ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2024м. ХарківСправа № 910/13128/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Трофімова І.В.

при секретарі судового засідання Погореловій О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району" міста Києва (02217, м. Київ, вул. Закревського, 29; код 04590234)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК "ЕНОЛЛ" (61001, м. Харків, вул. Танкопія, 31/3; код 38157139)
про визнання додаткових угод недійсними та стягнення коштів
за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Комунальне підприємство "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних доріг та споруд на них Деснянського району" міста Києва " з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК" ЕНОЛЛ" про визнання недійсними додаткових угод №3 від 26.03.2021, №5 від 10.09.2021 та стягнення грошових коштів у сумі 11'061 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2023 матеріали справи №910/13128/23 передано за підсудністю до Господарського суду Харківської області.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.07.2023 позовна заява була прийнята до розгляду, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 19 липня 2023 року о 14:30.

Протокольною ухвалою від 28.09.2023 підготовче засідання було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.04.2024 о 15:00.

Представники сторін у судове засідання 24.04.2024 не з`явились. Позивачем була подана заява про розгляд справи за відсутності його представника. Відповідач письмовий відзив не надав, про розгляд даної справи був повідомлений належним чином, що підтверджується його клопотанням про передачу справи за підсудністю.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд установив такі обставини.

30 грудня 2020 року між Комунальним підприємством "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних доріг та споруд на них Деснянського району" міста Києва (Споживач, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕК "ЕНОЛЛ" (Постачальник, Відповідач) укладено договір №193-12/20В про закупівлю (постачання) електричної енергії з відповідними додатками (надалі - Договір) у відповідності до умов якого Постачальник зобов`язався поставляти Споживачу електричну енергію для забезпечення потреб останнього.

Згідно з п. 2.1 Додатку 3 "Комерційна пропозиція" до Договору ціна за електричну енергію включає тариф на послуги з передачі електричної енергії.

Відповідно до п. 13.6. Договору істотні умови цього договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

До вказаного договору сторони неодноразово вносили зміни шляхом укладення додаткових угод. Додатковими угодами №3 від 26.03.2021 та №5 від 10.09.2021 було збільшену ціну тарифу, за яким Постачальник постачає електричну енергію Споживачу.

Додатковою угодою №3 від 26.03.2021 до Договору було збільшено з 01.03.2021 ціну за електроенергію на 6,5% - з 1,52985 грн/кВт*год без ПДВ (1,83582 грн/кВт*год з ПДВ) до 1,62929 грн/кВт*год без ПДВ (1,955148 грн/кВт*год з ПДВ).

В якості підстав для підвищення тарифу за додатковою угодою №3 від 26.03.2021 Відповідачем було надано Позивачу цінову довідку Харківської Торгово-промислової палати України від 01.03.2021 №480/21 та лист щодо внесення змін до договору про закупівлю від 24.06.2021 №15649/2.

Додатковою угодою № 5 від 10.09.2021 до Договору було збільшено з 01.09.2021 ціну за електроенергію на 9,99% - з 1,62929 грн/кВт*год без ПДВ (1,955148 грн/кВт*год з ПДВ) до 1,7921 грн/кВт*год без ПДВ (2,15052 грн кВт год з ПДВ).

В якості підстав для підвищення тарифу за додатковою угодою №5 від 10.09.2021 Відповідачем було надано Позивачу цінову довідку Харківської Торгово-промислової палати України від 17.08.2021 №1931/21.

Позивач зазначає, що ним була виявлена невідповідність в розрахунках тарифу при підвищені ціни, що призвело до здійснення переплати бюджетних коштів у сумі 11'067 грн, розпорядником яких є Комунальне підприємство "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних доріг та споруд на них Деснянського району" міста Києва.

Позивач просить захистити своє порушене право шляхом визнання недійсними додаткових угод №3 від 26.03.2021, №5 від 10.09.2021 та стягнення з Відповідача переплати в розмірі 11'061 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст. 638 ЦК України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 628, статтею 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

За частиною другою статті 189 Господарського кодексу України (далі - ГК України) ціна є істотною умовою господарського договору.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частинами першою, другою статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Із системного тлумачення наведених норм ЦК України, ГК України та Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

В іншому випадку не досягається мета Закону України "Про публічні закупівлі", яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Згідно з пунктом 6 частини 2 статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Як установив суд, Позивач та Відповідач уклали Договір за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі", а на момент підписання Договору Сторонами були погоджені всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за Договором відповідно до вимог частини третьої статті 180 Господарського кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі".

Так, відповідно до п. 2.2 Договору загальний обсяг постачання електричної енергії складав 700'550 кВт/год; ціна електричної енергії на момент укладання Договору становила 1,52985 грн за 1 кВт/год.

Згідно з п. 2.1 Додатку 3 "Комерційна пропозиція" до Договору ціна за електричну енергію включає тариф на послуги з передачі електричної енергії.

Водночас згідно з Додатковими угодами №3, №5 змінено істотні умови Договору, а саме: збільшено ціну за одиницю товару з 1,52985 грн до 1,7921 грн за 1 кВт/год. Фактично ціна за 1 кВт/год (одиницю товару) збільшилася на 16,4%, порівняно з погодженою під час закупівлі.

Необхідність укладення оспорюваних додаткових угод до Договору обґрунтовано Відповідачем коливанням ціни електричної енергії на ринку, на підтвердження якого (коливання) Відповідачем було надано цінові довідки Харківської торгово-промислової палати.

Тобто оспорювані додаткові угоди були укладені на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Суд установив, що 26.03.2021 між Позивачем та Відповідачем укладено додаткову угоду №3, якою з 01.03.2021 збільшено ціну електричної енергії за 1кВт/год до 1,62929 грн (без ПДВ). 10.09.2021 між сторонами укладено додаткову угоду № 5, якою з 01.09.2021 збільшено ціну електричної енергії за 1кВт/год до 1,7921 грн (без ПДВ).

Разом з тим, за Договором Відповідач протягом періоду з 01 березня по 26 березня 2021 року та з 01 вересня 2021 року по 10 вересня 2021 року щоденно постачав, а Позивач приймав та споживав електричну енергію.

Тобто спірними додатковими угодами Сторони змінили ціну електричної енергії, яка вже була продана Позивачу та спожита ним.

Отже, товар, поставлений Відповідачем протягом 01 - 26 березня 2021 року та 01 - 10 вересня 2021 року, був не тільки прийнятий Позивачем у власність, а й спожитий останнім.

Як виснувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається відповідно до частини третьої статті 632 ЦК України.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадку збільшення ціни за одиницю товару у разі коливання ціни такого товару на ринку.

Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни природного газу на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договорів і до внесення відповідних змін до нього.

В цінових довідках Харківської торгово-промислової, які були підставою для укладення спірних додаткових угод, вказано середньозважені ціни на РДН в ОЕС України за 1мВт/год електроенергії (без ПДВ) за січень 2021 року - лютий 2021 року; за березень 2021 та 1 декаду серпня 2022 року (01.08-10.08); відсотки коливання ціни +11,61% та +54,78% відповідно.

Проте вказані довідки не містять відомостей щодо середньозваженої ціни на РДН в ОЕС станом на дату укладання Договору, а тому він не може підтвердити реальне коливання ціни на електричну енергію між моментом укладення Договору та до моменту укладення спірних додаткових угод (або отримання пропозиції про їх укладення).

Отже, цінові довідки Харківської торгово-промислової палати не підтверджують коливання ціни електричної енергії на ринку в період від дати укладення договору, так і на момент звернення Відповідача до Позивача з пропозиціями про укладення спірних додаткових угод.

Крім того, в результаті підписання Додаткових угод №3 від 26.03.2021 та №5 від 10.09.2021 було підвищено ціну разом з іншими її складовими - тарифом на передачу електричної енергії, що встановлюється та змінюється лише відповідно до постанови НКРЕКП від 09.12.2020 № 2353, прибутковою частиною ціни Постачальника.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи вищевикладене, суд, встановивши наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання додаткових угод №3 від 26.03.2021 та №5 від 10.09.2021 недійсними на момент їх укладення, дійшов висновку, що спірні додаткові угоди суперечать наведеним вище положенням ЦК України та Закону України "Про публічні закупівлі", а відтак про наявність підстав для визнання їх недійсними відповідно до ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Щодо стягнення грошових коштів у розмірі 11'067 грн.

Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Оскільки додаткові угоди №3 від 26.03.2021 та №5 від 10.09.2021 є недійсними та не породжують правових наслідків, правовідносини між Позивачем та Відповідачем щодо ціни електричної енергії, поставленої за Договором, мали регулюватись умовами Договору, згідно з якими ціна за одиницю електричної енергії складає 1,52985 грн/кВт*год без ПДВ.

Водночас Позивач у своєму розрахунку визначає розмір надмірно сплачених коштів у сумі 11'067 грн, виходячи з ціни на послуги з передачі електроенергії, яка була збільшена внаслідок укладення спірних додаткових угод.

Суд, перевіривши розрахунок Позивач, зазначає, що цей розрахунок є арифметично правильним.

Таким чином, грошові кошти в сумі 11'067 грн є такими, що були безпідставно одержані Відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому Відповідач зобов`язаний повернути їх Позивачу, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.

Позовна заява не містить посилань на 1212 ЦК України, водночас суд наголошує, що в процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на "норму права", що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу "jura novit curia".

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 904/5726/19 (постанова від 15.06.2021), у справі № 918/119/21 (постанова від 15.11.2023) та Верховний Суд у справі № 685/1008/20 (постанова від 02.11.2022).

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на Відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Водночас, під час розгляду справи по суті суд установив, що Позивачем було сплачено судовий збір за подання даного позову не в повному обсязі, а саме 5368 грн (2684х2) замість 8052 грн (2684х3) (дві вимоги немайнового характеру (визнання двох додаткових угод недійсними) та одна майнова вимога (стягнення коштів)).

Якщо факт недоплати судового збору з`ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може:

- зобов`язати позивача (заявника, скаржника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк, та за необхідності відкласти розгляд справи або оголосити перерву в засіданні (стаття 77 ГПК);

- у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК (абзац третій підпункту 2.23 пункту 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Враховуючи викладене, беручи до уваги задоволення позовних вимог у повному обсязі, сплачений Позивачем судовий збір у сумі 5368 грн підлягає стягненню з Відповідача. Решта судового збору в сумі 2684 грн за вимогу, яка була задоволена судом, підлягає стягненню з Відповідача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсною додаткову угоду №3 від 26.03.2021 до договору №193-12/20В про закупівлю (постачання) електричної енергії від 30.12.2020, укладеного між Комунальним підприємством "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних доріг та споруд на них Деснянського району" міста Києва та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕК "ЕНОЛЛ".

Визнати недійсною додаткову угоду №5 від 10.09.2021 до договору №193-12/20В про закупівлю (постачання) електричної енергії від 30.12.2020, укладеного між Комунальним підприємством "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних доріг та споруд на них Деснянського району" міста Києва та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕК "ЕНОЛЛ".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК "ЕНОЛЛ" (61001, м.Харків, вул. Танкопія, 31/3; ідент. код 38157139) на користь Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району" міста Києва (02217, м. Київ, вул. Закревського, 29; ідент. код 04590234) безпідставно збережені кошти в сумі 11'067 грн та судовий збір у сумі 5368 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК "ЕНОЛЛ" (61001, м.Харків, вул. Танкопія, 31/3; ідент. код 38157139) в дохід Державного бюджету України (рахунок отримувача -UA2020653, отримувач коштів - ГУК Харків обл/мХар Шевченк/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37874947; Банк отримувача - Казначейство України (ел.адм.подат); код банку отримувача (МФО) - 899998; код класифікації доходів бюджету - 22030101) судовий збір у сумі 2684 грн.

Видати накази після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строки, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Учасники справи:

Позивач: Комунальне підприємство "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району" міста Києва (02217, м. Київ, вул. Закревського, 29; ідент. код 04590234).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕК "ЕНОЛЛ" (61001, м.Харків, вул. Танкопія, 31/3; ідент. код 38157139).

Повний текст рішення складено 01.05.2024

Суддя І.В. Трофімов