ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" квітня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/672/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребної К.Ф. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи № 916/672/24

За позовом: Державного підприємства Адміністрація морський портів України в особі Південної філії Державного підприємства Адміністрація морський портів України (адміністрації морського пору Південний) (65481, Одеська область, м. Южне, вул. Берегова, 11, )

до відповідача: Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (65042, м. Одеса, вул. 7-ма Пересипська, буд. 6, )

про стягнення 4 245,11грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Адміністрація морський портів України в особі Південної філії Державного підприємства Адміністрація морський портів України (адміністрації морського пору Південний) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про стягнення 4 245,11грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.02.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/672/24. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Згідно ч.5 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Пунктом 5.8 розділу І Положення про ЄСІТС передбачено, що офіційна електронна адреса - це сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

Таким чином, у розумінні Положення офіційною електронною адресою є адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів. Подібна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.06.2022 у справі №761/21436/20.

У пункті 5.6. Положення про ЄСІТС визначено, що користувач ЄСІТС - особа, що пройшла процедуру реєстрації в підсистемі "Електронний кабінет" (Електронний кабінет ЄСІТС), пройшла автентифікацію та якій надано доступ до підсистем ЄСІТС відповідно до її повноважень.

Особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (пункт 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС).

Згідно з п. 37 наведеного розділу підсистема "Електронний суд" забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених. До електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів (АСДС) та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. Документи у справах надсилаються до електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя.

Таким чином, особи, які зареєстровані в ЄСІТС, мають змогу знайомитися з матеріалами справи в електронному вигляді, оскільки всі внесені до автоматизованої системи діловодства судів документи та повідомлення по справі надсилаються до Електронних кабінетів користувачів в автоматичному порядку.

Відповідно до відомостей, наявних у матеріалах справи, відповідач Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області є користувачем ЄСІТС, зареєстрований в Електронному суді та має власний кабінет в Електронному суді.

Так, згідно Довідки суду про доставку електронного документа вих. № 916/672/24/13532/23 від 27.04.2024 Документ в електронному вигляді "Ст.176 Ухвала про відкриття провадження у справі (спрощене)" від 26.02.2024 по справі № 916/672/24(суддя Погребна К.Ф.) було надіслано одержувачу - Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області в його електронний кабінет, та документ доставлено до електронного кабінету 27.02.24р о 01:34.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Таким чином, Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області повідомлений про відкриття провадження у справі та прийняття позовної заяви до розгляду.

Згідно з ч.ч.5, 7 ст. 252 ГПК України ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учассуд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зі змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

12.03.2024р. за вх. №10389/24 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого останній позовні вимоги не визнає вважає їх необґрунтованим, безпідставними в зв`язку з чим в задоволені позову просить суд відмовити.

25.03.2024р. за вх.№12282/24 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якого позивач вважає що заперечення відповідача є безпідставними, не підтверджені належним та допустимим доказами, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно положень ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи суд встановив.

Як вказує позивач, 01 грудня 2022 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (Орендодавець), Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області (Орендар, Користувач) та Державним підприємством «Адміністрація морських портів України», в особі Південної філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації морського порту Південний) (Балансоутримувач, Адміністрація) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, № 99 (Договір оренди).

Відповідно до п. 4.1. Розділу І «Змінювані умови договору» (Умови) Договору оренди об`єктом оренди є нежитлові приміщення, загальною площею 17,4 кв.м, розташовані за адресою: Одеська обл., м. Южне, вул. Берегова, 11, що обліковується на балансі Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Південної філії ДП «АМПУ») (Майно).

Згідно з п. 1.1. Розділу ІІ Договору оренди Орендодавець і Балансоутримувач передають, а Орендар приймає у строкове платне користування майно, зазначене у пункт 4 Умов, вартість якого становить суму, визначену у пункті 6 Умов.

Пунктом 2.1. Розділу ІІ Договору оренди визначено, що Орендар вступає в строкове платне користування Майном у день підписання акта приймання-передачі Майна.

01.12.2022 Балансоутримувачем та Орендарем підписаний Акт приймання-передачі в оренду нерухомого майна, що належить до державної власності.

Поивач зазначає, що Майно вважається таким, що орендоване, саме з 01.12.2022.

Відповідно до п. 11.1. Розділу ІІ Договору оренди цей договір укладено на строк, визначений у пункті 12 Умов. Перебіг строку договору починається з дня набрання чинності цим договором. Цей договір набирає чинності в день його підписання сторонами. Строк оренди за цим договором починається з дати підписання акта прийманя-передачі і закінчується датою припинення цього договору.

Пунктом 12.1 Розділу І Договору оренди строк договору встановлений на період воєнного стану та 1 рік після припинення чи скасування воєнного стану. Отже, станом на сьогоднішній день Договір оренди є чинним та Відповідач продовжує користуватися орендованим майном.

Відповідно до п. 3.1. Розділу ІІ Договору оренди складу орендної плати не входять витрати на утримання орендованого майна (комунальних послуг, послуг з управління об`єктом нерухомості, витрат на утримання прибудинкової території та місць загального користування, вартість послуг з ремонту і технічного обслуговування інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, у тому числі: покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо), а також компенсація витрат Балансоутримувача за користування земельною ділянкою. Орендар несе ці витрати на основі окремих договорів, укладених із Балансоутримувачем та/ або безпосередньо з постачальниками комунальних послуг в порядку, визначеному пунктом 6.5. цього договору.

В подальшому, як вказує позивач, 06.11.2023 між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України», в особі Південної філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Балансоутримувач) та Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області (Користувач) було укладено договір про відшкодування витрат за надані послуги № 32-П-ПВФ-23 (Договір про відшкодування).

Пунктом 1.1. Договору про відшкодування визначено, що Балансоутримувач згідно з Договором оренди забезпечує послугами (електроенергією, теплом, водою і відведенням стоків) Користувача в орендованих нежитлових приміщеннях, загальною площею 17,4 кв.м., які розташовані за адресою: Одеська обл., м. Южне, вул. Берегова, 11 (далі Послуги), а Користувач забезпечує раціональне використання електроенергії, тепла, води і скидання стоків, що не мають агресивних компонентів, та своєчасно сплачує виставлені Балансоутримувачем рахунки за користування наданими Послугами в орендованих приміщеннях.

Відповідно до п. 9.1. Договору про відшкодування сторони домовились, що згідно з ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 01.01.2023.

Як вказує позивач, вищезазначений Договір про відшкодування не охоплює період грудень 2022 року, проте саме з моменту укладення Договору оренди та підписання відповідного акта приймання-передачі, Відповідач постійно користується орендованим майном, у тому числі й у грудні 2022 року.

Так, за посиланнями позивач з картки взаєморозрахунків за період з 01.12.2022 по 31.01.2023, вбачається що Відповідачем здійснено відшкодування витрат Адміністрації, пов`язаних з утриманням будівель і споруд за грудень 2022 року. Вищезазначене відшкодування здійснено на підставі договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна від 22.12.2022 № 23-П-ПВФ-22, предметом якого є забезпечення Балансоутримувачем утримання будівлі з прибудинковою територією за адресою: 65481, Одеська обл., вул. Берегова, буд. 11, в якій знаходиться орендоване Орендарем за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 01.12.2022 № 99, державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення, які розташовані у блоці санітарно-карантинного відділу (інв. № 1145, реєстровий № 38727770.19.АААИБЕ657), загальною площею 17,4 кв. м., яке перебуває на балансі Балансоутримувача.

Позивач наголошує, що факт користування Відповідачем орендованими приміщеннями у грудні 2022 року є підтверджений діями Відповідача зі сплати виставленого Адміністрацією рахунку від 22.12.2022 № 136 за договором від 22.12.2022 № 23-П-ПВФ-22.

За посиланнями позивача, враховуючи фактичне використання Відповідачем орендованого майна, листом від 26.10.2023 № 2289/27-04-04/Вих Адміністрація направила Відповідачу рахунки за грудень 2022 року на загальну суму 4 165,66 грн., а саме: від 18.10.2023 № 0469-АЮ на суму 8,06 грн.; від 18.10.2023 № 0471-АЮ на суму 15,98 грн.; від 18.10.2023 № 0473-АЮ на суму 25,27 грн.; від 18.10.2023 № 0475-АЮ на суму 104,17 грн.; від 18.10.2023 № 0477-АЮ на суму 3 006,48 грн.; від 18.10.2023 № 0479-АЮ на суму 1 005,70 грн.

Вищезазначений лист разом із актами приймання-передачі та виставленими рахунками, як зазначає позивач, отриманий Відповідачем 30.10.2023, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. У наведеному листі Адміністрація зазначила, про необхідність сплати виставлених рахунків протягом 20-ти банківських днів з дати виставлення рахунків, а отже останнім днем оплати рахунків є 15.11.2023. Проте, станом на сьогоднішній день, відшкодування витрат Адміністрації за комунальні послуги у грудні 2022 року Відповідачем не здійснено, акти приймання-передачі на адресу Позивача не повернуті.

З урахування чого за відповідачем рахується заборгованість по відшкодуванню витрат за отримані послуги в сумі 4 165,66грн.

Крім того, в зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо відшкодуванню витрат за надані послуги, позивачем нараховано відповідачу 3% річних в сумі 33,51грн. та інфляційні витрати в сумі 45,94грн.

Отже посилаючись на вищенаведені обставини Державне підприємство Адміністрація морський портів України в особі Південної філії Державного підприємства Адміністрація морський портів України (адміністрації морського пору Південний) звернулось до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Внаслідок укладення Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 99 від 01.12.2022 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 99 від 01.12.2022 року Балансоутримувач передав, а Орендар в свою чергу прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 17,4 кв.м, розташовані за адресою: Одеська обл., м. Южне, вул. Берегова, 11, що обліковується на балансі Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Південної філії ДП «АМПУ»), що підтверджується Актом приймання - передавання від 01.12.2021 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печаткою сторін.

Отже з наведеного вбачається, що починаючи з 01.12.2022р. майно вважається таким що передано в оренду.

Відповідно до п. 3.1. Розділу ІІ Договору оренди складу орендної плати не входять витрати на утримання орендованого майна (комунальних послуг, послуг з управління об`єктом нерухомості, витрат на утримання прибудинкової території та місць загального користування, вартість послуг з ремонту і технічного обслуговування інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, у тому числі: покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо), а також компенсація витрат Балансоутримувача за користування земельною ділянкою. Орендар несе ці витрати на основі окремих договорів, укладених із Балансоутримувачем та/ або безпосередньо з постачальниками комунальних послуг в порядку, визначеному пунктом 6.5. цього договору.

06.11.2023 між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України», в особі Південної філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Балансоутримувач) та Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області (Користувач) було укладено договір про відшкодування витрат за надані послуги № 32-П-ПВФ-23 (Договір про відшкодування).

Пунктом 1.1. Договору про відшкодування визначено, що Балансоутримувач згідно з Договором оренди забезпечує послугами (електроенергією, теплом, водою і відведенням стоків) Користувача в орендованих нежитлових приміщеннях, загальною площею 17,4 кв.м., які розташовані за адресою: Одеська обл., м. Южне, вул. Берегова, 11 (далі Послуги), а Користувач забезпечує раціональне використання електроенергії, тепла, води і скидання стоків, що не мають агресивних компонентів, та своєчасно сплачує виставлені Балансоутримувачем рахунки за користування наданими Послугами в орендованих приміщеннях.

Відповідно до п. 9.1. Договору про відшкодування сторони домовились, що згідно з ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 01.01.2023.

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи 22.12.2022р. між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України», в особі Південної філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Балансоутримувач) та Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області (Орендар) було укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна №23-П-ПВФ-22, за умовим якого Балансоутримувач забезпечує утримання будівлі з прибудинковою територією за адресою: Одеська обл., м. Южне, вул. Берегова, 11, в якій знаходиться орендоване Орендарем за договором оренди державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення, які розташовані у блоці санітарно-карантинного відділу (інв. № 1145, реєстровий № 38727770.19.АААИБЕ657), загальною площею 17,4 кв. м., яке перебуває на балансі Балансоутримувача, а Орендар відшкодовує витрати Балансоутримувача на утримання будівлі та орендоване майно, згідно з договором оренди та Додатком 1 «Розрахунок». Який є невід`ємною частиною договору.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з картки взаєморозрахунків за період з 01.12.2022 по 31.01.2023, відповідачем за зазначений періоду здійснено відшкодування витрат Адміністрації, пов`язаних з утриманням будівель і споруд за грудень 2022 року.

Отже, зазначений факт підтверджує факт користування відповідачем орендованим майном з 01.12.2022р.

При цьому, як вбачається з відзиву на позовну заяву, факт користування відповідачем орендованим майном з 01.12.2022р. останнім не заперечується.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржника) зобов`язання вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги встановлення судом факту фактичного користування відповідачем орендованим майном з 01.12.2022р., у Відповідача виникло зобов`язання щодо відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого майна (комунальних послуг) за грудень 2022р.

Як встановлено судом, позивач листом від 26.10.2023 № 2289/27-04-04/Вих направив на адресу Відповідачу рахунки за грудень 2022 року на загальну суму 4 165,66 грн., а саме: від 18.10.2023 № 0469-АЮ на суму 8,06 грн.; від 18.10.2023 № 0471-АЮ на суму 15,98 грн.; від 18.10.2023 № 0473-АЮ на суму 25,27 грн.; від 18.10.2023 № 0475-АЮ на суму 104,17 грн.; від 18.10.2023 № 0477-АЮ на суму 3 006,48 грн.; від 18.10.2023 № 0479-АЮ на суму 1 005,70 грн. Вищезазначений лист разом із актами приймання-передачі та виставленими рахунками, отриманий Відповідачем 30.10.2023, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Поряд з цим відповідачем вартість виставлений рахунків не оплатив, в наслідок чого у нього утворилась заборгованість по відшкодуванню вартості фактично отриманих комунальних послуг в сумі 4 165,66грн.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача вартості фактично отриманих комунальних послуг за грудень 2022р. в сумі 4 165,66грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 33.51грн. та інфляційні витрати в сумі 45,94грн.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Проаналізувавши здійснений Позивачем розрахунки трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, господарський суд дійшов висновку про правильність та обґрунтованість здійснених Позивачем розрахунків. Наведене має наслідком необхідність задоволення заявлених Державним підприємством Адміністрація морський портів України в особі Південної філії Державного підприємства Адміністрація морський портів України (адміністрації морського пору Південний)позовних вимог у названій частині шляхом присудження до стягнення на користь Позивача трьох відсотків річних у розмірі 33,51грн. та інфляційні витрати в сумі 45,94грн..

При цьому заперечення відповідача до уваги судом не приймаються з огляду на наступне.

Так заперечуючи проти позову відповідач вказує про відсутність у нього обов`язку оплачувати вартість наданих послуг, оскільки умови договору про відшкодування витрат за надані послуги № 32-П-ПВФ-23 від 06.11.2023р. застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 01.01.2023. Відповідач вказує що зобов`язання за грудень місяць 2022р. не охоплюються відповідним договором.

Суд частково погоджується з відповідними посиланням відповідача та зазначає, що дійсно зобов`язання за договором № 32-П-ПВФ-23 від 06.11.2023р. не розповсюджуються на грудень 2022р.

Поряд з цим суд зазначає, що факт використання відповідачем орендованого майна в грудні 2022р. підтверджується матеріалами справи, зокрема договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна від 22.12.2022 № 23-П-ПВФ-22 та карткою взаєморозрахунків за період з 01.12.2022 по 31.01.2023 згідно якої відповідачем за грудень 2022р. сплачено на користь позивача 663,78грн. відшкодування витрат пов`язаних з утриманням будівлі та споруд.

При цьому відповідачем ані у відзиві на позову заяву, ані у запереченнях на відповідь на відзив жодним чином не заперечується та не спростовується факт користування орендованим майном в спірний періоду, та більш того не спростовується факт використання у зазначений період комунальних послуг.

Суд зазначає, що відсутність укладеного договору про відшкодування витрат за грудень 2022 року жодним чином не звільняє відповідача від обов`язку відносно здійснення відшкодування витрат позивачу, які понесені останнім у зв`язку із забезпеченням орендованих приміщень комунальними послугами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Інші посилання відповідача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України"

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Державного підприємства Адміністрація морський портів України в особі Південної філії Державного підприємства Адміністрація морський портів України (адміністрації морського пору Південний) є обґрунтованими, підтверджені належними доказами наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на Відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

1. Позов Державного підприємства Адміністрація морський портів України в особі Південної філії Державного підприємства Адміністрація морський портів України (адміністрації морського пору Південний) (65481, Одеська область, м. Южне, вул. Берегова, 11, ) до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (65042, м. Одеса, вул. 7-ма Пересипська, буд. 6, ) задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (65042, м. Одеса, вул. 7-ма Пересипська, буд. 6, ) на користь Державного підприємства Адміністрація морський портів України в особі Південної філії Державного підприємства Адміністрація морський портів України (адміністрації морського пору Південний) (65481, Одеська область, м. Южне, вул. Берегова, 11, ) основний борг в сумі 4 165 (чотири тисячі сто шістдесят п`ять)грн. 66коп, інфляційні витрати в сумі 45 (сорок п`ять)грн. 94коп., 3% річних в розмірі 33 (тридцять три)грн. 51коп. та судових збір в сумі 3 028 (три тисячі двадцять вісім)грн.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26 квітня 2024 р.

Суддя К.Ф. Погребна