ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/5489/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ємця А. А. - головуючого, Булгакової І. В., Жайворонок Т. Є.,

за участю секретаря судового засідання Шпорт В. В.,

представників учасників справи:

позивача - не з`явився,

відповідача - Ковальчук І. В.,

Офісу Генерального прокурора - Толстореброва О. О.,

розглянувши у закритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Завод «Кузня на Рибальському»

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2023 (суддя Маринченко Я. В.), та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2024 (колегія суддів: Михальська Ю. Б. - головуючий, Тищенко А. І., Хрипун О. О.)

у справі № 910/5489/21

за позовом Приватного акціонерного товариства «Завод «Кузня на Рибальському»

до Міністерства оборони України,

за участі Офісу Генерального прокурора,

про внесення змін до договору,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1 Приватне акціонерне товариство «Завод «Кузня на Рибальському» (далі - Товариство) звернулось до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - Міноборони) про несення змін до Державного контракту на поставку (закупівлю) продукції від 13.04.2016 № 247/1/16/34 (далі - Контракт).

1.2 Позовні вимоги (з урахуванням заяви про зміну предмету позову та заяви про уточнення позовних вимог) обґрунтовані істотною зміною обставин, якими сторони керувались при укладенні Контракту, що призвела до неможливості дотримання умов Контракту щодо строків виконання робіт. Як зазначає позивач, істотна зміна обставин зумовлена встановленням карантину на всій території України у зв`язку з пандемією COVID-19, які він не міг передбачити чи усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1 Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.07.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2024, у задоволенні позову відмовлено.

2.2 Судові рішення мотивовані тим, що позивач належними та допустимими доказами не довів одночасного існування всіх умов, передбачених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), необхідних для внесення змін до Контракту.

3. Короткий зміст касаційної скарги та позиція учасників справи

3.1 Товариство у касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати зазначені рішення та постанову і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

3.2 Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), позивач стверджує про неврахування судами висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 912/3323/20 та від 15.02.2022 у справі № 910/4532/21.

3.3 Також Товариство із посиланням на пункт 3 частини 2 статті 287 ГПК України зазначає, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статей 13, 73-74, 76-79, 86, 237-238, частини 5 статті 236 ГПК України у подібних правовідносинах.

3.4 Офіс Генерального прокурора у письмових поясненнях від 01.04.2024 заперечує викладені у касаційній скарзі доводи, посилається на необґрунтованість скарги і просить останню залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки вони ухвалені з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

4. Мотивувальна частина

4.1 Суди попередніх інстанцій встановили, що між Міноборони (замовник) та Товариством (виконавець) укладено Контракт на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням (та у подальшому додаткові угоди до Контракту), за умовами якого:

виконавець з дотриманням вимог законодавства зобов`язується виготовити і поставити замовнику продукцію спеціального призначення, зазначену у специфікації, що поставляється за оборонним замовленням згідно з додатком № 1 до Контракту, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити продукцію на умовах Контракту (пункт 1.1);

виконавець зобов`язаний поставити продукцію замовнику у строк, зазначений у специфікації ,та надати замовнику документи згідно з пунктом 2.10 Контракту (пункт 5.1);

доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України або регіональними торгово-промисловими палатами (пункт 7.5 у редакції додаткової угоди № 14 від 13.12.2019);

сторони можуть бути звільненні від відповідальності за часткове чи повне невиконання обов`язків за Контрактом, якщо доведуть, що невиконання зобов`язань викликано неконтрольованою перешкодою, яка відбулась поза контролем Сторін і виникла після укладення Контракту. Продовження строку (терміну) виконання зобов`язань (постачання товару, виконання робіт, надання послуг) можливе у випадку істотної зміни обставин, які впливають на можливість виконання своїх обов`язків за Контрактом у разі, якщо вони змінились настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б Контракт або укладали б його на інших умовах. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні Контракту, він може бути змінений або розірваний за згодою сторін. Доказом виникнення істотної зміни обставин, які впливають на можливість виконання своїх обов`язків за Контрактом, є висновок виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональними торгово-промисловими палатами (пункти 7.8-7.10 у редакції додаткової угоди № 14 від 13.12.2019);

зміни до Контракту можуть бути внесені за взаємною згодою сторін шляхом оформлення додаткової угоди до Контракту (пункт 10.3).

4.2 Додатком № 1 до Додаткової угоди від 17.12.2018 № 12 до Контракту Специфікацію викладено в новій редакції, доповнивши її пунктом 3 щодо виготовлення та постачання ще однієї продукції (№ 01037) у строк до 15.06.2020.

4.3 Специфікацією в редакції Додаткової угоди від 27.02.2019 № 13 до Контракту сторонами визначено, зокрема, найменування продукції, її вартість та термін постачання третьої продукції - 15.06.2020.

4.4 Листом від 02.06.2020 № 1/291 позивач повідомив відповідача про суттєве ускладнення виконання зобов`язань за Контрактом, зумовлене істотною зміною обставин (у зв`язку з запровадженням постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 карантину), додавши науково-практичний висновок Торгово-промислової палати від 29.05.2020 № 1396/21-10.04. Запропонував внести зміни до Контракту в частині перенесення строків виконання робіт з виготовлення продукції за пунктом 3 Специфікації продукції до Контракту у термін до 15.05.2021.

4.5 Спільним рішенням від 15.06.2020 щодо порядку та умов виконання Контракту сторони узгодили нові терміни постачання продукції відповідно до пункту 3 Специфікації до 15.09.2020. Згідно з пунктом 2 Спільного рішення виконання пункту 1 здійснюється шляхом укладення додаткової угоди до Контракту. Водночас додаткова угода щодо перенесення строків виконання робіт не укладалась.

4.6 Листом від 19.06.2020 № 441-165/396 позивач звернувся до відповідача з новою пропозицією про внесення змін до Контракту в частині перенесення строків виконання робіт за пунктом 3 Специфікації продукції до Контракту у термін до 15.05.2021, посилаючись на суттєве ускладнення виконання зобов`язань за Контрактом, зумовлене істотною зміною обставин (у зв`язку з запровадженням постановою Кабінету Міністрів України карантину з 12.03.2020 по 31.07.2020), що підтверджується науково-практичним висновком Торгово-промислової палати від 19.06.2020 № 1628/21-10.04.

4.7 09.03.2021 позивач листом направив відповідачу пропозицію змінити термін поставки продукції у Специфікації (додаток № 1 до Контракту) на 22.07.2021 у зв`язку із суттєвим ускладненням виконання зобов`язань за Контрактом, зумовленим істотною зміною обставин (у зв`язку з запровадженням постановою Кабінету Міністрів України карантину з 12.03.2020 по 30.04.2021), посилаючись на науково-практичний висновок Торгово-промислової палати від 26.02.2021 № 564/21-9.2.

4.8 Листом від 30.03.2021 ТВО директора Департаменту військово-технічної політики розвитку озброєння та військової техніки Міноборони повідомив позивача про відсутність підстав для перегляду умов Контракту та внесення змін.

4.9 За таких обставин позивач, посилаючись на істотну зміну обставин, якими сторони керувались при укладенні контракту, зумовлені встановленням карантину на всій території України, які він не міг передбачити чи усунути після їх виникнення, звернувся з позовом у цій справі.

4.10 Згідно з положеннями частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

4.11 Спірні правовідносини виникли на підставі укладеного сторонами державного контракту, що є контрактом з оборонного замовлення.

4.12 За змістом частини 3 статті 183 Господарського кодексу України (далі - ГК України) укладення сторонами договору за державним замовленням (державного контракту) здійснюється в порядку, передбаченому статтею 181 цього Кодексу, з урахуванням особливостей, передбачених законодавством. Державний контракт укладається шляхом підписання сторонами єдиного документа.

4.13 Відповідно до вимог статті 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

4.14 Згідно з частиною 4 статті 7 Закону України «Про державне оборонне замовлення» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) державний контракт з оборонного замовлення укладається сторонами на основі типового державного контракту, затвердженого Кабінетом Міністрів України (далі - КМ України).

4.15 За умовами пунктів 17, 36 Типового державного контракту на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням, затвердженого постановою КМ України від 27.04.2011 № 464 (далі - Типовий державний контракт), сторони мають право коригувати строк поставки і приймання продукції шляхом внесення змін до контракту, які можуть бути внесені за взаємною згодою сторін шляхом оформлення додаткової угоди.

4.16 Згідно з вимогами частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

4.17 У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання (частина 1 статті 652 ЦК України).

4.18 Згідно з частиною 2 статті 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

4.19 Отже, самої лише наявності істотної зміни обставин недостатньо для розірвання чи зміни договору, законом вимагається настання усіх чотирьох умов, визначених вказаною вище нормою. Відсутність хоча б однієї з умов у такому випадку є підставою для відмови у задоволенні позову.

4.20 Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 927/763/17, від 19.11.2019 у справі № 910/9859/18, від 19.07.2022 у справі № 910/14155/21.

4.21 Отже, укладаючи договори, сторони повинні розумно оцінювати всі обставини, за яких вони будуть виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватись будь-якою зміною обставин у ході виконання договору, проте лише істотна зміна обставин є підставою для вимоги про зміну чи розірвання договору. Істотною вважається така зміна обставин, якщо б вони змінились настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони б не укладали договір, або уклали його на інших умовах (подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 910/14155/21).

4.22 Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (частина 4 статті 652 ЦК України).

4.23 На відміну від форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які роблять неможливим виконання зобов`язання в принципі, істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання такого зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання. Подібна позиція щодо суті істотної зміни обставин була викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17.

4.24 Настання форс-мажору та настання істотної зміни обставин призводять до різних правових наслідків, встановлених статтями 617 та 652 ЦК України.

4.25 Ураховуючи викладене, положення статті 652 ЦК України можуть бути застосовані до правовідносин лише у випадку відсутності існування обставин непереборної сили та за умови доведення наявності всіх чотирьох умов, передбачених частиною другою цієї статті.

4.26 Статтею 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачено, що торгово-промислова палата України (ТППУ) та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись, ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого КМУ, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

4.27 Отже, карантин може бути визнано форс-мажорною обставиною, а не істотною зміною обставин у розумінні статті 652 ЦК України, як підстава для зміни умов договору.

4.28 Згідно з частиною 2 статті 11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» методичні та експертні документи, видані ТППУ в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України.

4.29 Разом з тим, норми цього Закону не містять положень щодо наявності у ТППУ повноважень з видачі висновків на підтвердження істотної зміни обставин, якими сторони керувались під час укладення договорів.

4.30 Наведений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у постановах від 03.09.2020 у справі № 910/15637/19, від 10.09.2020 у справі № 910/13436/19.

4.31 Постановою КМ України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу» відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020, було встановлено з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України карантин із забороною: відвідування закладів освіти її здобувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Спортивні заходи дозволено проводити без участі глядачів (уболівальників).

4.32 У подальшому дія карантину продовжувалася шляхом внесення КМ України до вказаної постанови змін, зокрема, постановами № 215 від 16.03.2020, № 239 від 25.03.2020, № 291 від 22.04.2020, № 343 від 04.05.2020, № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, із введенням низки заборон та обмежень щодо діяльності суб`єктів господарювання. Ці заборони у період з 12.03.2020 до 22.05.2020 стосувалися закладів освіти, громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, діяльності у сфері перевезень пасажирів автомобільним та залізничним транспортом (з певними виключеннями), метрополітеном. У цей період КМ України (пункти 6, 10 постанов) рекомендував центральним і місцевим органам-виконавчої влади, іншим державним органам, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям забезпечити організацію позмінної роботи працівників та/або за можливості віддалену роботу в режимі реального часу через Інтернет, цілодобовий та/або подовжений режим (графік) роботи юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які провадять діяльність, яка є дозволеною відповідно до цієї постанови (без необхідності погодження такого режиму (графіка).

4.33 Наведене свідчить, що позивач не входив до переліку суб`єктів господарювання, відносно якого КМ України у спірний період було встановлено заборону на здійснення діяльності.

4.34 За висновком експерта № 5892 за результатами проведення судової інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності, який був складений 07.10.2021 на замовлення позивача старшим судовим експертом сектору інженерно-технічних видів досліджень Донецького відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Ямщинським М. М., у зв`язку з запровадженням карантинних обмежень роботи з виготовлення продукції за Контрактом, мали бути призупинені.

4.35 Суд апеляційної інстанції з урахуванням вимог статті 86 ГПК України дав належну правову оцінку такому висновку експерта та зазначив, що досліджені у висновку експерта обставини пов`язані саме із введенням КМ України на території України карантину (настанням форс-мажору), що не є настанням істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні Контракту.

4.36 Також з посиланням на умови пункту 10.4 Контракту щодо можливості внесення змін до нього шляхом оформлення додаткової угоди, а також те, що матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами додаткових угод до Контракту на виконання спільного рішення від 10.06.2020 в частині зміни строку виконання робіт, суди попередніх інстанцій посилання позивача на вказане спільне рішення мотивовано відхилили.

4.37 Відповідно до статей 42, 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

4.38 Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17.

4.39 За змістом частини 2 статті 652 ЦК України заінтересована сторона, зокрема, має надати суду докази про те, що після виникнення обставин, які істотно змінилися, вона не могла усунути їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися.

4.40 Аналізуючи всі надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог, місцевий та апеляційний суди виходили з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами одночасного існування всіх умов, передбачених частиною 2 статті 652 ЦК України, необхідних для внесення змін до Контракту в частині зміни дати поставки продукції.

4.41 Ураховуючи встановлені обставини та наведені норми права, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, в підсумку дійшов обґрунтованого висновку, що у даних спірних правовідносинах відсутні підстави для задоволення позовних вимог Товариства.

4.42 Обґрунтовуючи підставу оскарження, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції ухвалив постанову без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 912/3323/20 та від 15.02.2022 у справі № 910/4532/21.

4.43 Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

4.44 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 виклала правову позицію, відповідно до якої на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

4.45 У контексті висновків судів попередніх інстанцій та викладених у касаційній скарзі доводів Суд виходить з того, що істотна зміна обставин, як зазначалось, є оціночною категорією.

4.46 При цьому висновки судів першої та апеляційної інстанції у повній мірі узгоджуються з висновками Верховного Суду щодо застосування положень статті 652 ЦК України, яке є сталим та послідовним у судовій практиці.

4.47 У свою чергу, у наведеній скаржником постанові Верховного Суду у справі № 912/3323/20 в співвідношенні з оскаржуваними судовими рішеннями не міститься протилежного правового висновку щодо застосування зазначеної норми.

4.48 Так, у справі № 912/3323/20 предметом позову було розірвання договору оренди приміщення для розміщення в ньому аптечного закладу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на введення з 12.03.2020 на території України карантину, дія якого неодноразово продовжувалась рішеннями КМ України. У зв`язку з запровадженням карантинних заходів позивач зазнав значних економічних втрат, зменшив обсяги діяльності по всій Україні на 40%, не отримав ліцензію, діяльність аптечного пункту в орендованому приміщенні так і не розпочав, що є істотною зміною обставин, та є підставою для дострокового розірвання договору оренди, укладеного між сторонами.

4.49 Застосування судами норм матеріального права у справі № 912/3323/20 залежало виключно від встановлених і доведених обставин цієї справи, а також оцінки наданих до суду доказів, що входило в предмет доказування та формувало фактично-доказову базу, а тому означена справа не є подібною за змістовним критерієм.

4.50 Інша справа (№ 910/4532/21), на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, істотно різниться зі справою, що розглядається, за предметом спору (стягнення заборгованості з орендної плати), підставами позову, змістом позовних вимог та встановленими судами фактичними обставинами, а також матеріально-правовим регулюванням спірних правовідносин.

4.51 За відсутності подібності правовідносин суд касаційної інстанції згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою позивача в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України.

4.52 Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України.

4.53 За змістом пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України його положення спрямовані на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

4.54 У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

4.55 Позивач у касаційній скарзі посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: статей 13, 73-74, 76-79, 86, 237-238, частини 5 статті 236 ГПК України.

4.56 Загальними вимогами процесуального законодавства, передбаченими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236-238 ГПК України, визначено обов`язковість всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження судом під час вирішення спору доказів, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

4.57 З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

4.58 Місцевий та апеляційний господарські суди оцінили подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку у їх сукупності. Суди попередніх інстанцій дали оцінку поданим сторонами доказам у їх сукупності, що відповідає приписам частини 2 статті 86 ГПК України.

4.59 Верховний Суд виходить з того, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник повинен обґрунтувати, в чому саме полягає неправильне застосування норми матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду (у чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми права судами були застосовано неправильно).

4.60 За результатами касаційного перегляду Судом не встановлено неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень.

4.61 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі №154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності, та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

4.62 Колегія суддів також звертає увагу, що правові висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формулюються виходячи з конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права (постанова Великої Палати Верховного суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц).

4.63 Отже, формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може здійснюватися поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

4.64 Звідси наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави.

4.65 Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

4.66 Відповідно до положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

4.67 З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

4.68 Згідно з приписами статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 240, 296, 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження у справі № 910/5489/21 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Завод «Кузня на Рибальському» в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Завод «Кузня на Рибальському» в частині підстави, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

3. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2023 у справі № 910/5489/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий А. Ємець

Судді І. Булгакова

Т. Жайворонок