ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" травня 2024 р. Справа№ 910/14917/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Тищенко О.В.

Гончарова С.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2023

у справі № 910/14917/23 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс»

про відшкодування шкоди 45 242,57 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 45 242,57 грн., яке становить частину з виплаченого позивачем, як страховою організацією за укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеський Хлібозавод № 4» договором добровільного страхування транспортних засобів серія УБ № 1562000 від 21.07.2021, страхового відшкодування в зв`язку з пошкодженням автомобіля «СКС RML3H104ХК», державний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДПТ, що сталася з вини ОСОБА_1 - водія автомобіля «Mercedes-Benz», державний номер НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують вказаним транспортним засобом застрахована у відповідача згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР № 203901332.

При розрахунку заявленої до стягнення суми позивач виходить з того, що за наслідками спірної ДТП ним було виплачено страхове відшкодування в розмірі 89 444,69 грн., проте вказана сума підлягає зменшенню на встановлену полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР № 203901332 франшизу в сумі 2 000,00 грн.,а також на суму вже виплаченого відповідачем страхового відшкодування , а саме 42 202,12 грн. (89 444,69-2 000,00-42 202,12=45 242,57).

В суді першої інстанції відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2023 у справі № 910/14917/23 позовні вимоги задоволені повністю, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 45 242,57 грн. страхового відшкодування та 2 684,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що матеріалами справи належним чином підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем щодо виплати страхового відшкодування за завдану шкоду у заявленій до стягнення сумі.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інтер-Поліс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2023 у справі № 910/14917/23 в частині розподілу судових витрат та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у стягненні судових витрат.

Крім того, скаржником заявлене клопотання про розгляд справи з викликом сторін.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2023, справу № 910/14917/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю..

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу ІV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/14917/23, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 910/14917/23.

18.01.2024 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2024 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2023 у справі № 910/14917/23 залишено без руху, а також надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху шляхом надання доказів надсилання копії апеляційної скарги позивачу .

07.02.2024 від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання, до якого додані докази сплати судового збору, докази направлення апеляційної скарги позивачу, а також апеляційна скарга (нова редакція). У клопотання апелянт зазначає про те, що при складенні апеляційної скраги ним було допущено описку у прохальній частині скарги, з огляду на що ним надається нова редакція апеляційної скарги.

Згідно з новою редакцією апеляційної скарги апелянт просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2023 у справі № 910/14917/23 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Крім того, апелянтом у скарзі заявлене клопотання про розгляд справи з викликом сторін.

У апеляційній скарзі апелянт послався на те, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповністю з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:

- за змістом положень чинного законодавства він має обов`язок виплатити страхове відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, проте вказаного судом першої інстанції враховано не було;

- наданий позивачем акт огляду не відповідає нормам наказу Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, яким затверджена Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оскільки в акті огляду не зазначено даних про пробіг автомобіля, не викладено зміст використаних методичних підходів, методів, оціночних процедур та відповідних розрахунків, а до акту не додано графічну розгортку побудови пошкодженого або розукомплектованого КТЗ з відображенням характеру пошкоджень або протокол технічного огляду з посиланням на характер і обсяг його пошкодження.

У зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. у відрядженні розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/543/24 від 12.02.2024 призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2024 визначений наступний склад колегії суддів: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя, судді: Тищенко О.В., Гончаров С.А..

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим. суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684*100=268 400 грн.) крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 268 400,00 грн., справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2024 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2023 у справі № 910/14917/23 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Тищенко О.В., Гончаров С.А., апелянту відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2023 у справі № 910/14917/23 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи № 910/14917/23, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2023 у справі № 910/14917/23, постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

27.02.2024 до суду від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких позивач, з посиланням на те, що:

- ним належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами підтверджено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, натомість доводи апеляційної скарги є лише припущеннями представника відповідача та не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи;

- спростувань розміру збитку, переліку пошкоджень, контр-розрахунку, розрахунку розміру коефіцієнту фізичного зносу автомобіля - не надано;

- вказане свідчить про те, що заперечення представника відповідача що до розміру заподіяного збитку є сумнівними, так як вбачається з матеріалів справи, відповідач не є особою що володіє достатнім рівнем кваліфікації в розумінні ст.6 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»,

просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

19.03.2024 до суду від позивача надійшла заява про видачу судового наказу, в якій заявник просить видати наказ на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2023 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2024 у справі № 910/14917/23 про стягнення 45 242 грн. 57 коп. страхового відшкодування та направити на адресу компанії : 02081, м.Київ, вул. Здолбунівська,7-Д.

У задоволенні вказаного клопотання колегією суддів відмовляється, оскільки відповідно до приписів ч. 1 ст. 327 ГПК України наказ видає суд, який розглядав справу, як суд першої інстанції.

Слід окремо зауважити на тому, що 27.02.2024 Північним апеляційним господарським судом постанова у справі № 910/14917/23 не приймалась.

Станом на 02.05.2024 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його неодноразове продовження, справа розглядається у розумний строк.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, з наступних підстав.

21.07.2021 позивач (страховик) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеський Хлібозавод № 4» (страхувальник та вигодонабувач) уклали договір добровільного страхування транспортних засобів серія УБ № 1562000 (далі Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземними транспортними засобами, зокрема і автомобілем «СКС RML3H104ХК», державний номер НОМЕР_1 , (далі Автомобіль).

Згідно з п. 1.10 Договору строк дії Договору з 00 год. 00 хв. 22.07.2021 до 24 год. 00 хв. 21.07.2022.

21.08.2021 об 11 годині 30 хвилин в міста Одеса на вул. Люстдорфська дорога напроти будинку 16 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю Автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Mercedes-Benz», державний номер НОМЕР_2 (далі Автомобіль 1), під керуванням ОСОБА_1 .

У результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 24.01.2021 у справі № 521/13223/21.

Згідно зі складеними позивачем Страховим актом СТО-21-59523/1 13.09.2021 та розрахунком страхового відшкодування, за наслідками спірної ДТП до виплати в якості страхового відшкодування визначено суму 89 444,69 грн.

Як слідує зі змісту вказаного страхового акту, вартість матеріального збитку, що підлягає виплаті за умовами Договору, визначена позивачем виходячи з даних, встановлених в рахунку-фактурі № АГ-00008270 від 26.08.2021 ТОВ «Авто Груп+» (виконавець робіт з ремонту Автомобіля, що підтверджується актом виконаних робіт № АГ-00010535 від 26.10.2021 - примітка суду).

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції, чинній на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У поданій позивачу заяві про страхове відшкодування від 25.08.2021 страхувальник просив виплатити страхове відшкодування на рахунок СТО.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 46698 від 14.09.2021 страхове відшкодування в сумі 89 444,69 грн. перераховано позивачем ТОВ «Авто Груп+» (виконавець робіт з ремонту Автомобіля - примітка суду).

З відмітки банку на вказаному платіжному дорученні слідує, що воно банком проведено, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Стаття 1 Закону встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно з ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи, що матеріли справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_1 неправомірно володів Автомобілем 1 під час скоєння спірної ДТП, його володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.

За правилами ст. 22 Закону, обов`язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що станом на 21.08.2021 (дата спірної ДТП - примітка суду) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована відповідачем згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР № 203901332 (далі Поліс).

Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Згідно з ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно, вказані особи мають право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується неправомірне володіння ОСОБА_1 Автомобілем 1 під час спірної ДТП, в даному випадку саме відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_1 (особа, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, а позивач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи слідує, що позивач звернулося до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування № 08-03-14/1-04/8722 від 06.10.2021, в якій просив сплатити суму страхового відшкодування у порядку регресу в сумі 89 444,69 грн.

На вказану вище заяву позивача відповідач відповів листом № 0294 від 08.02.2022, в якому зазначив про те, що ним прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 42 202,12 грн. (з урахуванням франшизи 2 000,00 грн.), яке перераховано на вказані у заяві реквізити.

При цьому відповідач не визнав майнові вимоги в сумі 45 424,57 грн. грн., а саме: перелік робіт з рахунку-фактури № АГ-00008270 від 26.08.2021 - позиції 6 ,11, 12, 13, 14 (п`ятка лонжерона лівого - ремонт; хлібний фургон - ремонт, зняття/установка; установка автомобіля на стапель; стапель - переобладнання) та перелік запчастин з рахунку-фактури № АГ-00008270 від 26.08.2021 - позиція № 9 (комплект заглушок).

07.02.2022 відповідачем було сплачено на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 42 202,12 грн.

З огляду на вказане, позивач для отримання решти з виплаченої ним суми страхового відшкодування звернувся до відповідача з заявою про доплату страхового відшкодування № 08-03-14/1-04/3736 від 22.07.2022, яка останнім отримана 27.07.2022, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомлення про вручення поштового відправлення № 830, проте відповідач решту страхового відшкодування не сплатив, з огляду на що позивач звернувся до суду з цим позовом у якому просить стягнути з відповідача решту суми виплаченого позивачем страхового відшкодування, а саме 45 242,57 грн.

При розрахунку заявленої до стягнення суми позивач виходить з того, що за наслідками спірної ДТП ним було виплачено страхове відшкодування в розмірі 89 444,69 грн., проте вказана сума підлягає зменшенню на встановлену Полісом франшизу в сумі 2 000,00 грн., а також на суму вже виплаченого відповідачем страхового відшкодування, а саме 42 202,12 грн. (89 444,69-2 000,00-42 202,12=45 242,57).

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.

Як встановлено вище саме відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_1 (особа, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, а позивач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За правилами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону, сума спірного страхового відшкодування має бути зменшена на суму франшизи.

Таким чином, відповідач, як страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до приписів Закону має обов`язок в межах своєї відповідальності відшкодувати завдану його страхувальником шкоду, обраховану відповідно до приписів Закону, тобто з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством), за мінусом франшизи.

Полісом встановлено, що ліміт відповідальності відповідача як страховика за шкоду, завдану майну, становить 130 000,00 грн., а франшиза - 2 000,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем суму збитків, завданих пошкодженням Автомобіля у спірній ДТП, розраховано без врахування коефіцієнту фізичного зносу, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на наступне.

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 слідує, що автомобіль випущений у 2021 році.

Відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі Методика) значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ.

За таких обставин, враховуючи положення Методики, те, що Автомобіль випущений у 2021 та те, що станом на дату спірної ДТП строк експлуатації Автомобіля не перевищував ані 5, ані 7 років, значення коефіцієнту фізичного зносу Автомобіля є таким, що дорівнює нулю.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що наданий позивачем акт огляду не відповідає нормам п. 4.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оскільки в акті огляду не зазначено даних про пробіг автомобіля, не викладено зміст використаних методичних підходів, методів, оціночних процедур та відповідних розрахунків, а до акту не додано графічну розгортку побудови пошкодженого або розукомплектованого КТЗ з відображенням характеру пошкоджень або протокол технічного огляду з посиланням на характер і обсяг його пошкодження, оскільки п. 4.4 Методики встановлює відомості, які має містити звіт (акт) або висновок експерта про оцінку КТЗ, проте наданий позивачем акт огляду транспортного засобу таким актом не є.

Колегія суддів зауважує апелянту на наступному.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 74 України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, відповідно до приписів чинного законодавства саме на апелянта покладений обов`язок належними та допустимими доказами довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, тобто у даному випадку саме відповідач повинен довести, що розмір збитків, які були завдані власнику Автомобіля за наслідками спірної ДТП менший, ніж визначено позивачем, проте належних та допустимих доказів вказаного відповідач до матеріалів справи не надав.

Враховуючи вказані вище обставини, позивач за наслідками спірної ДТП має право на отримання від відповідача страхового відшкодування в сумі 87 444,69 грн. (89 444,69-2 000,00).

Як встановлено вище 07.02.2022 відповідачем було сплачено на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 42 202,12 грн.

За таких обставин суд першої інстанції цілком вірно задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 45 242,57 грн. (87 444,69 -42 202,12). Рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу колегією суддів враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2023 у справі № 910/14917/23, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2023 у справі № 910/14917/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2023 у справі № 910/14917/23 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/14917/23.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді О.В. Тищенко

С.А. Гончаров