У Х В А Л А

29.04.2024 м. КиївСправа № 910/4847/24

Суддя Сергій Балац, розглянувши

заяву: приватного підприємства "ТОРГОВИЙ ДІМ ПОЛЯКОВ";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "КАТЛЕС";

про: видачу наказу про стягнення заборгованості.

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство "ТОРГОВИЙ ДІМ ПОЛЯКОВ" (далі - Заявник) звернулося до господарського суду із заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "КАТЛЕС" (далі - боржник) про видачу наказу про стягнення заборгованості.

Так, Заявником заявлені вимоги про стягнення з боржника заборгованості за укладеним між сторонами договором поставки від 09.02.2022 № 10894 (далі - Договір) в сумі 24.808,46 грн., з яких:

- 12.288,31 грн. - основна заборгованість;

- 1.788,64 грн. - пеня;

- 3.686,50 грн. - штраф;

- 1.747,30 грн. - 30 % річних;

- 297,71 грн. - інфляційні втрати;

- 5.000,00 грн. - витрати на правову допомогу.

Положеннями ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

За загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (п. 7 ч. 1 ст. 155 Господарського процесуального кодексу України).

Так, у випадку встановлення судом обставин, які свідчать про необґрунтованість вимог заявника у певній частині, мають місце обставини, які свідчать про відсутність безспірності вимог, що є обов`язковою умовою наказного провадження, а отже суд повинен відмовити у видачі наказу з таких підстав. При цьому, законом не передбачено обов`язку суду здійснювати перерахунок заявлених вимог та право суду видавати судовий наказ в частині заборгованості, заявленої в межах конкретного виду вимоги, так як у протилежному випадку суд, буде здійснювати розгляд вимог у порядку, який притаманний для позовного провадження, що суперечить цільовому призначенню інституту наказного провадження.

Заявлена до стягнення сума витрат на правову допомогу в розмірі 5.000,00 грн. жодним чином не стосується укладеного між сторонами спору Договору та не є безспірною.

Оскільки процесуальним законом не передбачено обов`язку суду видачі судового наказу в частині заборгованості, заявленої в межах конкретного виду вимоги, суд дійшов висновку про відмову у видачі наказу про стягнення з боржника заборгованості за Договором, оскільки частина заявлених вимог (сума витрат на правову допомогу в розмірі 5.000,00 грн.) не відповідає вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України.

Положеннями частини 3 статті 152 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Таким чином, окремою підставою для відмови у видачі наказу про стягнення з боржника заборгованості за Договором та суми витрат на правову допомогу є положення частини 3 статті 152 Господарського процесуального кодексу України, оскільки заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий.

Керуючись ч. 1 ст. 148, п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 152, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В :

У видачі наказу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.ст. 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Cуддя Сергій Балац