ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2024 р. Справа № 922/535/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (адреса: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11; )
до Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації (адреса: 61002, м. Харків, вул. Сумська, буд. 76; )
про стягнення 230504,82 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації (далі - відповідач) 230504,82 грн, з яких:

221756,69 грн - вартість спожитої теплової енергії за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 14231/22 від 14.02.2022 р., яка утворилася за період з 01.02.2022 по 31.12.2022 року;

4774,17 грн - 3% річних;

3973,96 грн - інфляційного збільшення суми боргу.

Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем умов договору про закупівлю теплової енергії в гарячій воді № 14231/22 від 14.02.2022 щодо своєчасного та повного проведення розрахунку за спожиту теплову енергію в гарячій воді.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.02.2024 відкрито провадження у справі № 922/535/24; справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін, за наявними в справі матеріалами; запропоновано відповідачу подати відзив на позов в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов; встановити відповідачу строк для подання заперечень протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на позов.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами електронного зв`язку (до електронного кабінету в системі Електронний суд) направлено копію ухвали від 21.02.2024 про відкриття провадження у справі.

З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення сторін про розгляд справи, а останні в розумінні ст. 120, 242 ГПК України вважаються такими, що належним чином повідомлені про такий розгляд.

Відповідач надіслав до суду відзив на позовну (вх. № 6378 від 07.03.2024), в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з посиланням на те, що роз`яснення по заборгованості за договором № 14231/22 на суму 217 205, 53 грн за період з 01.02.2022 по 31.12.2022, направлені позивачем на адресу відповідача лише у вересні 2023 року, тобто, фактично, за минулий період, а тому донарахована сума заборгованості не могла бути сплачена відповідачем у зв`язку із відсутністю бюджетних зобов`язань та кошторисних призначень.

Відповідач вказує, що він є бюджетною установою, тому не може самостійно сплачувати будь-які платежі, у тому числі за договірними зобов`язаннями, без належного їх обґрунтування та наявності правових підстав їх нарахування.

На думку відповідача заборгованість, що утворилася за договору № 14231/22 та яка входить до предмету позову, виникла не з вини відповідача, а є наслідком низки об`єктивних факторів, таких як: порушення договірних зобов`язань з боку позивача стосовно належного та несвоєчасного надання роз`яснень щодо донарахованих сум заборгованості за період з 01.02.2022 по 31.12.2022 та військової агресії з боку російської федерації, тощо, а тому відповідно до умов п. 8.1 договору № 14231/22, положень ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України відповідач не може нести відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань у вигляді сплати інфляційних та річних.

Позивач не скористався своїм правом на подання відповіді на відзив у порядку та строки, встановлені ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.02.2024.

Розглянувши матеріали справи, суд визнає їх достатніми для прийняття рішення по суті спору.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 14.02.2022 між позивачем, як теплопостачальною організацією, та відповідачем, як споживачем, укладено договір про закупівлю теплової енергії в гарячій воді № 14231/22 (далі за текстом договір; а. с. 13-16), за умовами якого теплопостачальна організація зобов`язалась у період дії цього договору постачати споживачу теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач прийняти і оплатити теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором. Теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до договору - 1 в гарячій воді на такі потреби:

- опалення та вентиляція;

- гаряче водопостачання (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 3.1. договору, ціна цього договору становить 345568,08 грн., ПДВ 69113,61 грн., усього 414681,69 грн.

Згідно з п. 4.2, 4.4 договору розрахунковим періодом є місяць, за результатом якого підписується акт виконаних робіт по відпуску теплової енергії за період.

Розрахунки за показниками приладів комерційного обліку здійснюються наступним чином: якщо фактичне використання теплової енергії більше, ніж зазначене в договорі, це перевищення окремо сплачується споживачем не пізніше 4-го числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі самостійно отриманого до 1 числа поточного місяця акту виконаних робіт; якщо фактичне споживання теплової енергії нижче від сплаченого зазначеного в договорі обсягу, вартість такого перевищення оплати зараховується в рахунок майбутньої оплати заявленого обсягу за період, наступний за розрахунковим.

Згідно до п. 4.8 договору, споживач з 29 числа розрахункового місяця до 1 числа, наступного за розрахунковим, самостійно отримує від теплопостачальної організації за адресою: вул. Мефодіївська, буд. 13, т. 7805035, наступні документи за розрахунковий період: акт звіряння розрахунків; рахунок-фактуру, акт виконаних робіт по об`єктах, що не обладнані приладами обліку. По одному примірнику оформлених актів споживач повертає теплопостачальній організації протягом 10 днів після їх отримання.

Згідно з п. 10.1. договору, цей договір набирає чинності з дати підписання та скріплення печатками сторін та поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2022 року і діє у частині постачання теплової енергії до 30 квітня 2022 року включно, а в частині розрахунків до повного їх виконання.

На підставі розпорядження Харківського міського голови в опалювальному сезоні 2022-2023 позивач здійснював постачання теплової енергії у нежитлове приміщення відповідача за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 76 .

Як свідчать матеріали справи, на тепловому вводі у нежитлове приміщення відповідача за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 76 встановлено прилад обліку теплової енергії, а тому визначення обсягів постачання теплової енергії мало здійснюватися з урахуванням показів цього лічильника.

Як стверджує позивач, станом на подання заяви по особовому рахунку відповідача 17400-4338 обліковується заборгованість за спожиту теплову енергію на потреби опалення за вказаним вище договором в сумі 221756,69 грн, яка утворилась за період з 01.02.2022 по 31.12.2022.

Матеріали справи свідчать про те, що згідно з актом № 1 від 15.02.2022 за січень 2022 за надані послуги позивачем нараховано 31723,41 грн.; згідно з актом акт № 2 від 11.03.2022 за лютий 2022 за надані послуги позивачем нараховано 37630,80 грн; згідно з актом № 3 від 12.04.2022 за березень 2022 за надані послуги позивачем нараховано 20579,94 грн. Таким чином, всього згідно з даними актами позивачем за січень березень 2022 року нараховано 89934,15 грн.

Зазначені акти були направлені позивачем на адресу відповідача разом з рахунками-фактурами.

Листом від 15.07.2022 № 07-47/4383 позивач повідомив відповідача про існування заборгованості за договором в сумі 217205, 53 грн. та просив погасити цю заборгованість в найкоротший термін.

У відповідь на вищевказаний лист відповідач листом від 21.07.2022 № 01-05/988В попросив у позивача надати акт звіряння розрахунків станом на 30.04.2022.

Згідно з наданим позивачем актом звіряння відпуску отримання теплової енергії та розрахунків за її використання станом на 21.07.2022 заборгованість відповідача за послуги теплопостачання за період з 01.01.2022 по 30.04.2022 складає 89934, 15 грн., окрім того позивачем в червні 2022 році здійснено донарахування за надані послуги у сумі 127271,38 грн.

Як свідчать матеріали справи, платіжними дорученнями № 90 від 05.08.2022, № 75 від 05.08.2022, № 91 від 05.08.2022, № 92 від 05.08.2022 відповідачем повністю оплачена заборгованість за актами № 1 від 15.02.2022 за січень 2022, акт № 2 від 11.03.2022 за лютий 2022, № 3 від 12.04.2022 за березень 2022 в загальній сумі 89934,15 грн.

Натомість, щодо донарахованої позивачем суми коштів у розмірі 127271, 38 грн. відповідач звернувся до позивача з листом від 28.09.2022 № 01.05/1263В в якому просив надати роз`яснення щодо перерахунку кількості отриманої теплової енергії в червні 2022 року.

Відповіді на зазначений лист позивач не надав.

В подальшому, позивач також нарахував відповідачу до сплати борг за надані послуги з теплопостачання в грудні 2022 року в сумі 94485,31 грн.

Листом № 21 від 27.03.2023 позивач направив на адресу відповідача, зокрема, рахунки-фактури № 17400-4338 від 04.07.2022 (щодо нарахувань за червень 2022 року в сумі 127271,38 грн.) та № 17400-4338 від 05.01.2023 (щодо нарахувань за грудень 2022 року в сумі 91173,37 грн.)

Однак, зазначені рахунки відповідачем оплачені не були.

Листом № 01-05/1514В від 15.08.2023 відповідач знову звернувся до позивача з приводу надання роз`яснень щодо здійсненого в червні 2022 року перерахунку кількості отриманої теплової енергії.

Листом від 01.09.2023 № 31-31.1/9 позивач надав відповідачу роз`яснення щодо здійснених ним перерахунків, у тому числі по донарахованій сумі у розмірі 127271,38 грн. Зокрема, позивач зазначив, що у лютому та березні 2022 року в зв`язку з відсутністю показань приладу обліку нарахування за спожиту теплову енергію було ним здійснено розрахунковим способом в порядку, визначеному постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007, однак в подальшому, а саме, в червні 2022 року позивачем був здійснений перерахунок нарахувань згідно з фактичними показаннями приладу обліку, в зв`язку з чим за вказаний вище період здійснено донарахування суми боргу за надані послуги теплопостачання в розмірі 127271,38 грн., в т. ч. 64838,97 грн. за лютий 2022 року та 62432,41 грн. за березень 2022 року

Як стверджує позивач, станом на момент звернення до суду з позовом у даній справі відповідач має перед ним заборгованість за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 14231/22 від 14.02.2022 в загальній сумі 221756,69 грн, яка складається з донарахованої заборгованості в червні 2022 року за період надання послуг в лютому 2022 року в сумі 64838,97 грн. та березні 2022 року в сумі 62432,41 грн., а також за період надання послуг в грудні 2022 року в сумі 94485,31 грн.

Обставини щодо стягнення заборгованості в зазначеній сумі стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання своїх зобов`язань позивач також нарахував до стягнення з відповідача 4774,17 грн 3% річних та 3973,96 грн інфляційного збільшення суми боргу за період з 08.05.2023 по 24.01.2024.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

На підставі ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги, комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи в забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

За змістом ст. 20 цього ж закону, до обов`язків споживача належить, зокрема, оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Щодо заборгованості за послуги нараховану в червні 2022 за період надання послуг лютий-березень 2022.

Факт належного виконання позивачем умов договору щодо постачання відповідачу теплової енергії за період лютий-березень 2022 підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується. Разом з тим, відповідач не в повному обсязі виконав свої зобов`язання щодо оплати спожитої теплової енергії. Борг відповідача перед позивачем за спожиту теплову енергію за зазначений період становить 127271,38 грн. Строк оплати зазначеного боргу визначений умовами укладеного між сторонами договору та є таким, що настав. Відповідач не надав суду доказів сплати зазначеного боргу.

Посилання відповідача на те, що нарахування боргу було здійснено тільки в червні 2022 року, тобто після складання відповідних актів за лютий та березень 2022, суд вважає такими, що не звільняють відповідача від обов`язку сплатити існуючий борг, оскільки розмір цього боргу відповідачем жодним чином не спростовано, доказів не отримання послуг у вказаний період у відповідному обсязі відповідачем суду не надано, тоді як обсяг спожитої теплової енергії було розраховано позивачем виходячи з показів приладу обліку, та цей обсяг відображено в рахунку-фактурі № 17400-4338 від 04.07.2022, яка була направлена на адресу відповідача.

До того ж, як вже зазначалося, листом від 01.09.2023 № 31-31.1/9 позивач надав відповідачу роз`яснення що у лютому та березні 2022 року в зв`язку з відсутністю показань приладу обліку нарахування за спожиту теплову енергію (що не виключно пов`язано з веденням активних бойових дій в м. Харкові) ним було здійснено розрахунковим способом в порядку, визначеному постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007, однак в подальшому, а саме, в червні 2022 року позивачем був здійснений перерахунок нарахувань згідно з фактичними показаннями приладу обліку, в зв`язку з чим за вказаний вище період здійснено донарахування суми боргу за надані послуги теплопостачання в розмірі 127271,38 грн., в т. ч. 64838,97 грн. за лютий 2022 року та 62432,41 грн. за березень 2022 року.

Окрім того, суд також враховує, що відповідно до п. 3.1. договору, ціна цього договору становить 345568,08 грн., ПДВ 69113,61 грн., усього 414681,69 грн. При цьому, загальна сума наданих позивачем послуг за період з січня по квітень 2022 року не перевищує суми договору.

За таких обставин, заявлений позивачем позов в частині стягнення з відповідача 127271,38 грн. заборгованості за послуги нараховані в червні 2022 за період надання послуг лютий-березень 2022 підлягає задоволенню.

Щодо позову в частині стягнення 94485,31 грн. заборгованості за послуги теплопостачання, надані в грудні 2022 року суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

В прохальній частині позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача борг саме за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 14231/22 від 14.02.2022.

Згідно з п. 10.1. договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 14231/22 від 14.02.2022, даний договір в частині надання послуг теплопостачання діяв до 30 квітня 2022 року включно.

Однак, як свідчать матеріали справи, послуги на суму 94485,31 грн. були надані позивачем в грудні 2022 року. Зазначене в свою чергу унеможливлює віднесення послуг, які надані в грудні 2022, до таких які надані саме в рамках наведеного вище договору.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за послуги які були надані в грудні 2022 року в сумі 94485,31 грн.

Щодо нарахованих до стягнення інфляційних та 3% річних, суд зазначає.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

В даному випадку, пунктом 4.4. договору передбачено, що розрахунки за показниками приладів комерційного обліку здійснюються наступним чином: якщо фактичне використання теплової енергії більше, ніж зазначене в договорі, це перевищення окремо сплачується споживачем не пізніше 4-го числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі самостійно отриманого до 1 числа поточного місяця акту виконаних робіт; якщо фактичне споживання теплової енергії нижче від сплаченого зазначеного в договорі обсягу, вартість такого перевищення оплати зараховується в рахунок майбутньої оплати заявленого обсягу за період, наступний за розрахунковим.

Листом № 21 від 27.03.2023 позивач направив на адресу відповідача, зокрема, рахунок-фактуру № 17400-4338 від 04.07.2022 щодо нарахувань за лютий - березень 2022 року здійснених в червні 2022 року в сумі 127271,38 грн.

Таким чином, відповідач був обізнаний про здійснений перерахунок вартості послуг в лютому березні 2022 року, та відповідно був зобов`язаний оплатити вартість спожитих послуг в порядку, визначеному умовами договору.

Оскільки така оплата не була проведене, відповідач вважається таким, що прострочив виконання зазначених зобов`язань. Зазначене в свою чергу надає позивачу право на нарахування інфляційних та 3% річних за весь час прострочення.

Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком, позивач нарахував відповідача інфляційні та річні за період прострочення з 08.05.2023 по 24.01.2024.

Перевіривши здійснений розрахунок, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення 2740,01 грн. 3% річних та 2798,42 грн. інфляційних нарахованих на суму боргу 127271,38 грн. (щодо нарахувань щодо нарахувань за лютий - березень 2022 року здійснених в червні 2022 року).

В іншій частині позовних вимог про стягнення інфляційних та річних слід відмовити в зв`язку з безпідставністю їх нарахування до стягнення (в т.ч. в зв`язку з нарахуванням на суму боргу за грудень 2022 року щодо якої прийнято рішення про відмову в стягненні).

При вирішенні питання щодо стягнення інфляційних та 3% річних суд також вважає безпідставними доводи відповідача про те, що відповідач є бюджетною установою, а тому останній не може самостійно сплачувати будь-які платежі, у тому числі за договірними зобов`язаннями, без належного їх обґрунтування та наявності правових підстав їх нарахування.

В даному випадку, навіть з урахуванням донарахованої позивачем суми боргу за лютий - березень 2022 року загальна сума грошових коштів, які підлягають оплаті за договором не перевищує загальної суми договору, визначеної п. 3.1. договору. До того ж, відповідач в порядку, визначеному п. 4.8 договору не був позбавлений можливості самостійно прибути до позивача за адресою: вул. Мефодіївська, буд. 13, з підстав отримання відповідних розрахункових документів, та на їх підставі здійснити відповідну оплату.

Посилання відповідача на наявність в нього форс-мажорних обставин, визначених п. 8.1. договору та необхідність звільнення його від відповідальності у вигляді сплати інфляційних та річних свого підтвердження матеріалами справи також не знайшли.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

За нормою ч. 1 ст. 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Водночас форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Однак, в даному випадку відповідачем не надано доказів наявності в нього сертифікату ТПП щодо наявності форс-мажорних обставин саме за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 14231/22 від 14.02.2022.

Посилання відповідача на введення воєнного стану та на відповідних лист ТПП № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 суд вважає безпідставними, оскільки саме по собі введення воєнного стану (про яке і йдеться в згаданому листі ТПП), без доведення відповідачем причинно-наслідкового зв`язку між його введенням та порушення взятих на себе зобов`язань не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення договірних зобов`язань. До того ж, лист ТПП України № 2024/02.0-7.1 за законодавчо встановленими критеріями не відповідає вимогам, що ставляться до сертифікатів про форс-мажор.

З урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 1992,14 грн.

Згідно з ст. 26 Закону України Про правовий режим воєнного стану скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну загострену обстановку та складну ситуацію з електропостачанням м. Харкова, суд при прийнятті рішення був вимушений вийти за межі строку, встановленого статтею 248 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації (адреса: 61002, м. Харків, вул. Сумська, буд. 76; ) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (адреса: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11; ):

127271,38 грн - вартість спожитої теплової енергії за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 14231/22 від 14.02.2022;

2740,01 грн - 3% річних;

2798,42 грн - інфляційного збільшення суми боргу;

1992,14 грн - судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.І. Байбак