РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2024Справа № 910/1489/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗПРОМБУДМОНТАЖ»

про стягнення 360 530,61 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗПРОМБУДМОНТАЖ» про стягнення 360 530,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором № від 13.10.2021 в частині дотримання строків виконання робіт.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/1489/24, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам строки на подання заяв по суті спору.

26.02.2024 до суду через систему «Електронний Суд» від відповідача надійшли: відзив на позовну заяву; клопотання про зменшення розміру пені та штрафу; клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.02.2024 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗПРОМБУДМОНТАЖ» про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

04.03.2024 до суду через систему «Електронний Суд» від позивача надійшла відповідь на відзив.

05.03.2024 до суду через систему «Електронний Суд» від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу.

07.03.2024 до суду через систему «Електронний Суд» від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд уважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

13.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗПРОМБУДМОНТАЖ» (підрядник) укладено договір № (надалі - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого підрядник за завданням замовника зобов`язується на свій ризик надати послуги: Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пунктів вимірювання витрати газу ГРС Львівської та Волинської обл.) відповідно до вимог чинних нормативних документів і технічної документації (надалі - роботи), а замовник - прийняти та оплатити такі роботи відповідно до умов Договору.

Склад, обсяги, вартість робіт та строки визначені Технічними, якісними та кількісними характеристиками (Додаток № 1), Договірною ціною (Додаток № 2) та Графіком виконання робіт (Додаток № 3), які є невід`ємною частиною Договору (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 31.05.2023) загальна вартість виконуваних робіт за цим Договором, що є ціною Договору згідно із Договірною ціною (Додаток №2) становить 33946 855,25 грн, в тому числі ПДВ 20% - 5 657 809,21 грн.

За положеннями п. 3.3. Договору оплата проводиться у такому порядку: замовник протягом 30 календарних днів, але не раніше ніж через 20 календарних днів з моменту прийняття робіт, що підтверджується актами приймання виконаних робіт та довідками про вартість виконаних робіт, перераховує на розрахунковий рахунок підрядника суму вартості прийнятих робіт. При складанні актів приймання виконаних робіт та довідок про вартість виконаних робіт використовуються форми документів КБ-2в та КБ-3.

Пунктом 4.1. Договору погоджено, що підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 365 календарних днів з дати підписання Договору з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником Графіку виконання робіт (Додаток № 3), що є невід`ємною частиною Договору.

Датою закінчення виконаних підрядником робіт вважається дата їх прийняття замовником в порядку, передбаченому Розділом 5 цього Договору. Виконання робіт може бути закінчено підрядником достроково за умови письмової згоди замовника (п. 4.3. Договору).

За п. 4.4. Договору місцем виконання робіт (об`єкти) визначено:

- ГРС Броди, 80600, Львівська обл., Бродівський район, м. Броди;

- ГРС Ковель, 45000, Волинська обл., Ковельський район, м. Ковель.

Відповідно до п. 5.1. Договору передача виконаних робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актами приймання виконаних робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін.

Підпунктом 7.3.1. п. 7.3. Договору визначено обов`язок підрядника виконати якісно та у встановлені Графіком виконання робіт (Додаток № 2) строки роботи відповідно до Технічних, якісних та кількісних характеристик (Додаток № 1), ДБН та іншої нормативної документації.

Відповідно до п. 10.2. Договору у випадку несвоєчасного виконання робіт, передбачених Графіком виконання робіт (Додаток № 3), до Підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,1% від вартості робіт, які несвоєчасно виконані, за кожен день прострочення виконання робіт, а при порушенні строку виконання робіт більш ніж на 30 календарних днів підрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7 % від вартості несвоєчасно виконаних робіт.

Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє 595 календарних днів з дати підписання (п. 11.1. Договору в редакції додаткової угоди № 2 від 27.04.2023).

Графіком виконання робіт, який є Додатком № 3 до Договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 28.10.2022) сторони погодили такі строки виконання робіт:

1) обстеження, розробка, подання на експертизи, усунення зауважень та отримання результатів експертиз робочої документації - 120 календарних днів з дати підписання Договору;

2) виготовлення основних блоків та вузлів, будівельно-монтажні роботи, електромонтажні роботи - 470 календарних днів з дати підписання Договору;

3) пусконалагоджувальні роботи - 535 календарних днів з дати підписання Договору.

Передача підрядником виконаних робіт і прийняття їх замовником оформлена: актами приймання виконаних робіт за формою КБ-2в: № 1 від 30.06.2022; № 2 від 30.06.2022; № 1 від 31.08.2022; № 2 від 31.08.2022; № 1 від 30.09.2022; № 2 від 31.10.2022; № 1 від 30.11.2022; № 1 від 30.12.2022; № 2 від 30.12.2022; № 1.1. від 18.07.2023; № 1 від 31.08.2023; № 2 від 31.08.2023; актами вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт: від 31.08.2022, від 30.12.2022, від 30.06.2022; від 30.12.2022; від 30.09.2022; від 18.07.2023; від 30.06.2022; від 31.08.2022; від 31.08.2023; довідками про вартість виконаних робіт за формою КБ-3: за червень 2022 року від 30.06.2022, за липень 2023 року від 18.07.2023.

Позивач зазначає, що з урахуванням п. 2 Графіка виконання робіт (Додатка № 3 до Договору) 470 календарних днів з дати підписання Договору тривали до 26.01.2023. Втім, надані підрядником акт приймання виконаних робіт № 1.1 від 18.07.2023 на суму 632 472,62 грн та акт вартості устаткування, що придбавався виконавцем робіт від 18.07.2023 на суму 9 312,00 грн свідчать про те, що відповідач прострочив виконання відповідних робіт на 172 календарні днів. А надані акти приймання виконаних робіт №№ 1, 2 від 31.08.2023 на суми 105 942,67 грн та 708 001,94 грн, відповідно, та акт вартості устаткування, що придбавався виконавцем робіт від 31.08.2023 на суму 3660,00 грн свідчать про порушення строку виконання робіт на 181 календарний день.

З огляду на порушення відповідачем строків виконання робіт за вищевказаними актами, позивач 13.10.2023 направив йому претензію № 1 про сплату штрафних санкцій у розмірі 360 530,61 грн, а саме: пені у розмірі 258 373,37 грн та штрафу у розмірі 102 157,24 грн.

Позивач вказує, що зазначена претензія залишена відповідачем без задоволення, що, відповідно, стало підставою для звернення із даним позовом до суду, у якому позивач просить стягнути з відповідача за порушення умов Договору в частині строків виконання робіт пеню у розмірі 258 373,36 грн та штраф у розмірі 102 157,25 грн.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи, що нарахування штрафних санкцій за порушення строків виконання робіт за окремим етапом є неправомірним та не узгоджується із наведеною у відзиві на позов практикою Верховного Суду, а умовами п. 10.2. Договору не передбачено нарахування неустойки за прострочення виконання окремих етапів робіт. Відтак, за доводами відповідача, кінцевим строком виконання повного комплексу передбачених Договором робіт є 31.03.2023 та, відповідно, лише з 01.04.2023 у позивача виникло право на нарахування та стягнення неустойки, а не з 27.01.2023. Також відповідач вказує, що ані Договірною ціною, ані Графіком виконання робіт не передбачено конкретних етапів будівництва, відповідно, акти приймання виконаних робіт від 18.07.2023 та від 31.08.2023, акти вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт від 18.07.2023 та від 31.08.2023, не підтверджують факту виконання робіт за певним етапом, оскільки сторонами у договорі така умова не погоджувалась. Пунктом 10.2. Договору передбачено нарахування штрафних санкцій саме за прострочення робіт, а не підписання Актів.

Крім цього, відповідач стверджує про введення в експлуатацію об`єктів за Договором, на підтвердження чого надає сертифікати відповідності від 15.12.2022 та від 30.11.2022, з яких вбачається, що порушення строків виконання робіт за другим етапом згідно Графіка виконання робіт відсутні. Також зазначає про надмірний розмір заявленої неустойки та про бажання позивача додатково збагатитися за рахунок стягнення заявлених штрафних санкцій після виконання Договору.

Водночас, відповідач, посилаючись на розмір свого прибутку за Договором, збитковий майновий стан та фактичне виконання ним умов Договору та отримання позивачем бажаного результату, просить зменшити розмір заявленої неустойки на 95%.

Щодо вимог відповідача про зменшення заявлених пені та штрафу на 95% позивач заперечував.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Суд встановив, що за своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором підряду.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч. 1 ст. 846 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Спір у даній справі виник у зв`язку із порушенням відповідачем, на думку позивача, строків виконання робіт за актом приймання виконаних робіт № 1.1 від 18.07.2023 та актом вартості устаткування, що придбавався виконавцем робіт від 18.07.2023, актами приймання виконаних робіт №№ 1, 2 від 31.08.2023 та актом вартості устаткування, що придбавався виконавцем робіт від 31.08.2023.

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили строк, у який відповідач зобов`язаний виконати роботи, визначені у п. 1.1. Договору, який пов`язується із датою підписання сторонами цього правочину. Втім, за умовами цього пункту, роботи за Договором мають виконуватись відповідно до Графіку виконання робіт (Додаток № 3), який, у свою чергу, передбачає різні строки виконання певних видів робіт.

При цьому, аналіз п. 4.1. Договору та Додатку № 3 свідчить про те, що визначені у Графіку виконання робіт строки для кожного виду робіт слід рахувати від дати укладення сторонами Договору, а саме від 13.10.2021.

Відповідно до Графіку виконання робіт (Додаток № 3 до Договору) виконання Договору складається із 3-х етапів:

Етап № 1 «Обстеження, розробка, подання на експертизи, усунення зауважень та отримання результатів експертизи робочої документації».

Етап № 2 «Виготовлення основних блоків та вузлів, будівельно-монтажні роботи, електромонтажні роботи».

Етап № 3 «Пусконалагоджувальні роботи».

При цьому, для кожного із наведених етапів у графі «Граничний термін виконання робіт, кількість календарних днів» визначено окремий строк виконання.

Із наведеного суд доходить висновку, що сторонами погоджено конкретні види робіт, які належать до відповідного етапу, з урахуванням логічної черговості їх виконання. Відтак, доводи відповідача про те, що Договором не передбачено конкретних етапів робіт, суд відхиляє як такі, що спростовуються матеріалами справи.

Разом з тим, суд вважає суперечливою поведінку відповідача, який спочатку, вказуючи про відсутність у Договорі визначення щодо етапів робіт, надалі зазначає, що ним не було порушено строків виконання робіт за другим етапом, тим самим підтверджуючи, що визначені актами приймання виконаних робіт № 1.1 від 18.07.2023 (із актом вартості устаткування, що придбавався виконавцем робіт від 18.07.2023), №№ 1, 2 від 31.08.2023 (із актом вартості устаткування, що придбавався виконавцем робіт від 31.08.2023) роботи належать саме до другого етапу, тобто «Виготовлення основних блоків та вузлів, будівельно-монтажні роботи, електромонтажні роботи». Належність визначених у вказаних актах робіт до другого етапу підтверджується самим змістом цих актів, з яких вбачається, що відповідачем виконувались саме будівельно-монтажні роботи, електромонтажні роботи.

Так, з урахуванням встановленого строку виконання робіт за другим етапом (470 календарних днів з дати підписання сторонами Договору), а також положень ст. 253 ЦК України, початком перебігу строку є наступний після підписання Договору день - 14.10.2021, а останнім днем виконання робіт за другим етапом є 26.01.2023.

Будь-яких доказів внесення сторонами змін до Графіка виконання робіт, що є Додатком № 3 до Договору, після укладення додаткової угоди № 1 від 28.10.2022, матеріали справи не містять.

Отже, слід дійти висновку, що за актом приймання виконаних робіт № 1.1 від 18.07.2023 на суму 632 472,52 грн та актом вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт від 18.07.2023 на суму 9 312,00 грн, наявне порушення строку виконання робіт на 172 календарних дні, а за актами приймання виконаних робіт №№ 1, 2 від 31.08.2023 на суми 105 942,67 грн та 708 001,94 грн та актом вартості устаткування на суму 3 660,00 грн, що придбавався виконавцем робіт від 31.08.2023 наявне порушення строку виконання робіт на 216 календарних днів.

Щодо доводів відповідача про дотримання ним строків виконання робіт за другим етапом слід зазначити таке.

На підтвердження таких доводів відповідач надав в матеріали справи сертифікати відповідності щодо засобів вимірювальної техніки по ГРС Броди та ГРС Ковель від 30.11.2022 та від 15.12.2022.

Слід звернути уваги, що передбачені п. 1.1. Договору роботи включають у себе як послуги з ремонту, так і з технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів.

При цьому, належним документом, який в силу умов п. 5.1. Договору підтверджує виконання підрядником робіт, є саме акт приймання виконаних робіт, а не будь-які інші документи. Надані відповідачем сертифікати вважаються додатковими документами, які замовник може витребувати у підрядника відповідно до умов п. 5.2. Договору.

Виходячи із умов п. 6.18. Договору закінченням виконання робіт за цим правочином є останній підписаний сторонами акт приймання виконаних робіт, за умови наявності підписаних всіх актів приймання виконаних робіт за цим Договором.

Також суд встановив відсутність у Договорі умови щодо передачі об`єкта в експлуатацію, на яку посилається відповідач, а виходячи із п. 4.4. Договору роботи відповідачем виконувались на відповідних об`єктах та передбачали лише ремонт та технічне обслуговування на таких об`єктах вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів.

Тобто, предметом укладеного між сторонами Договору було лише виконання певного комплексу ремонтних робіт та технічного обслуговування вже збудованих газорозподільних станцій.

При цьому, склад та обсяг таких робіт був визначений не проектно-кошторисною документацією, а Технічними, якісними та кількісними характеристиками.

Отже, аналіз умов Договору свідчить про те, що він не вважається договором будівельного підряду відповідно до ст. 875 ЦК України, у розумінні якої основним предметом договору будівельного підряду є результат будівельних робіт - завершений будівництвом об`єкт або закінчені будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації на замовлення замовника.

Відтак, суд зазначає, що оскільки Договір є правочином щодо звичайного (не будівельного) підряду, узгоджені сторонами у Графіку виконання робіт строки виконання кожного етапу робіт були встановлені у відповідності до положень ст. 846 Цивільного кодексу України та узгоджені сторонами Договору відповідно до їх власного волевиявлення.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Це означає, що встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі.

Тобто, сторони мають право визначити у договорі не лише розмір нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України), а також врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд, у тому числі, сторони мають право передбачити можливість нарахування таких санкцій за порушення строків виконання робіт.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 10.09.2020 у справі №916/1777/19.

За висновком Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 необхідною умовою застосування договірної господарсько-правової відповідальності за порушення договірних зобов`язань є визначення у законі чи у договорі управленої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафних санкцій і конкретного їх розміру.

Відтак, враховуючи положення пунктів 4.1., 10.2. Договору, суд дійшов висновку, що сторонами було передбачено застосування пені та штрафу за несвоєчасне виконання будь-яких робіт (етапів), які передбачені Графіком (Додаток № 3), а не лише усього Договору в цілому.

Положення п. 10.2. Договору не були визнані недійсними, в зв`язку із чим у силу вимог ст. 204 ЦК України презюмується правомірність вказаного правочину, в тому числі в частині визначення вказаної відповідальності сторін та порядку її обчислення.

Враховуючи викладене, позивач має право нараховувати та стягувати штрафні санкції за окремі роботи, які виконані відповідачем з порушенням передбаченого Графіком виконання робіт (Додаток № 3) строку, у зв`язку з чим відповідні заперечення відповідача щодо неправомірності нарахування штрафних санкцій за порушення строків виконання робіт за окремим етапом суд відхиляє.

Отже, факт порушення відповідачем строків виконання робіт за другим етапом Графіку виконання робіт є таким, що підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростований.

Доводи відповідача щодо намагання позивача збагатитися за рахунок відповідача внаслідок застосування заявлених штрафних санкцій суд вважає безпідставними, оскільки між фактом прострочення виконання окремого етапу робіт і застосуванням до боржника штрафних санкцій наявний причинно-наслідковий зв`язок, тому позивач у даному випадку діяв виключно виходячи з положень Договору та приписів чинного законодавства.

Враховуючи, що положеннями ЦК України та ГК України кредитору надається право застосовувати штрафні санкції та пеню за неналежне виконання зобов`язань або порушення строків їх виконання, застосування позивачем штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання не є наміром останнього збагатись, а є засобом забезпечення належного виконання умов Договору.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафних санкцій, суд встановив, що він здійснений відповідно до положень законодавства, зокрема, ч. 6 ст. 232 ГК України, та умов Договору, є арифметично правильним, а тому суд визнає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 258 373, 36 грн пені та 102 157,25 грн штрафу.

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені та штрафу на 95%, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 219 ГК України, якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов`язання, суд має право зменшити розмір відповідальності або звільнити відповідача від відповідальності.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у ст. 233 ГК України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19 зазначено, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України, щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

При цьому, суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Як встановлено вище, відповідачем порушено свої договірні зобов`язання в частині строку виконання робіт, у зв`язку з чим позивач скористався своїм правом на нарахування штрафних санкцій відповідно до п. 10.2. Договору за таке порушення.

При цьому, пояснень причин неналежного виконання зобов`язань відповідачем не наведено, як і не надано доказів, які б підтверджували повідомлення позивача про неможливість своєчасного виконання робіт.

Разом з тим, відповідач зазначає, що заявлений позивачем розмір штрафних санкцій у 10 разів перевищує прибуток відповідача за Договором, який відповідно до Договірної ціни (Додаток № 2 до Договору в редакції додаткової угоди № 3 від 31.05.2023) становить 37 670,96 грн. Крім того, відповідно до даних фінансової звітності за 2022 рік та дев`ять місяців 2023 року діяльність відповідача є збитковою, а нарахування та стягнення надмірних штрафних санкцій в умовах воєнного стану в країні лише призведе до припинення діяльності відповідача. Також відповідач просить звернути увагу на його поведінку та отримання позивачем бажаного результату за Договором.

Враховуючи надане законом право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, приймаючи до уваги значний порівняно із прибутком відповідача розмір заявлених штрафних санкцій, відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем окремих робіт за Договором та відсутність заперечень позивача щодо виконання Договору та отримання бажаного результату, а також викладені позивачем заперечення щодо зменшення штрафних санкцій, керуючись приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України та принципом збалансованості інтересів сторін, суд вважає за правомірне зменшити розмір нарахованої позивачем пені до суми 129 186,68 грн, а штрафу - до 51 078,62 грн, тобто, на 50% від обґрунтованих їх розмірів.

В той же час, таке зменшення суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі, яке запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін, в той час як зменшення розміру штрафних санкцій на 95% нівелюватиме саме значення неустойки як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання результату робіт відповідача.

Суд зазначає, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

За положеннями ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі №04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Суд вказує, що інші доводи сторін судом ураховані, проте на результат вирішення спору не вплинули. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки судом зменшено розмір неустойки та штрафу, витрати позивача зі сплати судового збору відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 129 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗПРОМБУДМОНТАЖ» (бульвар Лесі Українки, буд. 21, приміщення 201, м. Київ, 01133; ідентифікаційний код 36964133) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (проспект Любомира Гузара, 44, м. Київ, 03065; ідентифікаційний код 42795490) пеню у розмірі 129 186,68 грн, штраф у розмірі 51 078,62 грн та судовий збір у розмірі 5 407,96 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення:29.04.2024.

Суддя Т. Ю. Трофименко