ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" квітня 2024 р. Cправа № 902/858/23

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "АСТЕКС" (вул. Онікієнка Олега, 125, оф. 15, м. Бровари, Київська область, 07400)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАЙМКОЛ" (вул. Бойчука Михайла, буд. 18-А, м. Київ, 01102)

про стягнення 1 054 875,26 грн.

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О.,

представників сторін:

позивача Сопрун В.В. згідно ордеру (в режимі відеоконференції);

відповідача Цурка Н.О. згідно ордеру.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "АСТЕКС" з вимогами до Державного підприємства "Юрковецький спиртовий завод" про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу №01/04/21-М від 26.04.2021 у загальному розмірі 1 054 875,26 грн, з яких: 744 187,65 грн - основний борг; 266 953,84 грн - індекс інфляції; 43 733,77 грн - 3% річних та судові витрати зі сплати судового збору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2023 дану позовну заяву передано для розгляду судді Матвійчуку В.В.

У зв`язку із встановленими судом недоліками позовної заяви, що перешкоджали відкриттю провадження у справі, суд, ухвалою від 28.06.2023 постановив позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "АСТЕКС" залишити без руху та встановив позивачу строк для усунення виявлених недоліків протягом п`яти днів з дня вручення цієї ухвали.

Листом № 166 від 30.06.2023 (вх. №01-34/6080/23), що надійшов на електронну адресу суду 30.06.2023, позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання уточненої позовної заяви та доказів сплати судового збору.

Суд, ухвалою від 03.07.2023 за вказаним позовом відкрив провадження у справі № 902/858/23 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 01.08.2023.

20.07.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву № 78 від 17.07.2023 відповідача, за змістом якого останній повідомив про наявність за підприємством заборгованості у загальному розмірі 1 054 875,26 грн, визнав зазначену суму та не заперечив проти ухвалення судом рішення про її задоволення.

Дослідивши відзив на позовну заяву № 78 від 17.07.2023, судом встановлено, що останній підписано в.о. директора Бобро О.Г. за відсутності доказів на підтвердження його повноважень.

За наслідками судового засідання 01.08.2023 судом продовжено строк підготовчого провадження по справі на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 12.09.2023, про що 01.08.2023 постановлено відповідну ухвалу.

04.08.2023 на електронну адресу суду надійшов лист № 1-03.08.23 від 03.08.2023, скріплений електронним цифровим підписом керуючого припиненням (ліквідатором) ДП "Юрковецький спиртовий завод" Грищука Б.А., в якому повідомлено, що наказом Фонду державного майна України № 1250 "Про припинення юридичної особи - Державного підприємства "Юрковецький спиртовий завод" від 10.07.2023, серед іншого, вирішено:

Припинити юридичну особу - Державне підприємство "Юрковецький спиртовий завод" шляхом ліквідації на підставі п. 7 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про особливості припинення державних підприємств за рішенням Фонду державного майна України".

Призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) керуючим припинення (ліквідатором) юридичної особи - Державного підприємства "Юрковецький спиртовий завод" (за згодою).

Станом на день звернення до суду єдиним представником, який представляє інтереси Державного підприємства "Юрковецький спиртовий завод", є керуючий припиненням (ліквідатор) ДП "Юрковецький спиртовий завод" Грищук Богдан Андрійович.

11.09.2023 на електронну адресу суду надійшло клопотання № 206 від 08.09.2023, скріплене електронним цифровим підписом представника позивача - адвоката Петрусенко Н.І., в якому позивач просив замінити первісного відповідача - Державне підприємство "Юрковецький спиртовий завод" () на належного відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАЙМКОЛ" (), та матеріали справи № 902/858/23 направити за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Суд, ухвалою від 12.09.2023, задоволив клопотання позивача про заміну первісного відповідача на належного та направлення матеріалів справи за територіальною підсудністю до Господарського суду м. Києва.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Таймкол" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду Вінницької області від 12.09.2023 у справі № 902/858/23 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у клопотанні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Астекс" про заміну первісного відповідача.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.01.2024 апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Таймкол" залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 12.09.2023 у справі № 902/858/23 скасовано в частині зміни підсудності і виключено з резолютивної частини ухвали пункти 2 і 3. Матеріали справи № 902/859/23 повернуто до Господарського суду Вінницької області для розгляду.

По надходженні матеріалів справи до Господарського суду Вінницької області, суд, ухвалою від 09.02.2024 призначив підготовче засідання на 07.03.2024.

04.03.2024 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшли заперечення на позов №б/н від 04.03.2024 (вх. № 01-34/2336/24 від 04.03.2024) представника відповідача - адвоката Цурки Н.О..

07.03.2024 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшло клопотання № б/н від 07.03.2024 (вх. № 01-34/2497/24 від 07.03.2024) представника відповідача - адвоката Цурки Н.О. про визнання поважними причини пропуску процесуального строку на подання доказів, поновлення такого строку та долучення доказів до матеріалів справи.

За результатами судового засідання 07.03.2024, суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 07.03.2024, згідно якої відклав розгляд клопотання представника відповідача № б/н від 07.03.2024 (вх. № 01-34/2497/24 від 07.03.2024), підготовче засідання відклав на 28.03.2024.

26.03.2024 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшли заперечення №б/н від 26.03.2024 (вх. № 0134/3290/24 від 26.03.2024) представника позивача адвоката Петрученко Н.І. на доводи відповідача, наведені в запереченні проти позову. В додаток до заперечення долучено копію договору поставки № 30-ПР/21 від 23.06.2021, укладеного між ТОВ «Компанія «АСТЕКС» та ТОВ «ЛІЛАК» на поставку меляси бурякової.

В судовому засіданні судом розглянуто клопотання представника відповідача № б/н від 07.03.2024 (вх. № 01-34/2497/24 від 07.03.2024), за результатом чого поновлено відповідачу строк на подання доказів долучивши їх до матеріалів справи. Також судом долучено до матеріалів справи копію договору поставки № 30-ПР/21 від 23.06.2021, що додано позивачем до заперечень.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 18.04.2024, про що 28.03.2024 постановлено протокольну ухвалу.

16.04.2024 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшла заява №б/н від 16.04.2024 (вх. № 01-34/4033/24 від 16.04.2024) представника відповідача адвоката Цурка Н.О. про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі № 911/746/24 за позовом ТОВ «Таймкол» до ДП «Юрковецький спиртовий завод» і ТОВ «Компанія «Астекс» про визнання недійсним договору № 01/04/21-М купівлі-продажу меляси бурякової від 26.04.2021.

Розглянувши заяву представника відповідача суд, без виходу до нарадчої кімнати, протокольною ухвалою від 18.04.2024, відмовив в її задоволенні. При цьому суд виходив з наступного.

Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано положеннями статей 227, 228 Господарського процесуального кодексу України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно ч. 3 ст. 195 ГПК України, провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3(1) частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Отже, зазначеною статтею встановлено вичерпний перелік підстав для зупинення провадження на стадії розгляду справи по суті, який розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно п.п. 1-3(1) частини 1 ст. 227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках:

1) смерті або оголошення померлою фізичної особи, яка була стороною у справі або третьою особою з самостійними вимогами щодо предмета спору, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво;

2) необхідності призначення або заміни законного представника учасника справи;

3) перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції;

3-1) звернення обох сторін з клопотанням про зупинення провадження у справі у зв`язку з проведенням медіації.

Пунктом 1 частини 1 ст. 228 ГПК України встановлено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках, зокрема, перебування учасника справи на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі.

Таким чином, на стадії розгляду справи по суті у суду відсутні правові підстави для зупинення провадження у справі з підстави, визначеної п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України.

При розгляді справи 18.04.2024 судом оголошено перерву в судовому засіданні до 19.04.2024, про що постановлено протокольну ухвалу.

На визначену судом дату (19.04.2024) представник відповідача з`явився в засідання суду в режимі відеоконференції. Представник позивача взяв участь в судовому засіданні в приміщенні суду.

При розгляді справи 19.04.2024 судом проведено стадію безпосереднього дослідження доказів та провів стадію судових дебатів, у якій виступили з промовами представники позивача та відповідача.

В судовому засіданні 19.04.2024 суд повідомив про завершення розгляду справи по суті та вийшов до нарадчої кімнати для постановлення вступної і резолютивної частини судового рішення, повідомивши представників сторін про орієнтовний час повернення з нарадчої кімнати.

Після виходу з нарадчої кімнати 19.04.2024 в судове засідання представники сторін не з`явилися, у зв`язку з чим вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання Державним підприємством "Юрковецький спиртовий завод" зобов`язань за договором купівлі-продажу №01/04/21-М від 26.04.2021 в частині проведення розрахунків за поставлений товар.

Так, позивач стверджує, що в період з 05.05.2021 по 03.09.2021 згідно видаткових накладних, на адресу ДП Юрковецький спиртовий завод Продавцем було поставлено товар на загальну суму 12 279 889,28 грн.

Умовами Договору передбачено, що розрахунки за цим Договором здійснюються в національній валюті у безготівковій формі, шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на банківський рахунок Продавця. Оплата вартості Товару здійснюється Покупцем згідно виставленого Продавцем рахунку-фактури та/або видаткової накладної, - на розрахунковий рахунок Продавця шляхом безготівкового переказу грошових коштів протягом доби з моменту поставки партії Товару, або іншим чином, що не суперечить чинному законодавству України (пункти 3.1. та 3.2. Договору).

Втім, за поставлений товар відповідач розрахувався частково, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 744 187,65 грн.

Відповідач заперечив проти позову. Суть заперечень зводиться до того, що всі долучені позивачем видаткові накладні з боку одержувача - ДП «Юрківецький спиртовий завод» підписано комірником складу сировини Іжаковською Н.В., тоді як довіреності на підтвердження повноважень зазначеної особи на отримання товарно-матеріальних цінностей матеріали справи не містять. Тому відповідач вважає, що факт поставки товару по наданим позивачем видатковим накладним і відповідно - виникнення у відповідача обов`язку сплатити за нього, - не можна визнати доведеним.

Крім того, відповідач зауважує на тому, що з частини наданих позивачем видаткових накладних додано товарно-транспортні накладні, а до частини, таких накладних не надано, при тому, що сема товарно-транспортна накладна є належним доказом переміщення товару.

Також відповідач зазначає, що сума боргу за Договором купівлі-продажу № 01/04/21-М виникла ще у вересні 2021 року, тож, враховуючи встановлений Договором порядок оплати в день поставки товару, заборгованість у заявленому розмірі мала рахувалась як простроченою. Така заборгованість у випадку її реальності та беззаперечності мала б бути врахована Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях, бути на обліку у державного підприємства, включена до Об`єкта приватизації та відповідно передана правонаступнику в силу положень статті 28 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», тобто відповідачу. Водночас, з Інформаційного повідомлення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях про продаж об`єкта малої приватизації - Єдиного майнового комплексу Державного підприємства «Юрковецький спиртзавод», вбачається, що станом на 30.06.2022 у державного підприємства прострочена кредиторська заборгованість відсутня.

Позивач заперечує доводи відповідача, посилаючись на те, що факт прийняття товару Покупцем за Договором купівлі-продажу № 01/04/21-М підтверджується підписами його уповноваженої особи на видаткових накладних та товарно-транспортних накладних. За вказаним Договором позивачем було поставлено обумовлену кількість товару партіями на загальну суму 12 279 889,28 грн., за яку Покупець здійснив більшу частину оплати, що в свою чергу підтверджує взаємну господарську діяльність між сторонами Договору.

Щодо заперечень відповідача з приводу товарно-транспортних накладних, позивач зауважує, що товарно-транспортна накладна використовується, якщо в процесі купівлі-продажу бере участь транспортна (експедиторська) компанія, що займається перевезенням товару від продавця до покупця. У даному випадку, на виконання умов Договору купівлі-продажу № 01/04/21-М товарно-транспортні накладні не складались між Продавцем та Покупцем, у зв`язку з відсутністю такої необхідності як перевезення товару, оскільки товар був поставлений на адресу державного підприємства раніше на виконання умов договорів, укладених між ТОВ «Компанія «Астекс» та іншими товариствами, зокрема ТОВ «Лілак». Як вбачається із товарно-транспортних накладних, відвантажувачем є ТОВ «Компанія «Астекс» для Державного підприємства «Юрковецький спиртовий завод», 24040, Вінницька область, Могилів-Подільський район, с. Юрківці, вул. Миру.

Зокрема, між ТОВ «Лілак» та ТОВ «Компанія «Астекс» було укладено договір поставки меляси бурякової № 30-ПР/21 від 23.06.2021.

Крім того, в бухгалтерському обліку державного підприємства були відображені операції з поставки меляси бурякової за вищевказаним договором, а також відображено оплату за придбаний товар на суму, яка зазначена позивачам у позові, а саме 12 279 889,28 грн, що також відображає і фахівець у звіті, який долучено відповідачем. Вказане безпосередньо підтверджує факт здійснення господарської операції за договором купівлі-продажу меляси бурякової № 01/04/21.

До того ж, Договір купівлі-продажу № 01/04/21-М у судовому порядку, а ні органом управління, а ні розпорядником майна фіктивним не визнавався.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 26 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія АСТЕКС (позивач, за Договором Продавець) та Державним підприємством Юрковецький спиртовий завод (за Договором Покупець) укладено Договір купівлі-продажу меляси бурякової № 01/04/21-М (надалі Договір), відповідно до умов якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю мелясу бурякову (надалі-Товар), а Покупець зобов`язується оплатити та прийняти Товар.

Відповідно до п. 1.2. Договору Товар поставляється окремими партіями. Кількість, ціна, асортимент кожної партії Товару узгоджується Сторонами у відповідних специфікаціях, що є невід`ємними додатками до цього Договору.

Пунктом 1.3. Договору визначено, що якість Товару повинна відповідати чинним вимогам Держстандарту України ТУ 3696-08 ГОСТ 30561-98 Меляса бурякова.

Згідно п. 1.5. Договору Сторони дійшли згоди, що для Покупця зобов`язання за цим Договором виникають виключно з моменту виникнення виробничої необхідності у Товарі та з моменту його поставки Продавцем. Загальна кількість Товару, обумовлена цим Договором не створює імперативного обов`язку для Покупця.

Ціна кожної партії Товару узгоджується Сторонами у відповідних специфікаціях із урахуванням ПДВ 20% (п. 2.1. Договору)

За змістом п. 3.1. Договору розрахунки за цим Договором здійснюються в національній валюті у безготівковій формі, шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на банківський рахунок Продавця.

Згідно п. 3.2. Договору оплата вартості Товару здійснюється Покупцем згідно виставленого Продавцем рахунку-фактури та /або видаткової накладної, - на розрахунковий рахунок Продавця, вказані у даному Договорі або у рахунку-фактурі на оплату, шляхом безготівкового переказу грошових коштів протягом доби з моменту поставки партії Товару, або іншим чином, що не суперечить чинному законодавству України.

Відповідно до п. 4.1. Договору постачання Товару Покупцю, здійснюється з пункту завантаження за кінцевим пунктом розвантаження: село Юрківці, Могилів-Подільського району, Вінницької області, вул. Миру, 259 .

Партія Товару поставляється за рахунок Продавця. Вартість доставки включена в ціну Товару (п. 4.2. Договору)

Партія Товару вважається переданою Продавцем та прийнятою Покупцем: за кількістю - шляхом перевірки та порівняння, відповідно до кількості тоннажу, вказаного в транспортних та супровідних документах на партію Товару (п. 4.3. Договору).

Приймання Товару за кількістю та якістю здійснюється відповідно до інструкції Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю №П-6 та №П-7 (п. 4.4. Договору)

Договір є укладеним з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2021 року, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх обов`язків (п. 8.1. Договору)

До Договору купівлі-продажу №01/04/21-М від 26.04.2021 між сторонами підписано ряд Специфікацій (т.1, а.с. 10-15), а саме:

- Специфікацію №1 від 26.04.2021, в якій погоджено поставку меляси бурякової в кількості 1000 тон, за вартістю однієї тони 5660,00 грн, загальною ціною 5 660 000,00 грн, зі строком поставки: за домовленістю сторін, але не пізніше 31.05.2021;

- Специфікацію №2 від 05.05.2021, в якій погоджено поставку меляси бурякової в кількості 200 тон, за вартістю однієї тони 5660,00 грн, загальною ціною 1 132 000,00 грн, зі строком поставки: за домовленістю сторін, але не пізніше 31.05.2021;

- Специфікацію №3 від 19.05.2021, в якій погоджено поставку меляси бурякової в кількості 600 тон, за вартістю однієї тони 5660,00 грн, загальною ціною 3 396 000,00 грн, зі строком поставки: за домовленістю сторін, але не пізніше 31.05.2021;

- Специфікацію №4 від 04.06.2021, в якій погоджено поставку меляси бурякової в кількості 500 тон, за вартістю однієї тони 5660,00 грн, загальною ціною 2 830 000,00 грн, зі строком поставки: за домовленістю сторін, але не пізніше 30.06.2021;

- Специфікацію №5 від 07.07.2021, в якій погоджено поставку меляси бурякової в кількості 500 тон, за вартістю однієї тони 5510,00 грн, загальною ціною 2 755 000,00 грн, зі строком поставки: за домовленістю сторін, але не пізніше 31.07.2021;

Специфікацію №6 від 03.09.2021, в якій погоджено поставку меляси бурякової в кількості 120 тон, за вартістю однієї тони 5112,00 грн, загальною ціною 1 226 880,00 грн, зі строком поставки: за домовленістю сторін, але не пізніше 30.09.2021

Як стверджується матеріалами справи, позивачем на виконання умов Договору купівлі-продажу №01/04/21-М від 26.04.2021, за видатковими накладними, поставлено ДП Юрковецький спиртовий завод відповідачу товар на загальну суму 12 279 889,28 грн (т.1, а.с. 16, 19, 22, 25, 28, 31, 33-36, 38, 41, 43-45, 47, 48, 51, 54, 57, 60, 63, 66, 68).

Вказані накладні підписані уповноваженими представниками Продавця та Покупця. Претензій щодо якості чи кількості отриманого товару матеріали справи не містять, а отже вказаний у видаткових накладних товар прийнятий ДП Юрковецький спиртовий завод без зауважень, що свідчить про повноту та якість виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором, а тому товар вважається прийнятим без зауважень в повному обсязі.

Як доводить позивач, оплату поставленого товару ДП Юрковецький спиртовий завод здійснив частково, в сумі 11 535 701,63 грн, що підтверджується карткою по рахунку позивача 361 з контрагентом ДП Юрковецький спиртовий завод за період 01.01.2021 15.06.2023 (т. 1 а.с. 71-94)

Оскільки остаточний розрахунок за поставлений товар ДП Юрковецький спиртовий завод здійснено не було, позивач просить стягнути суму боргу в розмірі 744 187,62 грн в примусовому порядку.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Наявними в матеріалах справи видатковими накладними підтверджується факт отримання ДП Юрковецький спиртовий завод від позивача товару за Договором на загальну суму 12 279 889,28 грн. Тоді як карткою по рахунку позивача 361 з контрагентом ДП Юрковецький спиртовий завод за період 01.01.2021 15.06.2023 підтверджується проведення оплати на суму 11 535 701,63 грн.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що ДП Юрковецький спиртовий завод є таким, що прострочив виконання зобов`язання за Договором щодо оплати вартості поставленого товару.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що основний борг в сумі 744 187,65 грн доведений належними та допустимими доказами.

Поряд з цим, за порушення ДП Юрковецький спиртовий завод взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 43 733,77 грн - 3% річних та 266 953,84 грн інфляційних втрат.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми Закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи із положень ст. 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат є правомірними та обґрунтованими, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та чинного законодавства України.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE судом встановлено, що зазначені нарахування обраховано арифметично вірно. За наведеного позовні вимоги про стягнення 3% річних в розмірі 43 733,77 грн та 266 953,84 інфляційних втрат за період прострочення з 29.06.2021 по 13.06.2023, визнаються судом обґрунтованими та законними.

При цьому суд зважає, що Фондом державного майна України, на підставі наказу від 10.07.2023 № 1250, прийнято рішення про припинення Державного підприємства Юрковецький спиртовий завод (, вул. Миру, 259, с. Юрківці, Могилів-Подільський район, Вінницька область, 24040) шляхом ліквідації на підставі п. 7 ч. 1 ст. 11 Закону України Про особливості припинення державних підприємств за рішенням Фонду державного майна України, про що було оприлюднено інформацію 13.07.2023.

23.12.2022 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТАЙМКОЛ (Покупець) укладено договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації єдиного майнового комплексу Державного підприємства Юрковецький спиртовий завод за результатами електронного аукціону з умовами.

Відповідно до п. п. 1.1. цього Договору Єдиний майновий комплекс ДП "Юрковецький спиртовий завод", як об`єкт приватизації та предмет цього Договору включає в себе усі види майна, призначені для діяльності підприємства, його структурного підрозділу, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировина, продукція, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права.

За умовами п. 2.1. Договору право власності на об`єкт приватизації переходить до Покупця після укладання цього Договору, його нотаріального посвідчення та підписання акта приймання-передачі об`єкта приватизації, а в частині нерухомого майна після державної реєстрації за покупцем права власності на таке нерухоме майно відповідно до закону, але не раніше дати отримання дозволу Антимонопольного комітету України на концентрацію, якщо отримання такого дозволу вимагається законом.

Відповідно до п. 3.1. Договору купівлі-продажу Покупець, який придбав об`єкт приватизації як єдиний майновий комплекс, є правонаступником його майнових прав (крім права постійного користування земельною ділянкою) і обов`язків відповідно до умов Договору та законодавства України.

Договір посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. від 23.12.2022 за реєстровим № 7914, акт приймання-передачі об`єкта приватизації сторонами підписано 17.02.2023 та право власності на нерухоме майно, що входить до об`єкта приватизації, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав від 21.02.2023.

Відтак, Товариство з обмеженою відповідальністю ТАЙМКОЛ набуло всіх прав і обов`язків по зобов`язаннях Державного підприємства Юрковецький спиртовий завод, в тому рахунку і за Договором купівлі-продажу меляси бурякової № 01/04/21-М від 26.04.2021.

При цьому суд зважає на висновки Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.01.2024 у даній справі, яка набрала законної сили, про те, що наявність боргів у складі майна єдиного майнового комплексу ДП Юрковецький спиртовий завод визначена умовами п.1.1. договору, про що покупець ТОВ Таймкол, укладаючи/підписуючи договір очевидно обізнаний.

Доводи відповідача про ненадання позивачем первинних документів на підтвердження поставки ДП Юрковецький спиртовий завод товару за Договором судом відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, оскільки наявні в матеріалах справи видаткові накладні містить відомості про відповідні господарські операції, то вони є первинними документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.1995 р. №88, первинні документи для надання їх юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа, код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинних документів.

Пунктом 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Згідно з ч. 1 ст. 58-1 ГК України, суб`єкт господарювання може мати печатки.

Прийнявши Закон України від 15.04.2014 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку відкриття бізнесу", законодавцем були внесені зміни до Господарського, Господарського процесуального, Цивільного, Цивільного процесуального кодексів, Кодексу адміністративного судочинства, Законів "Про товарну біржу", "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", "Про заставу", "Про нотаріат" та інших нормативно-правових актів. Зокрема, зміни були спрямовані на зменшення сфери використання печаток в господарській діяльності. Скасовано обов`язкову вимогу посвідчувати печаткою правочини юридичних осіб, зокрема господарські договори та довіреності (у тому числі на представництво в суді).

З вищезазначеного вбачається, що обов`язковим реквізитом первинного документа є підпис уповноваженої особи, який може бути скріплений печаткою, проте таке скріплення печаткою є необов`язковим.

Тобто, підпис уповноваженої особи на первинних документах є обов`язковим реквізитом, який надає документу чинності, створює відповідні права і обов`язки особам, які його підписали, підтверджують правдивість та реальність господарської операції.

Суд зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця тощо).

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.08.2020 у справі №927/833/18.

Як вбачається з видаткових накладних, складених сторонами в межах Договору купівлі-продажу № 01/074/21-М від 26.04.2021, останні містять підписи уповноважених осіб Продавця та Покупця та відтиски печаток підприємств.

Наведене дає підстави суду для висновку, що видаткові накладні, які містять підписи уповноваженої особи Покупця та відтиски печаток підприємства ДП Юрковецький спиртовий завод, свідчать про участь останнього в господарських операціях.

Більше того, здійснення Покупцем часткової оплати поставленого товару в сумі 11 535 701,63 грн, на користь позивача за Договором 01/04/21-М від 26.04.2021 вказує на поставку позивачем товару в межах даного Договору.

Відсутність в матеріалах справи довіреності на отримання товару не спростовує господарських операцій по поставці та отримання товару в межах Договору купівлі-продажу меляси бурякової від 26.01.2021 № 01/04/21-М. Не спростовує даного факту і відсутність товарно-транспортних накладних на кожну поставку товару. При цьому суд зважає на доводи позивача про те, що на виконання умов Договору купівлі-продажу № 01/04/21-М товарно-транспортні накладні не складались між Продавцем та Покупцем, у зв`язку з відсутністю такої необхідності як перевезення товару, оскільки товар був поставлений на адресу державного підприємства раніше на виконання умов договорів, укладених між ТОВ «Компанія «Астекс» та іншими товариствами, зокрема ТОВ «Лілак» (Договір № 30-ПР/21 від 23.06.2021). Як вбачається з наданих позивачем товарно-транспортних накладних, відвантажувачем є ТОВ «Компанія «Астекс» для Державного підприємства «Юрковецький спиртовий завод», 24040, Вінницька область, Могилів-Подільський район, с. Юрківці, вул. Миру.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що видаткові накладні є належними доказами у справі, на підтвердження факту здійснення господарських операцій, відображених в них.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні судом була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі N 904/1017/20).

Так, відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц, провадження N 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі N 904/2104/19, провадження N 12-57гс21).

Покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

За результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що докази, надані позивачем на підтвердження факту поставки Державному підприємству Юрковецький спиртовий завод товару в межах Договору купівлі-продажу меляси бурякової № 01/04/21-М від 26.04.2021 є достатньо вірогідними.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з підстав наведених вище.

Стосовно інших доводів сторін суд зазначає наступне.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Решта доводів учасників процесу, їх пояснень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи і не спростовані належним чином і у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак підлягають задоволенню.

Згідно з п.2 ч. 1ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені у повному об`ємі, витрати по сплаті судового збору у сумі 15 823,13 грн покладаються на відповідача.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 221, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАЙМКОЛ" (вул. Бойчука Михайла, буд. 18-А, м. Київ, 01102; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "АСТЕКС" (вул. Онікієнка Олега, 125, оф. 15, м. Бровари, Київська область, 07400; ) 744 187 грн. 65 коп. основного боргу; 43 733 грн. 77 коп. - 3% річних; 266 953 грн. 84 коп. інфляційних втрат та 15 823 грн. 13 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Примірник рішення направити сторонам та їх представникам до електронних кабінетів в ЄСІТС.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 29 квітня 2024 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи