ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року

м. Київ

Справа № 906/368/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пєскова В. Г. - головуючий, Огородніка К. М., Погребняка В. Я.,

за участю секретаря судового засідання Багнюка І.І.,

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання,

перевіривши матеріали касаційної скарги Житомирської митниці за вх. № 918/2024

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024

у складі колегії суддів: Петухова М.Г. (головуючий), Мельника О.В., Олексюк Г.Є.

у справі № 906/368/23

за позовом AVTO EDVANS POLAND SP.z.o.o

до 1) Житомирської митниці,

2) Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача-1:

1) Військової частини НОМЕР_1 ,

2) Житомирської обласної військової адміністрації,

про стягнення 48 857,63 доларів США,

ВСТАНОВИВ:

Вступ.

1. На розгляд суду поставлено питання щодо наявності/відсутності підстав для відшкодування збитків, заподіяних неповерненням позивачу транспортних засобів, які заходились на території Житомирської митниці, на підставі протоколу № 0065/101000/22 про порушення митних правил.

Хронологія подій та опис обставин, встановлених судами.

2. Судами встановлено, що 17.01.2022 відносно ОСОБА_1 , який відповідно до витягу з Державного судового реєстру Республіки Польща від 29.01.2020 є членом правління польської компанії AVTO EDVANS POLAND SP.z.o.o, головний інспектор відділу митного оформлення "Варшавка" митного поста "Коростень" Житомирської митниці Василькевич О.І. склав протокол № 0065/101000/22 про порушення митних правил, а саме частини шостої статті 481 Митного кодексу України (далі - протокол № 0065/101000/22) (т. 1, а. с. 20-26).

3. За цим протоколом на підставі статті 511 Митного кодексу України тимчасово вилучено:

- вантажний автомобіль марки "MAN", р/н НОМЕР_2 , vin-код НОМЕР_3 , білого кольору, 2015 року виробництва;

- ключ від замка запалення до вантажного автомобіля марки "MAN", р/н НОМЕР_2 , vin-код НОМЕР_3 , білого кольору, 2015 року виробництва;

- напівпричіп марки "SCHMITZ CARGOBULL", р/н НОМЕР_4 , vin-код НОМЕР_5 , тентований, 2012 року виробництва;

- свідоцтва про реєстрацію на вищезазначені транспортні засоби.

4. У протоколі від 17.01.2022 повідомлено, що розгляд справи відбудеться у Богунському районному суді міста Житомира.

5. 16.06.2022 постановою Богунського районного суду міста Житомира у справі № 295/3473/22, залишеною в силі постановою Житомирського апеляційного суду від 19.07.2022, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною шостою статті 481 МК України було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення (т. 1, а. с. 27-30, 31-35).

6. 06.09.2022 ОСОБА_1 через свого представника адвоката Наталію Синицьку звернувся до Житомирської митниці (відповідач 1) із заявою про повернення тимчасово вилученого майна за протоколом про порушення митних правил від 17.01.2022 № 0065/101000/22.

7. 15.09.2022 в.о. заступника начальника Житомирської митниці Кондратюк А. листом про надання інформації № 7.19-3/20/8.19/5226 повідомив про те, що Житомирська митниця позбавлена можливості повернути зазначені транспортні засоби, оскільки у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні з 24.02.2022, у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 133 від 01.03.2022 "Про вилучення техніки", погодженого з Житомирською обласною військовою адміністрацією, та акту про примусове відчуження або вилучення майна від 01.03.2022 № 3 здійснено примусове відчуження запитуваних в заяві транспортних засобів із дотриманням пункту 4 частини першої статті 8, статті 23 Закону України "Про правовий режим військового стану" (т. 1, а. с. 36, 37-39, 40-41).

8. Вищевикладені обставини стали підставою для звернення AVTO EDVANS POLAND SP.z.o.o до Господарського суду Житомирської області з цим позовом.

Подання до суду позовної заяви.

9. Так, AVTO EDVANS POLAND SP.z.o.o звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення 48 857,63 доларів США збитків, а також судових витрат.

10. Позивач стверджував, що йому були завдані збитки унаслідок примусового вилучення, на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 01.03.2022 № 133, транспортних засобів позивача, які заходились на території Житомирської митниці, на підставі протоколу № 0065/101000/22 про порушення митних правил.

11. При цьому постановою Богунського районного суду міста Житомира від 16.06.2022 у справі № 295/3473/22, залишеною в силі постановою Житомирського апеляційного суду від 19.07.2022, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною шостою статті 481 МК України було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Розгляд справи судами.

12. 06.10.2023 рішенням Господарського суду Житомирської області у справі № 906/368/23 у задоволенні позову відмовлено.

13. Суд першої інстанції виходив з того, що ні Законами України "Про правовий режим воєнного стану" та "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану", ні в Указі Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України" не передбачено повноважень органів державної влади щодо перешкоджання у вчиненні військовим командуванням відповідних дій щодо примусового відчуження майна в умовах правового режиму воєнного стану, у тому числі, і щодо майна юридичних осіб - нерезидентів.

14. Суд вказав, що позивачем не наведено, а судом не встановлено законодавчо закріпленого обов`язку митного органу відмовити у вилученні спірних транспортних засобів та виконанні наказу військового командування.

15. Крім того, суд зазначив, що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача - Житомирської митниці Держмитслужби України, так як транспортні засоби позивача були примусово відчужені на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 , погодженого Житомирською обласною військовою адміністрацією.

16. 15.01.2024 постановою Південно-західного апеляційного господарського суду рішення Господарського суду Житомирської області від 06.10.2023 у справі № 906/368/23 скасовано. Ухвалено нове рішення. Позов задоволено. Стягнуто з Житомирської митниці (10003, Житомирська обл., місто Житомир, вул. Перемоги, будинок 25, код 44005610) на користь AVTO EDVANS POLAND SP.z.o.o (Poland, Krakow, ul. Jozefitow 3/2, 30-039, NIP ) 48 857,63 доларів США та 691,80 Євро судового збору за подання позовної заяви. Стягнуто з Житомирської митниці (10003, Житомирська обл., місто Житомир, вул. Перемоги, будинок 25, код 44005610) в дохід Державного бюджету України 40 201 грн 28 коп. судового збору за апеляційний перегляд. Доручено Господарському суду Житомирської області видати накази на виконання цієї постанови

17. Апеляційний суд постанову мотивував тим, що позивачем належними, достатніми, допустимими доказами доведено факт заподіяння відповідачем - Житомирською митницею збитків позивачу внаслідок неналежного зберігання товару та його передачі третій особі та наявності причинного зв`язку між заявленою шкодою і діями відповідача, а також протиправність дій Житомирської митниці щодо передачі транспортних засобів.

Крім того, суд вказав, що майно позивача вибуло з його володіння унаслідок порушення встановленої законом процедури, через незаконні дії Житомирської митниці щодо передачі такого майна іншій особі, всупереч законодавчо закріпленого обов`язку із збереження тимчасово вилученого майна.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ.

А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

18. 08.02.2024 (через систему "Електронний Суд") Житомирська митниця звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій скаржник просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 та залишити в силі рішення Господарського суду Житомирської області від 06.10.2023 у справі № 906/368/23.

19. Також скаржником заявлено клопотання про зупинення виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 у справі № 906/368/23 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

20. Підставами касаційного оскарження судових рішень у справі № 915/1499/20 скаржник вказує пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України.

21. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції в цій справі, скаржник зазначає, що в оскаржуваній постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 не враховані висновки щодо застосування норм права у подібних відносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 01.12.2023 у справі № 910/12288/22, від 21.12.2018 у справі № 920/31/18, від 08.05.2018 у справі № 920/316/17, від 29.11.2023 у справі № 757/14424/20, від 13.11.2023 у справі № 925/564/21.

22. Скаржник мотивує свою скаргу неправильним застосуванням судом апеляційної інстанцій положень статті 1173 ЦК України через недоведеність усіх елементів цивільного правопорушення для відшкодування шкоди в порядку цієї норми ЦК України.

23. Водночас, зазначає, що шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, відшкодовується державою за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини контролюючого органу, його посадових (службових) осіб.

24. Також, на думку скаржника, на теперішній час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у відносинах з приводу відшкодування шкоди, що була спричинена примусовим відчуженням в умовах воєнного стану майна, яке знаходилось на зберіганні у третьої особи.

Б. Касаційне провадження.

25. 14.03.2024 ухвалою Верховного Суду, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі № 906/368/23 за касаційною скаргою Житомирської митниці на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024; розгляд справи призначено на 18.04.2023.

Також цією ухвалою Верховного Суду зупинено виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 у справі № 906/368/23 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ.

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій.

А. Щодо суті касаційної скарги.

26. Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, здійснивши перевірку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу необхідно частково задовольнити з таких підстав.

27. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

28. Суд апеляційної інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що позивачем належними, достатніми, допустимими доказами доведено факт заподіяння відповідачем - Житомирською митницею збитків позивачу внаслідок неналежного зберігання товару та його передачі третій особі та наявності причинного зв`язку між заявленою шкодою і діями відповідача, а також протиправність дій Житомирської митниці щодо передачі транспортних засобів.

29. Судова колегія погоджується з цим висновком суду апеляційної інстанції, проте наводить свій мотив у частині визначення особи, відповідальної за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами.

30. Предметом спору у цій справі є вимога позивача про стягнення з державного бюджету України на користь позивача (польської компанії) майнової шкоди, заподіяної незаконними діями органами Державної митної служби України.

31. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

32. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

33. Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

34. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди є способами захисту цивільних прав та інтересів (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

35. За загальним правилом, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та шкодою, вини.

36. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України).

37. Водночас, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування або посадовою особою відповідного органу визначені у статтях 1173, 1174 ЦК України, за змістом яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи посадовою особою відповідного органу при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

38. Норми статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, цими правовими нормами передбачено, зокрема, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

39. Тобто, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. При цьому довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

40. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, постановах Верховного Суду від 17.10.2019 у справі № 908/2202/18, від 02.03.2020 у справі № 910/434/19, від 09.04.2020 у справі № 908/690/19, від 02.03.2021 у справі № 911/2371/19.

41. У цивільному праві протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

42. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою полягає в тому, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

43. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

44. Суди попередніх інстанцій встановили, що:

1) 17.01.2022 відносно ОСОБА_1 , який відповідно до витягу з Державного судового реєстру Республіки Польща від 29.01.2020 є членом правління польської компанії AVTO EDVANS POLAND SP.z.o.o, головний інспектор відділу митного оформлення "Варшавка" митного поста "Коростень" Житомирської митниці Василькевич О.І. склав протокол про порушення митних правил, а саме частини шостої статті 481 Митного кодексу України;

2) за цим протоколом на підставі статті 511 Митного кодексу України тимчасово вилучено:

- вантажний автомобіль марки "MAN", р/н НОМЕР_2 , vin-код НОМЕР_3 , білого кольору, 2015 року виробництва;

- ключ від замка запалення до вантажного автомобіля марки "MAN", р/н НОМЕР_2 , vin-код НОМЕР_3 , білого кольору, 2015 року виробництва;

- напівпричіп марки "SCHMITZ CARGOBULL", р/н НОМЕР_4 , vin-код НОМЕР_5 , тентований, 2012 року виробництва;

- свідоцтва про реєстрацію на вищезазначені транспортні засоби;

3) 16.06.2022 постановою Богунського районного суду міста Житомира у справі № 295/3473/22, залишеною в силі постановою Житомирського апеляційного суду від 19.07.2022, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною шостою статті 481 МК України було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення;

4) 06.09.2022 ОСОБА_1 через свого представника адвоката Наталію Синицьку звернувся до Житомирської митниці (відповідач 1) із заявою про повернення тимчасово вилученого майна за протоколом про порушення митних правил від 17.01.2022 № 0065/101000/22, однак 15.09.2022 в.о. заступника начальника Житомирської митниці Кондратюк А. листом про надання інформації № 7.19-3/20/8.19/5226 повідомив про те, що Житомирська митниця позбавлена можливості повернути зазначені транспортні засоби.

45. Саме ці обставини є складовими спірного цивільного правопорушення. Тому саме вибуття майна з володіння позивача через порушення встановленої законом процедури (незаконні дії Житомирської митниці щодо передачі такого майна іншій особі всупереч законодавчо закріпленого обов`язку із збереження тимчасово вилученого майна) призвело до заподіяння шкоди.

46. Положеннями статті 511 Митного кодексу України передбачено, що товари - безпосередні предмети порушення митних правил та відповідні документи, необхідні як докази у справі про порушення митних правил, можуть тимчасово вилучатися. Документи, які перебувають в електронному вигляді, вилучаються разом з відповідними носіями. У разі виявлення порушень митних правил, передбачених частиною шостою статті 470, частиною третьою статті 471, статтями 472, 473, 476, частиною шостою статті 481, статтями 482-484 цього Кодексу, тимчасове вилучення товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, транспортних засобів комерційного призначення, які підлягають конфіскації відповідно до цих статей, а також відповідних документів є обов`язковим.

47. Статтею 238 Митного кодексу України передбачено, що обов`язковій передачі органу доходів і зборів для зберігання підлягають:

1) товари, не пропущені під час ввезення на митну територію України внаслідок установлених законодавством заборон чи обмежень на їх ввезення в Україну або транзит через територію України і не вивезені з території України у день їх ввезення;

2) товари, що ввозяться громадянами на митну територію України і підлягають оподаткуванню митними платежами, якщо вони не сплачені;

3) товари, які до закінчення встановлених статтею 204 цього Кодексу строків тимчасового зберігання під митним контролем на складах тимчасового зберігання, складах організацій - отримувачів гуманітарної допомоги, митних складах не були задекларовані власником або уповноваженою ним особою до відповідного митного режиму або такі, що декларувалися, але щодо яких після закінчення строків зберігання під митним контролем двічі надавалася відмова у митному оформленні в порядку, встановленому цим Кодексом;

4) товари, граничний строк перебування яких під митним контролем на території зони митного контролю закінчився;

5) товари, транспортні засоби комерційного призначення, які перебувають під митним контролем і за якими власник або уповноважена ним особа не звернулися до закінчення граничних строків, встановлених статтею 199 цього Кодексу;

6) товари, заявлені у режим відмови на користь держави відповідно до глави 26 цього Кодексу;

7) товари, які були виявлені (знайдені) під час здійснення митного контролю в зонах митного контролю та/або у транспортних засобах, що перетинають митний кордон України, і власник яких невідомий;

8) зразки товарів і техніко-технологічна документація, взяті митними органами для проведення класифікації товарів відповідно до статті 356 цього Кодексу;

9) зразки товарів та документація, одержані митними органами під час здійснення верифікації сертифікатів і декларацій про походження товару відповідно до статті 45 цього Кодексу;

10) проби та зразки товарів, необхідні для проведення експертизи у справах про порушення митних правил, взяті відповідно до статті 517 цього Кодексу.

48. За положеннями частини другої статті 238 Митного кодексу України товари, які підлягають обов`язковій передачі для зберігання митному органу (крім валютних цінностей, а також дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення, напівдорогоцінного каміння), зберігаються на складах митних органів.

49. Згідно з частиною п`ятою статті 238 Митного кодексу України, крім товарів, зазначених у частині першій цієї статті, на складах митних органів можуть зберігатися:

1) товари, що знаходяться на тимчасовому зберіганні під митним контролем відповідно до глави 29 цього Кодексу;

2) товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, якщо їх митне оформлення не може бути завершено у день пред`явлення митному органу, а також в інших випадках на прохання власників таких товарів, транспортних засобів або уповноважених ними осіб;

3) товари, що вивозяться за межі митної території України та після закінчення митного оформлення зберігаються під митним контролем до фактичного їх вивезення;

4) товари, які перебувають у митному режимі транзиту відповідно до статті 90 цього Кодексу;

5) товари, які перебувають у митному режимі митного складу відповідно до статті 121 цього Кодексу;

6) товари, транспортні засоби комерційного призначення, вилучені відповідно до статті 511 цього Кодексу;

7) товари, доставлені перевізником до митного органу призначення відповідно до пункту 4 частини першої статті 191 цього Кодексу;

8) товари, митне оформлення яких призупинено відповідно до статей 399, 400 і 401-1 цього Кодексу.

50. Відповідно до статті 239 МК України під складами митних органів розуміються складські приміщення, резервуари, криті та відкриті майданчики, холодильні чи морозильні камери, які належать митним органам або використовуються ними і спеціально обладнані для зберігання товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Товари, заявлені у різні митні режими, повинні зберігатися на складах митних органів окремо, з дотриманням порядку, встановленого цим Кодексом для відповідних митних режимів.

Прийняття митними органами товарів, транспортних засобів комерційного призначення для зберігання на складах цих органів може здійснюватися із заповненням уніфікованої митної квитанції, форма та порядок застосування якої затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Порядок роботи складу митного органу визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Товари, які через свої властивості не можуть зберігатися на складі митного органу, за рішенням керівника митного органу або його заступника можуть передаватися митними органами на зберігання підприємствам, на складах яких створено необхідні умови для належного зберігання таких товарів. Для цілей цього Кодексу таке зберігання вважається зберіганням на складі митного органу.

51. Митні органи несуть передбачену законом відповідальність за втрату або пошкодження товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що зберігаються ними (частина шоста статті 239 МК України).

52. Відповідно до п. 1.5. Порядку роботи складу митниці ДФС, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 627, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.07.2012 за № 1097/21409 (далі - Порядок № 627), митниця несе передбачену законом відповідальність за втрату або пошкодження товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що зберігаються нею.

53. Судами було встановлено, що транспортні засоби позивача були тимчасово вилучені за протоколом № 0065/101000/22 на підставі статті 511 Митного кодексу України та були поміщені на склад Житомирської митниці.

Крім того, у подальшому, 01.03.2022 було складено Акт № 3 про примусове відчуження або вилучення майна, за яким у зв`язку з уведенням воєнного стану з 24.02.2022 на 30 дів відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 здійснено примусове відчуження майна позивача.

Цей акт підписано, у тому числі, низкою посадових осіб Житомирської митниці, а в акті власником відображено не позивача, а орган державної митної служби України.

54. Суд апеляційної інстанції вірно вказав, що транспортні засоби позивача не були конфісковані, а Житомирська митниця на час відчуження не була їх власником, а лише тимчасово вилучила їх згідно статті 511 Митного кодексу України.

55. При цьому таке вилучення було безпідставним, оскільки постановою Богунського районного суду міста Житомира від 16.06.2022 у справі № 295/3473/22, залишеною в силі постановою Житомирського апеляційного суду від 19.07.2022, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною шостою статті 481 МК України було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

56. З урахуванням наведеного Житомирська митниця не мала права передавати не належне їй майно, а навпаки повинна була вжити заходів щодо його збереження.

57. Водночас, в/ч НОМЕР_1 від 01.03.2022 №133 не мала права відчужувати транспортні засоби не у їх власника, без повідомлення та участі останнього.

58. Таким чином, суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що Житомирська митниця, тимчасово вилучивши транспортні засоби позивача, повинна була зберігати їх, однак всупереч передбаченого законом такого обов`язку передала їх іншій особі - в/ч НОМЕР_1 , що вказує на неправомірність дій Житомирської митниці із передачі транспортних засобів.

59. Відтак, Житомирська митниця є відповідальною за збереження транспортних засобів позивача та несе передбачену законом відповідальність за їх втрату або пошкодження.

60. Наведене спростовує доводи скаржника про відсутність неправомірних дій митниці та щодо відсутності законодавчої заборони на відчуження тимчасово вилученого майна на підставі наказів військового командування, оскільки передбачений законом обов`язок збереження майна митниця не виконала, що і зумовлює настання її відповідальності.

61. Посилання в касаційній скарзі на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у відносинах з приводу відшкодування шкоди, що була спричинена примусовим відчуженням в умовах воєнного стану майна, яке знаходилось на зберіганні у третьої особи відхиляється колегією суддів, оскільки шкода була заподіяна не примусовим відчуженням в умовах воєнного стану майна, а невиконанням митницею обов`язку щодо збереження транспортних засобів та передачею цього майна, хоча митниця і не була його (майна) власником.

62. Також відхиляються доводи касаційної скарги стосовно неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду та наведених у пункті 21 цієї постанови, оскільки обставини цієї справи та справ №№ 910/12288/22, 920/31/18, 920/316/17, 757/14424/20, 925/564/21 є різними, у перелічених справах не розглядалося питання неправомірності дій митних органів, що зумовлює неподібність спірних правовідносин та відповідно їх правове регулювання.

63. Твердження скаржника про правомірність його дій в силу Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" є безпідставним, оскільки і вимоги цього закону не були дотримані, а обов`язок зберігання майна встановлено положеннями Митного кодексу України та законодавства у митній сфері, хоча відповідачем-1 не було виконано цього обов`язку.

64. Слід зауважити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (справа "Рисовський проти України", № 29979/04, § 70, від 20.10.2011).

65. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.

66. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Сєрков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

67. Зважаючи на встановлені судами обставини та зроблені вище висновки, слід відзначити, що відповідачем-1 було порушено право позивача вільно володіти своїм майном.

68. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов цілком обґрунтованих висновків про наявність в діях відповідача-1 складу цивільного правопорушення, однак помилково вказав, що стягненню підлягають кошти з Житомирської митниці.

69. Так, відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

70. Згідно з положеннями статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

71. Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 та судова колегія не вбачає підстав від нього відходити.

72. З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

73. При цьому, необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, стаття 238 ГПК України не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16.

74. Таким чином, суд апеляційної інстанції, приймаючи спірне рішення, не вірно визначив порядок стягнення, оскільки у спірних правовідносинах відповідальною є держава.

75. Саме тому резолютивна частина постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 підлягає зміні в частині порядку стягнення суми заподіяної шкоди - така шкода стягується з Державного бюджету України, а не з Житомирської митниці.

76. Тобто слід викласти резолютивну частину постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 в частині задоволення позову так:

"Стягнути з Державного бюджету України на користь AVTO EDVANS POLAND SP.z.o.o (Poland, Krakow, ul. Jozefitow 3/2, 30-039, NIP ) 48 857,63 доларів США та 691,80 Євро судового збору за подання позовної заяви".

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

77. У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновків про те, що наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, однак скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржена постанова - зміні мотивувальної частини щодо порядку стягнення суми заподіяної шкоди з відображенням цього у резолютивній частині постанови та викладенні її в редакції, визначеній касаційною інстанцією.

78. Відповідно виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 у справі № 906/368/23 підлягає поновленню.

В. Розподіл судових витрат.

79. У зв`язку з тим, що Суд не змінює рішення суду апеляційної інстанції по суті спору - стосовно заподіяння органом державної влади шкоди позивачу, Суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 315 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Житомирської митниці за вх. № 918/2024 задовольнити частково.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 у справі № 906/368/23 змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

3. Резолютивну частину постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 у справі № 906/368/23 викласти у наступній редакції:

"Стягнути з Державного бюджету України на користь AVTO EDVANS POLAND SP.z.o.o (Poland, Krakow, ul. Jozefitow 3/2, 30-039, NIP ) 48 857,63 доларів США та 691,80 Євро судового збору за подання позовної заяви".

4. Поновити виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 у справі № 906/368/23.

5. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду Житомирської області.

6. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді К. Огороднік

В. Погребняк