ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" квітня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/4228/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу № 916/4228/23

за позовом: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорфська дорога 56» (вул. Люстдорфська дорога, № 56, м. Одеса, 65059, )

до відповідача: Головного управління Національної поліції в Одеській області (вул. Академіка Філатова, № 15-А, м. Одеса, 65080, )

про стягнення 17 289,07 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорфська дорога 56» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просить суд стягнути з відповідача 17 289,07 грн. заборгованості зі сплати внесків на витрати на управління багатоквартирним будинком, з яких: 12581,07 грн. основної заборгованості, 3800,00 грн. інфляційних втрат та 908,00 грн. 3% річних.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на обставину порушення відповідачем в період з 01.08.2017 по 31.12.2022 зобов`язань, визначених Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», зі сплати щомісячних внесків на управління багатоквартирним будинком, як орендаря нежитлових приміщень № 101, загальною площею 47,4 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, № 56.

Так, позивач зазначає, що 12.05.2017 було створено та зареєстровано ОСББ «Люстдорфська дорога 56» за адресою: 65059, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 56.

Також, 01.08.2017 багатоквартирний житловий будинок, що розміщений за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 56 був переданий з балансу КП «ЖКС «Вузівський» в управління (на баланс) ОСББ «Люстдорфська дорога 56» на підставі відповідного акту прийняття-передачі житлового будинку.

Як стверджує позивач, рішеннями загальних зборів співвласників ОСББ «Люстдорфська дорога 56» від 13.07.2017, від 14.05.2018 та від 27.06.2020 були затверджені щомісячні внески на витрати на управління багатоквартирним будинком, які з 01.07.2020 встановлені у розмірі 5,55 грн за 1 м.кв. для власників нежитлових приміщень та мають бути сплачені до 20 числа поточного місяця.

При цьому, позивач зауважує, що територіальній громаді м. Одеса в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності належать нежилі приміщення № 101, загальною площею 47,4 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 56.

В свою чергу, вказані нежитлові приміщення № 101 з 2016 року по теперішній перебувають в оренді Головного управління Національної поліції в Одеській області на підставі укладеного 28.04.2016 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та ГУНП в Одеській області договору оренди нежилого приміщення № 353/203, який був розірваний сторонами з 12.07.2022.

В подальшому, як наголошує позивач, 25.07.2022 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та відповідачем був укладений новий договір оренди нерухомого майна № 299/2022, згідно якого Департамент передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нежитлові приміщення № 101, площею 47,4 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 56. Строк дії даного договору становить 5 років до 25.07.2027.

Водночас позивач наголошує, що умовами договору оренди встановлений обов`язок відповідача протягом п`яти робочих днів укласти договір про відшкодування витрат на утримання орендованого майна, проте ГУНП в Одеській області договір на відшкодування витрат із ОСББ «Люстдорфська дорога 56» не укладав та обов`язкові платежі на відшкодування витрат на управління багатоквартирним будинком не сплачував.

Позивач зазначає, що в 2023 році звернувся до територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради з листом щодо сплати заборгованості по внескам на витрати на управління багатоквартирним будинком, на який отримала відповідь КУ «Муніципальна служба комунальної власності Одеської міської ради» про те, що на адресу відповідача направлений лист з вимогою про необхідність укладення відповідного договору.

Як стверджує позивач, відповідач звернувся до нього з метою врегулювання питання сплати внеску на витрати на управління багатоквартирним будинком та 28.08.2023 між ОСББ «Люстдорфська дорога 56» та ГУНП в Одеській області був укладений договір № ОН/01.08.2023, який застосовується до взаємовідносин, що виникли з 01.01.2023 до 31.12.2023.

При цьому, позивач звертає увагу, що за період з 01.08.2017 по 31.12.2022 у ГУНП в Одеській області виникла заборгованість зі сплати внесків на витрати на управління багатоквартирним будинком у розмірі 12581,07 грн.

Відтак, позивач вважає, що рішення загальних зборів співвласників ОСББ «Люстдорфська дорога 56», якими зокрема затверджений розмір внеску на витрати на управління багатоквартирним будинком, є обов`язковими для ГУНП в Одеській області, яке з 2016 року є орендарем нежитлових приміщень № 101, загальною площею 47,4 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 56.

Крім того, позивачем було здійснено нарахування 3% річних та збитків від інфляції на суму заборгованості за вказаний період.

Головне управління Національної поліції в Одеській області у відзиві на позов (вх. № 41940/23 від 16.11.2023) просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості зі сплати вказаних внесків за період з 01.08.2017 по 31.12.2022 та позовна заява у даній справі заявлені із суворим порушенням приписів ст. 257 ЦК України, через що необхідно відмовити у задоволенні позову в частині, яка не охоплюється строками позовної давності.

Відповідач вважає, що позивач чітко знав про наявність боргу, проте жодного звернення до ГУНП в Одеській області з проханням/вимогою щодо сплати відповідних платежів не здійснював, натомість здійснював листування із орендодавцем.

Окрім того, відповідач зазначає, що про розмір, строки оплати та механізм оплати спірних внесків йому не було відомо, оскільки уповноважений представник не був взагалі запрошений до засідання загальних зборів позивача, на яких був встановлений відповідний тариф.

До того ж у відповідача є сумніви у достовірності здійснених витягів з протоколів загальних зборів, зокрема від 14.05.2018, а також сумніви щодо легітимності таких загальних зборів. Відповідач додав, що жодний протокол загальних зборів не містить переліку осіб, які приймали участь у відповідних загальних зборів.

Також, відповідач наголошує, що приміщення, яке ним використовується, не є житловим, а використовується у якості дільничного пункту, я якому працівники знаходяться не постійно, а лише під час виконання службових обов`язків.

У відповіді на відзив (вх. № 43481/23 від 28.11.2023) позивач, окрім раніше зазначеного, додав, що трирічний строк позовної давності, який почав діяти з серпня 2017 року, зупинив свою дію в квітні 2020 року через введення карантину на території України та наразі не обчислюється на період дії воєнного стану, а тому позивач, на його думку, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості зі сплати внесків на витрати на управління багатоквартирним будинком з ГУНП в Одеській області за період з серпня 2017 року до грудня 2022 року в межах строку позовної давності.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2023 позовна заява вх.№4783/23 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.10.2023 позовну заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорфська дорога 56» (вх. № 4783/23 від 28.09.2023) залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом семи днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

09.10.2023 Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорфська дорога 56» надано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви (вх. № 35455/23), із змісту якої вбачається усунення недоліків, встановлених ухвалою суду від 03.10.2023.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.10.2023 прийнято позовну заяву (вх.№4783/23 від 28.09.2023) до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/422823. Справу №916/4228/23 постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст.ст.247-252 ГПК України без виклику сторін.

Вказаною ухвалою суду також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду у строк визначений ч. 7 ст. 252 ГПК України з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу запропоновано у відповідності до вимог ст. 165 ГПК України надати суду відзив на позов.

16.11.2023 відповідачем подано до Господарського суду Одеської області відзив на позов (вх. № 41940/23), який судом був прийнятий до розгляду та долучений до матеріалів справи разом із доданими до нього документами.

28.11.2023 ОСББ «Люстдорфська дорога 56» було надано до суду відповідь (вх. № 43481/23) на відзив, яка судом була прийнята до розгляду та долучена до матеріалів справи разом із відповідними доказами.

Частинами 1 та 2 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В свою чергу, частиною 3 статті 2 ГПК України встановлено, що одним із основних засад (принципів) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до положень статті 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Згідно із приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку «розумності строку» розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У справі «Bellet v. France» Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

При цьому, такий розумний строк визначений у статті 248 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Разом з цим, на підставі Указів Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 259/2022 від 14.03.2022, № 133/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» починаючи з 24.02.2022 на території України діє режим воєнного стану.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами У країни може бути, змінено територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місце знаходження судів.

Отже, навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану конституційні права на судовий захист не можуть бути обмежені.

Судом здійснено розгляд справи у строки з урахуванням обставин, які склались у зв`язку з здійсненням військової агресії проти України, стадії розгляду справи, необхідності забезпечення реалізації процесуальних прав та обов`язків учасників справи, їх належного та безпечного доступу до правосуддя, поведінки заявника та відповідача, а також забезпечення безпеки відвідувачів, працівників суду, в умовах військової агресії проти України.

З урахуванням викладеного, за об`єктивних обставин розгляд даної позовної заяви був здійснений судом без невиправданих зволікань настільки швидко, наскільки це було можливим за вказаних умов, у межах розумного строку в контексті положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Згідно з частиною 3 зазначеної статті судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Відповідно до ч.1 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

При цьому, суди повинні забезпечувати безпеку учасників судового провадження, запобігти створенню перешкод для реалізації ними права на судовий захист та визначених законом процесуальних прав в умовах воєнного стану, коли реалізація учасниками справи своїх прав і обов`язків є суттєво ускладненою. Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, суд продемонстрував достатню старанність, щоб дозволити сторонам, які повинні знати про правила, що застосовуються до надіслання судових повідомлень учасникам справи, визначитися з провадженням у відкритій господарській справі та скористатись своїми правами і обов`язками, передбаченими статтями 42, 46 ГПК України, вважає їх повідомленими належним чином.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення /виклику/ учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

29.04.2024 судом було постановлено рішення в нарадчій кімнаті у відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, без його проголошення.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

Відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек ,Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 330632930 від 28.04.2023 територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності належать нежитлові приміщення № 101, загальною площею 47,4 кв.м., за адресою: вул. Люстдорфська дорога, буд. 56, м. Одеса.

12.05.2017 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис № 0062422 про реєстрацію Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорфська дорога 56» як юридичної особи з місцезнаходженням: вул. Люстдорфська дорога, буд. 56, м. Одеса.

У пункті 1 розділу І «Загальні положення» Статуту ОСББ «Люстдорфська дорога 56», затвердженого 08.05.2017 загальними зборами співвласників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, об`єднання створено власниками квартир та нежитлових приміщень (співвласниками) багатоквартирного будинку № 56, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Розділом 2 Статуту визначено, що метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, щодо користування, володіння і розпорядження спільним майном будинку, збереження і поліпшення техніко-економічних характеристик будинку з метою комфортного проживання (перебування) користувачів житлових та нежитлових приміщень, зниження витрат і втрат ресурсів на утримання спільного майна і на споживання житлово-комунальних послуг, благоустрою прибудинкової території та побутового обслуговування населення.

Пунктом 3 розділу 2 Статуту передбачено права об`єднання, серед іншого, встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, а також здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів.

Додатково, для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків, пунктом 4 розділу 2 Статуту встановлено право об`єднання, зокрема, вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, та звертатися до суду в разі відмови співвласника своєчасно та у повному обсязі сплати всіх встановлених законом та статутом об`єднання внесків і платежів.

За умовами п. 9 розділу 3 Статуту рішення загальних зборів, прийняте відповідно до Статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Рішення загальних зборів оприлюднюються шляхом розміщення його тексту в місцях загального користування будинку.

Крім того, співвласники мають право знайомитися з рішеннями (протоколами) загальних зборів, затвердженими такими рішеннями документами та за власний рахунок робити з них копії та виписки. Рішення загальних зборів може бути оскаржене в судовому порядку.

Частиною 2 розділу 4 статуту також передбачено, що сплата встановлених загальними зборами внесків і платежів, у тому числі відрахувань до ремонтного, резервного та інших фондів у розмірах і в строки, що встановлені загальними зборами об`єднання, є обов`язковою для всіх співвласників. Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного, ремонтного та інших фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та Статуту.

Згідно з п. 2 розділу 5 Статуту співвласник зобов`язаний, зокрема: виконувати обов`язки, передбачені цим Статутом; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі, заборгованість по внескам та платежам, яка перевищує 60 діб є порушенням зобов`язання співвласником.

01.08.2017 комісією, утвореною згідно рішення Одеської міської ради № 2278-VII від 26.07.2017, складено Акт прийняття-передачі багатоквартирного будинку про передачу багатоквартирного житлового будинку, що розміщений за адресою: Люстдорфська дорога, 56 з балансу КП «ЖКС «Вузівський» в управління (на баланс) ОСББ «Люстдорфська дорога 56».

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з витягів із протоколів загальних зборів, загальними зборами співвласників багатоквартирного будинку, за адресою: вул. Люстдорфська дорога, буд. 56, м. Одеса, були прийняті, зокрема, такі рішення:

- 13 липня 2017 року для діяльності ОСББ було прийнято рішення, оформлене протоколом № 3, про визначення та затвердження суми членських внесків на утримання будинку та прибудинкової території відповідно до запропонованого розрахунку (додаток 1 до протоколу) в розмірі 3,01 грн за 1 м.кв. (для власників квартир і нежитлових приміщень);

- 14 травня 2018 року було прийнято рішення про затвердження суми членських внесків на утримання будинку та прибудинкової території відповідно до запропонованого розрахунку (додаток 1 до протоколу) у розмірі 3,01 грн за 1 м.кв. (для власників нежитлових приміщень першого поверху);

- 27 червня 2020 року було прийнято рішення про затвердження розміру щомісячного внеску на витрати на управління багатоквартирним будинком у розмірі 6 грн за 1 м.кв. для власників квартир; 5,55 грн. за 1 м.кв. для власників нежитлових приміщень з 01.07.2020, розрахунок внеску доданий як додаток № 2, а також про затвердження порядку сплати внеску на витрати на управління багатоквартирним будинком до 20 числа поточного місяця на банківський рахунок ОСББ «Люстдорфська дорога 56».

09.03.2021 та 01.04.2021 ОСББ «Люстдорфська дорога 56» зверталось до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради з листами № 123-032, № 17-042 відповідно, якими повідомляв Департамент про те, що у даному багатоквартирному будинку знаходиться нежитлове приміщення, яке перебуває у комунальної власності та передано у користування Міністерства внутрішніх справ України, а також просив вжити заходів задля оплати внесків на управління багатоквартирним будинком згідно з відповідними рахунками-фактурами, доданими до цих листів.

29.08.2023 Департамент комунальної власності Одеської міської ради, у відповідь на адвокатський запит, листом № 01-19/1733 повідомив позивача, що нежитлове приміщення першого поверху, що розташовано за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 56 на підставі договору оренди від 28.04.2016 № 353/203, а в подальшому договору 25.07.2022 № 299/2022, укладених з Головним управлінням Національної поліції в Одеській області, передане останньому у строкове платне користування, зокрема, до 25.07.2027. До даного листа були додані копії відповідних договорів оренди.

Так, матеріали справи свідчать, що 28.04.2016 між Головним управлінням Національної поліції в Одеській області (орендар) та Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (орендодавець) був укладений договір оренди нежилого приміщення № 353/203, згідно якого ГУНП в Одеській області було передано у строкове платне користування нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 42,8 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, буд. 56. Термін дії договору оренди встановлений до 28.03.2019.

Відповідно до пп. л) п. 4.2 договору оренди № 353/203 ГУНП в Одеській області зобов`язане укласти з балансоутримувачем об`єкта оренди договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання приміщень і прибудинкової території, та надати орендодавцю копії відповідних документів, що засвідчують виконання зазначеного обов`язку, протягом 30 днів з моменту укладення цього договору.

Дію даного договору оренди неодноразово було продовжено відповідними додатковими договорами. Додатковим договором від 12.07.2022 сторони погодили вважати розірваним договір оренди від 28.04.2016 № 353/203 за погодженням обох сторін з 12 липня 2022 року.

25.07.2022 Департамент комунальної власності Одеської міської ради (орендодавець) та Головне управління Національної поліції в Одеській області (орендар) уклали договір № 299/2022 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси.

Відповідно до п. 4.1. даного договору об`єктом оренди є нежитлові приміщення № 101, загальною площею 47,4 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 56.

Пунктом 6.5. розділу ІІ «Незмінювані умови договору» встановлено, що протягом п`яти робочих днів з дати укладення цього договору балансоутримувач зобов`язаний надати орендарю для підписання: два примірника договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю відповідно до примірного договору, затвердженого наказом Фонду державного майна; проекти договорів із постачальниками комунальних послуг, якщо стосовно об`єкта оренди такими постачальниками комунальних послуг відкриті окремі особові рахунки або якщо окремі особові рахунки були відкриті на попереднього користувача майном.

Орендар зобов`язаний протягом десяти робочих днів з моменту отримання примірників договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю: підписати і повернути балансоутримувачу примірник договору; або подати балансоутримувачу обґрунтовані зауваження до сум витрат, які підлягають відшкодуванню орендарем за договором.

У відповідь на лист ОСББ «Люстдорфська дорога 56» щодо сплати заборгованості по внескам, КУ «Муніципальна служба комунальної власності Одеської міської ради» листом № 01-10/00114-КУ позивача, що Департаментом направлено лист № 01-10/00226 від 07.07.2023 на адресу Головного управління Національної поліції в Одеській області з вимогою про необхідність укладення договору про відшкодування витрат на утримання нежитлових приміщень і прибудинкової території між відповідачем та позивачем.

З листа Департаменту комунальної власності Одеської області лист № 01-10/00226 від 07.07.2023 вбачається, що останній, посилаючись на п. 6.5. договору оренди № 229/2022 від 25.07.2022 та ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», просив відповідача до 28.07.2023 надати до Департаменту договір про відшкодування витрат на утримання приміщення і прибудинкової території, укладений з ОСББ «Люстдорфська дорога 56».

28.08.2023 між ОСББ «Люстдорфська дорога 56» та Головним управлінням Національної поліції в Одеській області укладений договір № ОН/010823-101/574, відповідно до умов якого предметом цього договору є взаємостосунки сторін, пов`язані з відшкодуванням споживачем виконавцю витрат на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, внутрішньобудинкових мереж) ДК 021:2015:7033000-3 послуг з управління нерухомістю, надавані на платній основі чи на договірних засадах у житловому будинку № 56 по вул. Люстдорфська дорога у м. Одесі, нежитлового приміщення першого поверху № 101, загальною площею 47,4 м2, який відповідач використовує на підставі договору оренди № 299/2022 від 25.07.2022.

Пунктом 2.7. договору № ОН/010823-101/574 від 28.08.2023 сторони погодили, що відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України сторони прийшли до взаємної згоди, що договір застосовуються до взаємовідносини між ними, що виникли з 01 січня 2023 року до 31.12.2023 року.

В пункті 7.1. договору № ОН/010823-101/574 від 28.08.2023 також визначили, що він набирає чинності з моменту його підписання, послуги надаються відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦКУ з 01 січня 2023 року до 31.12.2023 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами всіх своїх зобов`язань.

Як вбачається з позовної заяви, звертаючись до суду, позивач зазначає про наявність у відповідача боргу по внескам на витрати з управління багатоквартирним будинком у сумі 12581,07 грн за період з 01.08.2017 по 31.12.2022.

Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 3800,00 грн та 3% річних у розмірі 908,00 грн.

4. Норми права, застосовані судом при прийнятті рішення.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

В силу ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини другої статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Частиною першою статті 385 Цивільного кодексу України встановлено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборогу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги. якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За умовами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ч.3 ст.631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих і нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законом України Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №2866-III від 29.11.2001 (із наступними змінами) (далі Закон №2866-III), статтею 1 якого передбачено, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна; співвласники багатоквартирного будинку (далі - співвласники) - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону №2866-III, основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Згідно до положень ст.6 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання може бути створено лише власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (багатоквартирних будинках). Установчі збори об`єднання у новозбудованих багатоквартирних будинках можуть бути проведені після державної реєстрації права власності на більше половини квартир та нежитлових приміщень у такому будинку.

Згідно зі статтею 10 Закону №2866-III, органами управління об`єднання є загальні збори об`єднання, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори, до виключної компетенції яких відноситься, зокрема, затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Рішення загальних зборів може бути оскаржене в судовому порядку.

У разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду (ч. 6 ст. 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

Статтею 15 Закону №2866-III встановлено, що співвласник зобов`язаний, зокрема, виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Обов`язок співвласників виконувати рішення зборів співвласників визначений і у частині 1 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Згідно із статтею 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема, приймати рішення про надходження та витрати коштів об`єднання; встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; визначати підрядника, укладати договори про управління та експлуатацію, обслуговування, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення майна з будь-якою фізичною або юридичною особою; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів; захищати права, представляти інтереси співвласників у судах, органах державної влади і органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності.

За приписами ст. 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право зокрема, вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

За ст.18 Закону №2866-III, об`єднання відповідно до цього Закону та статуту зобов`язане, зокрема: забезпечувати виконання вимог статуту об`єднання; забезпечувати дотримання інтересів усіх співвласників при встановленні умов і порядку володіння, користування і розпорядження спільною власністю, розподілі між співвласниками витрат на експлуатацію та ремонт спільного майна.

Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності (ч.1 ст.20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

Положеннями ст. 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління регулюється Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» №417-VIII від 14.05.2015 (із наступними змінами) (надалі Закон №417-VIII).

Відповідно до частин першої, другої статті 4, частини першої статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Частиною 2 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» також унормовано, що до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом.

Частинами 2, 3 ст.12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що зобов`язання зі здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

У відповідності до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов`язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує принцип поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Як встановлено судом, спір у даній справі стосується правовідносин, що виникли між ОСББ, в управлінні якого перебуває майно, що належить співвласникам багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , та Головним управлінням Національної поліції в Одеській області, як орендарем нежитлових приміщень № 101 у зазначеному будинку, щодо оплати внесків на витрати на управління багатоквартирним будинком.

На переконання позивача, фактичне використання ГУНП в Одеській області нежитлового приміщення зумовлює виникнення в останнього обов`язку зі сплати внесків на управління багатоквартирним будинком в порядку ч. 4 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», заборгованість відповідача за якими за період з серпня 2017 року по грудень 2022 складає суму 12581,07 грн та підлягає стягнення з останнього у примусовому порядку.

З матеріалів справи встановлено, що територіальна громада міста Одеса в особі Одеської міської ради є власником нежитлових приміщень № 101 загальною площею 47,4 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 .

З аналізу наведених вище положень Цивільного кодексу України та законів України в їх системному взаємозв`язку вбачається, що кожний власник квартири (нежитлового приміщення) у багатоквартирному будинку є одночасно співвласником спільного майна такого будинку, зокрема, приміщень загального користування та прибудинкової території.

Обов`язок утримання зазначеного майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства, зокрема, ст.322 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Таким чином, прийняті відповідно до статуту рішення загальних зборів об`єднання з питань управління багатоквартирним будинком є обов`язковими для усіх власників квартир (нежитлових приміщень) у багатоквартирному будинку, які одночасно є співвласниками спільного майна такого будинку та зобов`язані його утримувати в силу прямої норми ст. 322 ЦК України та ч.2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Отже, чинним законодавством на учасника ОСББ та власника нежитлового приміщення, покладено обов`язок виконувати чинні та не скасовані рішення статутних органів ОСББ, якими, зокрема, є загальні збори учасників та правління ОСББ, брати участь в управлінні (утриманні) спільним майном та своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

При цьому витрати на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, за загальним правилом, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна, а також членства в ОСББ.

Системний аналіз вищевикладених приписів чинного законодавства дозволяє господарському суду дійти висновку про встановлення Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» комплексу взаємопов`язаних прав та обов`язків власників квартир та об`єднання співвласників, які в кінцевому мають забезпечити належне функціонування та утримання співвласниками житлового будинку їхньої спільної часткової власності. Зокрема, праву об`єднання в особі його загальних зборів, на встановлення порядку сплати, переліку та розміру внесків і платежів кореспондує обов`язок співвласника виконувати рішення статутних органів об`єднання, своєчасно та в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі, частка яких визначається пропорційно до загальної площі приміщення.

А відтак, саме на Одеську міську раду покладається обов`язок зі сплати внесків на витрати на управління багатоквартирним будинком.

Аналізуючи заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача суми 12581,07 грн заборгованості зі сплати щомісячних внесків на управління багатоквартирним будинком, суд звертає увагу, що дійсно, частиною 4 статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку передбачено», що зобов`язання зі здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень.

З матеріалів справи, вбачається, що спірні приміщення, окрім власника в особі Одеської міської ради, мають також балансоутримувача Комунальна установа «Муніципальна служба комунальної власності Одеської міської ради», а також орендаря Головне управління Національної поліції в Одеській області.

При цьому, суд відзначає, що умовами договору оренди від 28.04.2016 №353/203 не установлено обов`язку орендаря з відшкодування орендодавцю (власнику майна) понесених останнім витрат на утримання об`єкта оренди у розмірі, установленому рішенням ОСББ, а у підпункті в) пункту 4.2. цього договору міститься лише загальна вимога про обов`язок нести всі витрати з експлуатації об`єкта.

Умовами пп л) п. 4.2. договору, на орендаря покладено обов`язок укласти з балансоутримувачем об`єкта оренди договір про відшкодування витрат останнього на утримання приміщень та прибудинкової території та надати орендодавцю копії відповідних документів.

Отже, умовами договору оренди нежилого приміщення № 353/203 від 28.04.2016 та доданими до нього додатковими договорами, не передбачений обов`язок орендаря сплачувати витрати на управління будинком.

В свою чергу, суд вважає помилковими посилання як позивача у позовній заяві, так і Департаменту комунальної власності Одеської області на п. 6.5. договору оренди № 299/2022 від 25.07.2022, оскільки, як визначено у даному пункті, обов`язку орендаря підписати договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна передує відповідний обов`язок балансоутримувача протягом п`яти робочих днів надати орендарю для підписання примірник такого договору відповідно до примірного договору, затвердженого наказом Фонду державного майна.

У той же час, застосовуючи норми права у подібних правовідносинах, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 02.09.2020 у справі №906/884/19 констатував, що визначаючи зобов`язання орендарів зі здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком, чинне законодавство не передбачає механізму реалізації такого зобов`язання, у тому числі механізму захисту прав об`єднання співвласників, зокрема не встановлює для ОСББ права примусового стягнення відповідних коштів з орендарів у судовому порядку, передбачаючи таке право лише щодо співвласників майна (частина 6 статті 13 Закону №2866-III).

З урахуванням приписів статті 511 Цивільного кодексу України, прийняті відповідно до статуту рішення ОСББ є обов`язковими тільки для співвласників майна багатоквартирного будинку та самі по собі не встановлюють жодних зобов`язань для осіб, які не є власниками приміщень в такому будинку, у тому числі для орендарів нерухомого майна.

Виходячи із загальних підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (стаття 11 Цивільного кодексу України), відповідні правовідносини щодо сплати орендарем витрат на управління будинком мають бути врегульовані або шляхом укладення окремого договору між орендарем та ОСББ, або шляхом встановлення обов`язку орендаря з відшкодування відповідних витрат власнику приміщення (орендодавцю) безпосередньо в умовах договору оренди нерухомого майна. Тобто обов`язок орендаря зі сплати (відшкодування) внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі, встановленому рішенням ОСББ, виникає тільки у разі передбачення такого обов`язку в умовах укладеного ним правочину (договору) із власником майна або з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку.

У зв`язку з чим Головне управління Національної поліції в Одеській області, як орендар нежитлових приміщень № 101, загальною площею 47,4 кв.м в будинку 56 по Люстдорфській дорозі в місті Одеса, зобов`язаний сплачувати внески на утримання орендованого ним приміщення тільки за умови, якщо такий обов`язок встановлений відповідним правочином (договором).

У даному випадку матеріали справи не містять доказів встановлення в договорі оренди обов`язку орендаря з відшкодування орендодавцю (власнику майна) понесених останнім витрат на утримання об`єкта оренди у розмірі, встановленому рішенням Об`єднання.

Крім того, загальна вимога про обов`язок здійснення таких витрат з одночасною вказівкою про укладення орендарем окремого договору з балансоутримувачем на оплату послуг, зокрема, і з управління об`єктом оренди не може бути підставою визначення прямого обов`язку орендаря сплачувати внески на утримання орендованого ним приміщення.

В свою чергу, матеріали цієї справи не містять і окремого договору між ГУНП в Одеській області та ОСББ «Люстдорфська дорога 56» щодо сплати внесків ОСББ на утримання будинку та прибудинкової території у період з серпня 2017 року по грудень 2022 року.

Таким чином, ураховуючи відсутність у договорах оренди прямого обов`язку відповідача щодо сплати внесків на витрати з утримання багатоквартирного будинку на користь позивача, погодженого порядку їх сплати та розміру, недосягнення між позивачем та відповідачем згоди щодо укладення окремого договору на оплату таких внесків, обов`язок зі сплати відповідних платежів має нести власник спірних приміщень - територіальна громада міста Одеса в особі Одеської міської ради, для якого положення Статуту та рішення загальних зборів ОСББ «Люстдорфська дорога 56» є обов`язковими в силу закону, а відтак суд констатує, що позов у даній справі заявлено до неналежного відповідача.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Суд вказує на те, що відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Частиною 2 ст. 4 ГПК України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, а встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

З аналізу наведених положень процесуального закону випливає, що законодавець надав саме позивачу право визначати відповідача у справі, і суд повинен розглянути позов щодо того відповідача, якого визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до того, хто відповідати за позовом не повинен, або визначив не всіх відповідачів, він не позбавлений права звернутися до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача.

Як встановлено вище, відповідач не є особою, що має відповідати за позовом, а позивач упродовж підготовчого провадження у справі не звертався до суду із клопотанням про заміну неналежного відповідача.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №305/1849/17, якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову до неналежного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача.

Наведене узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.09.2019 у справі №910/7122/17.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а відтак, у задоволенні таких слід відмовити.

З урахуванням викладеного, оскільки факт існування у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі 12581,07 грн є недоведеним, а тому підстави для стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та 3 % річних відсутні.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач доказів на підтвердження наведених ним обставин та обґрунтувань суду не надав. Аргументи позивача не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи та положеннях законодавства.

Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Русанівський бульвар 4 до Територіального центру соціального обслуговування Дніпровського району м. Києва.

Судові витрати за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 79, 86, 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Судові витрати по справі № 916/4228/23 покласти на Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорфська дорога 56» (вул. Люстдорфська дорога, № 56, м. Одеса, 65059, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України.

Повний текст рішення складено 29 квітня 2024 р.

Суддя О.В. Цісельський