцька земельні ділянки для ведення садівництва та городництва в користування з правом забудови, загальною площею 52 га. В свою чергу Виконком зобов`язався надати в постійне користування магазин в м. Луцьку для реалізації сільськогосподарської продукції (овочевий магазин № 7, приміщення).

На виконання цього договору було укладено акт приймання передачі від 30.12.1999 за змістом якого: Комісія в складі з одного боку директора ЖЕК № 10 Мацьківа Р.В. головного бухгалтера Вакуліч В.І., з іншого боку сільського голови с. Романів М.А. Грицишина, головного бухгалтера сільської ради Кротюк Л.Х., склали даний акт в тому, що перший зняв з балансу приміщення магазину №7 загальною площею 595,3 кв. м. /з підвалом/ в м. Луцьку по вул. Грушевського, 28 залишковою балансовою вартістю 81348 грн, а другий поставив на баланс цей об`єкт.

Романівською сільською радою на виконання вказаного двостороннього договору було надано громадянам м. Луцька земельні ділянки для ведення садівництва та городництва в користування з правом забудови, що підтверджується наявними в матеріалах справи проектом відведення земельних ділянок садівничому товариству «Воротнів» з додатками та не заперечується сторонами справи.

Відповідно, судом встановлено факт укладення між Виконавчим комітетом Луцької міської ради та Романівською сільською радою (правонаступником якої є Підгайцівська сільська рада) договору по наданню взаємних послуг та факт його виконання сторонами в результаті якого зокрема Романівська сільська рада (правонаступником якої є Підгайцівська сільська рада) отримала в постійне користування спірне приміщення магазину.

Як встановлено в судовому засіданні 08.04.2024 із матеріалів справи та пояснень представників сторін, після укладення між Виконавчим комітетом Луцької міської ради та Романівською сільською радою (правонаступником якої є Підгайцівська сільська рада) договору по наданню взаємних послуг та акту приймання передачі від 30.12.1999 Романівська сільська рада (правонаступником якої є Підгайцівська сільська рада) користувалася спірним приміщенням магазину не порушуючи при цьому прав та інтересів сторони Позивача, що визнано представником позивача в судовому засіданні.

19.01.2023 державним реєстратором Копачівської сільської ради Волинської області Данилевич Іриною Євгенівною було зареєстровано право власності Підгайцівської сільської ради на приміщення магазину №7, площею 493.3 кв. м., розташованого за адресою проспект Грушевського Президента, будинок 28.

Вказаний магазин є комунальною власністю Луцької міської ради та ніколи не передавався у власність інших територіальних громад.

Як вбачається із отриманих на виконання ухвали суду від 08.01.2024 паперових копій документів електронної реєстраційної справи для вчинення реєстраційної дії (реєстрації права власності на спірний магазин) було подано наступні документи: заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; технічний паспорт; витяг з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва; акт передачі об`єкту / приміщення магазину №7 по вул. Грушевського, 28 в м. Луцьку від 30.12.1999, двосторонній договір по наданню взаємних послуг, між виконкомом Луцької міської ради і Романівською сільською радою від 1999; рішення Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області від 24.01.2020 №14/8; довідку Підгайцівської сільської ради від 19.01.2023 №45/3.2/2-23; Постанову Підгайцівської сільської територіальної виборчої комісії Луцького району Волинської області від 23.11.2020 №55; Витяг з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серія АД №458880; рішення Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області від 15.12.2020 №2/3; паспорт, довідку про реєстрацію місця проживання особи та картку платника податків заявника;

Із аналізу поданих державному реєстратору Копачівської сільської ради Волинської області Данилевич Ірині Євгенівні документів вбачається, що останньою безпідставно було зареєстроване право власності Підгайцівської сільської ради на спірне нерухоме майно оскільки із поданих документів встановлено право Підгайцівської сільської ради на користування спірним майном, однак не право власності на таке майно, у зв`язку із чим державний реєстратор реєструючи право власності за Відповідачем діяв всупереч положенням статей 27, 24 Закону України Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень.

За відповідачем який є належним користувачем спірного майна без належних на те правових підстав було зареєстроване право власності на таке майно, у зв`язку із чим Відповідач фактично набув прав власника такого майна у вигляді прав володіння, користування та розпорядження таким майном як власник, а не користувач.

Таким чином, судом встановлено порушення вчиненою реєстраційною дією права Позивача як власника спірного майна яким було передано таке майно у користування Відповідача однак не у власність.

Виходячи зі змісту статей 15, 16 ЦК України, підставою та необхідною умовою для звернення особи до суду із відповідним позовом є наявність порушеного права та охоронюваного законом інтересу особи - позивача у справі і таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; 13-2) актів приймання-передачі нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Частиною 1 статті 24 вказаного Закону визначено підстави для відмови в державній реєстрації речових прав, зокрема якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Згідно з статтею 7 Закону України Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування від 1997 року №533-XII.

До комунальної власності належить майно, яке передається безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, майно, яке створюється і купується органами місцевого самоврядування за рахунок належних їм коштів, а також майно, перелік якого встановлено Законом про власність. Органи місцевого самоврядування мають право: вносити пропозиції про передачу або продаж у комунальну власність відповідних адміністративно-територіальних одиниць підприємств (об`єднань), організацій і установ, їх структурних підрозділів та інших об`єктів, що належать до державної та інших форм власності, якщо вони мають особливо важливе значення для забезпечення комунально-побутових і соціально-культурних потреб населення даної території, функціонування місцевого господарства; передавати об`єкти комунальної власності у тимчасове або постійне користування, оренду, продавати їх підприємствам (об`єднанням), організаціям і установам, окремим громадянам та об`єднанням громадян відповідно до законів про приватизацію, а також перерозподіляти об`єкти комунальної власності на договірній та конкурсній основі між власними підприємствами (об`єднаннями), організаціями і установами;

Склад об`єктів і структура комунальної власності можуть змінюватись відповідно до розвитку ринкових відносин, вільного підприємництва, роздержавлення та приватизації. Перелік майна, що перебуває у комунальній власності, порядок передачі, купівлі, продажу, а також перелік державного майна, що безоплатно передається у власність відповідних адміністративно-територіальних одиниць, порядок розгляду спорів, які виникають при цьому, визначаються законодавством України.

За змістом статті 35 Закону України Про власність від 1997 № 697-XII Об`єктами права комунальної власності є майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об`єкти житловокомунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров`я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв`язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території.

У комунальній власності перебуває також майно, передане у власність області, району чи іншої адміністративно-територіальної одиниці іншими суб`єктами права власності.

Як вбачається з матеріалів справи за змістом рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів від 12.06.1986 № 231 Про реєстрацію будинків, які належать Луцькій міській раді народних депутатів Луцькій міській раді народних депутатів належав будинок 28 на проспекті Правди (Грушевського).

У 1999 році на підставі статті 7 Закону України Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування від 1997 року №533-XII між Виконавчим комітетом Луцької міської ради та Романівською сільською радою (правонаступником якої є Підгайцівська сільська рада) укладено договір по наданню взаємних послуг відповідно до якого спірний магазин №7 по проспекту Грушевського, 28 передано у постійне користування Романівської сільської ради.

На підставі договору укладено акт приймання-передачі вказаного приміщення Романівській сільській раді. При цьому безпосередньо передача здійснювалась комунальною установою - ЖЕК №10, який відповідно до розпорядження Луцької міської ради народних депутатів від 24.06.1993 № 57-р є власністю Луцької міської ради народних депутатів, та на балансі якої знаходився спірний магазин.

Вказані документи були подані Підгайцівською сільською радою державному реєстратору для реєстрації права власності за останньою на спірний магазин. З огляду на зміст вказаних документів, а також статей 24, 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державний реєстратор мав всі підстави для відмови в державній реєстрації адже подані документи не дають змоги встановити набуття права власності за Підгайцівською сільською радою яка згідно поданих документів є належним користувачем майна однак не власником.

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. (постанова ВП ВС від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19, провадження № 14- 212цс21).

Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння є підставою для внесення запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387-388 ЦК України), чи у порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212- 1215 ЦК України), чи у порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 38 постанови ВП ВС, 06.07.2022 у справі № 914/2618/16, провадження №12-25гс21).

Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що у разі незаконного заволодіння майном власника іншою особою належним способом захисту є віндикаційний позов (стаття 387 ЦК України). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно.

Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

При цьому в тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними (пункти 98-102 постанови ВП ВС від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18, провадження № 12-140гс19).

В частині доводів представника сторони відповідача стосовно обрання Позивачем не належного способу захисту порушених прав як підставу для відмови в задоволенні позову з посиланням на те, що Підгайцівська сільська рада є належним користувачем спірного нерухомого майна та на законних підставах (на підставі Договору та Акту) володіє останнім, а тому вимоги про витребування майна саме з чужого не законного володіння є безпідставними оскільки володіння законне суд звертає увагу, що згідно матеріалів справи судом встановлено та сторонами не заперечується факт законного користування та фактичного володіння Підгайцівською сільською радою спірним нерухомим майном як чужим нерухомим майном та таке право не оспорюється сторонами, а предметом даного спору не є факт користування Підгайцівською сільською радою спірним майном.

Як зазначалось, судом встановлено право Підгайцівської сільської ради на користування спірним майном, однак не право власності на таке майно.

При цьому, щодо доводів сторони Відповідача про обрання Позивачем не належного способу захисту прав суд звертає увагу на положення статті 236 ГПК України згідно якої судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обраний позивачем спосіб захисту порушених прав відповідає та узгоджується із висновками Великої Палати Верховного суду від 16.02.2021 у справі №910/2861/18, від 13.07.2022 у справі №199/8324/19, від 23.11.2023 у справі №359/3373/16. Зважаючи на викладене доводи представника відповідача в частині обрання позивачем неналежного способу захисту порушених прав відхиляються як не обґрунтовані.

Враховуючи вище викладені обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному об`ємі.

Згідно із частинами 2, 3 ст. 13, частиною 1 ст. 74 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 123, 126, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в :

1. Позов задоволити.

2. Витребувати з незаконного володіння Підгайцівської сільської ради (Волинська область, Луцький район, с. Підгайці, вул. Шкільна, 30, ) на користь Луцької міської ради (м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, ) приміщення магазину №7, площею 493,3 кв. м., розташованого за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080).

3. Стягнути з Підгайцівської сільської ради (Волинська область, Луцький район, с. Підгайці, вул. Шкільна, 30, ) на користь Луцької міської ради (м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, ) понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 2684 грн.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено 26.04.2024.

Суддя В. М. Дем`як