ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року Справа № 915/1168/23

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

за участі секретаря судового засідання Табачної О.С.,

за участю представників сторін:

від прокуратури: - Григорян Е.Р.;

від позивача: не присутній;

від відповідача-1: Дідух К.О. довіреність № 511 від 19.12.2023;

від відповідача-2: Костенко М.В. - ордер від 30.01.2023 Серія ВЕ № 1075811;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: керівника Баштанської окружної прокуратури,

56101, м.Баштанка, провул. Пожежний, 3, e-mail: ;

в інтересах держави

в особі Миколаївської обласної державної адміністрації,

54001, вул. Адміральська, 22, м.Миколаїв, ;

до 1. Державного спеціалізованого господарського підприємства ЛІСИ України, 01601, вул. Руставелі Шота, буд. 9 А, м.Київ;

2. Фізичної особи підприємця Кабака Віталія Сергійовича, АДРЕСА_1 ;

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.,-

В С Т А Н О В И В:

Керівником Баштанської окружної прокуратури (далі прокурор) в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації (далі-Миколаївська ОДА) пред`явлено позов до Державного спеціалізованого господарського підприємства (ДСГП) ЛІСИ України та фізичної особи підприємця Кабака Віталія Сергійовича з такими вимогами:

1. Усунути перешкоди власнику - Миколаївській обласній державній адміністрації - у користуванні та розпорядженні землями державного лісового фонду шляхом визнання недійсним договору про обробіток землі № 16, укладеного 19.09.2022 між Державним підприємством Баштанське лісове господарство та ОСОБА_1 .

2. Усунути перешкоди власнику - Миколаївській обласній державній адміністрації - у користуванні та розпорядженні землями державного лісового фонду шляхом зобов`язання фізичної особи - підприємця Кабака Віталія Сергійовича (РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути у розпорядження держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації () земельних ділянок державного лісового фонду загальною площею 118,1 га, що розташовані в межах території Березнегуватської ОТГ Баштанського району Миколаївської області (виділ 13 квартал 35 Березнегуватського лісництва на площі 24 га, виділ 15, виділ 17 та виділ 18 кварталу 36 Березнегуватського лісництва на площі 76,1 га, виділ 23 та виділ 24 кварталу 34 Березнегуватського лісництва на площі 18 га), які використовуються Кабаком B.C. на підставі договору № 16 про обробіток землі від 19.09.2022.

Вимоги обґрунтовано тим, що укладений між Державним підприємством Баштанське лісове господарство та ОСОБА_1 спірний договір є удаваним договором, так як ним прикриваються відносини сторін щодо оренди землі, на укладення якого у ДП Баштанське лісове господарство відсутні достатні правові підстави та відповідний обсяг повноважень, що у відповідності до ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст. 207 ГК України, є підставою для визнання цього договору недійсним та для повернення державі земельної ділянки.

Крім того, прокурор просить про стягнення грошових коштів на відшкодування судових витрат, зокрема, з оплати позовної заяви судовим збором.

За такими вимогами ухвалою суду від 23.08.2023 відкрито провадження в даній справі та визначено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, цією ж ухвалою, зокрема, встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов, оформленого згідно вимог ст. 165 ГПК України ? п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. При цьому, визначено провести розгляд справи №915/1168/23 поза межами встановленого ГПК України строку у розумний строк, тривалість якого визначається з урахуванням існування в Україні воєнного стану.

Державним спеціалізованим господарським підприємством ЛІСИ України 13.01.2024 подано пояснення у яких останній просить закрити провадження у справі, оскільки на оспорюваній земельній ділянці здійснено заліснення, а тому підприємець Кабак земельними ділянками не користується, будь-яких перешкод у здійсненні господарської діяльності не чинить.

ДСГП ЛІСИ України 04.12.2023 подано клопотання про зупинення провадження у справі № 915/1168/23 за позовом керівника Баштанської окружної прокуратури в інтересах Миколаївської обласної державної адміністрації до ДП «Ліси України», ФОП Кабак В.С. про визнання недійсним Договору про обробіток землі №16 від 19.09.2022 року до моменту закінчення розгляду справи №468/1465/23.

У задоволенні клопотання ДСГП ЛІСИ України про зупинення провадження у справі, судом відмовлено, виходячи з наступного.

Господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Суд не вбачає підстав для задоволення даного клопотання, оскільки відповідно до ст. 227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Отже, підстави які зумовили для зупинення провадження - відсутні.

На адресу суду через електронний суд 12.03.2024 від прокурора надійшли пояснення, в яких останній не заперечує проти закриття провадження у справі, а також просить повернути судовий збір.

Ухвалою від 13.03.2024, після дослідження указаних вище документів, поданих сторонами, судом закрито провадження у справі в частині позовної вимоги керівника Баштанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до Державного спеціалізованого господарського підприємства ЛІСИ України та фізичної особи підприємця Кабака Віталія Сергійовича про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні землями державного лісового фонду шляхом зобов`язання повернути у розпорядження держави.

У наданому відзиві від 15.09.2023 №825 ДСГП ЛІСИ України просить відмовити у задоволені позову, обґрунтовуючи тим, що узгоджена сторонами в договорі та додатках до нього частка прибутку є вигідною, а отже при укладені відповідачами спірного договору малася на меті сумісна діяльність сторін по обробці наданої в користування земельної ділянки, до того ж прокурором не надано достатніх підстав на підтвердження того, що сторони укладенням договору про спільну діяльність мали намір приховати договір оренди.

Крім того, ДСГП ЛІСИ України у наданій заяві просить залишити позов прокурора без розгляду, оскільки останній не дотримався порядку визначеним ст. 23 Закону України Про прокуратуру щодо підстав представництва держави.

Підприємець Кабак проти позову заперечує, надав відзив на позов від 09.11.2023, у якому посилається на те що оспорюваний договір містить умови договору про спільну діяльність щодо здійснення спільних дій його сторін і про спільну мету таких дій; наявність у цьому договорі умов про строковість. порядок розподілу результату спільної діяльності не змінює правової природи зазначеного договору як договору про спільну діяльність і не встановлює правовідносини з оренди землі, тому відсутні підстави для визнання такого договору недійсним; прокурором не доведено, оплату орендної оплати за користування земельними ділянками та передання земельних ділянок у користування відповідача-1; позивачем не доведено, що між сторонами оскаржуваного ними договору встановились правовідносини оренди, майно фактично передане на виконання цього договору та здійснювалась плата за передачу майна, відсутність даних фактів на думку відповдача-2 повністю спростовує твердження позивача про удаваність правочину.

Вислухавши прокурора, яка підтримала позов, та представників відповідачів, які позов не визнали, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 12.10.2021 № 643 ДП «Березнегуватське лісове господарство» припинено шляхом реорганізації, а саме - приєднання до ДП «Баштанське лісове господарство».

Згідно п.п. 6, 7 вказаного наказу ДП Баштанське лісове господарство є правонаступником прав та обов`язків ДП Березнегуватське лісове господарство, термін припинення якого визначено до 31.01.2022.

Згідно з плі. 4, 5 постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.2022 №1003 «Деякі питання реформування управління лісової галузі» погоджено пропозицію Державного агентства лісових ресурсів щодо утворення державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» та приєднання до нього спеціалізованих державних лісогосподарських підприємств. Установлено, що державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» є правонаступником: майна, прав та обов`язків спеціалізованих державних лісогосподарських підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів, що реорганізуються; права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, затверджених матеріалів лісовпорядкування тощо.

На виконання вказаної постанови наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 26.10.2022 № 804 створено державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України.

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України №111 від 11.01.2023 державне підприємство Баштанське лісове господарство припинено шляхом реорганізації, а саме приєднання до ДСГП ЛІСИ УКРАЇНИ. Пунктом 8 вказаного наказу визначено, що ДСПГ ЛІСИ УКРАЇНИ є правонаступником прав та обов`язків ДП Баштанське лісове господарство. Пунктом 7 вказаного наказу зобов`язано генерального директора ДСГП ЛІСИ УКРАЇНИ забезпечити вирішення відповідно до законодавства питання щодо надання у постійне користування земельних ділянок ДП Баштанське лісове господарство до ДСГП ЛІСИ УКРАЇНИ та оформлення речових прав на зазначені земельні ділянки.

Відповідно до п.п. 1.1., 5.2. Статуту ДСГП ЛІСИ УКРАЇНИ, затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 16.01.2023 № 131, зазначене підприємство засноване на державній власності та належить до сфери управління Держлісагентства України. Майно Підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, підприємство володіє, користується і розпоряджається зазначеним майном відповідно до чинного законодавства та цього Статуту.

У зв`язку із вказаним, державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України, як правонаступник ДП Баштанське лісове господарство, визначено відповідачем у спорі щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.09.2022 між Державним підприємством Баштанське лісове господарство та фізичною особою підприємцем Кабаком Віталієм Сергійовичем укладено договір про обробіток земельної ділянки (далі ? договір), згідно умов якого з метою співпраці і залучення додаткових джерел фінансування лісогосподарського виробництва, охорони лісів від пожеж та шкідників, створення захисних лісових насаджень сторони домовились про спільний обробіток землі. Сторона-1 (ДП Баштанське лісове господарство) без утворення юридичної особи з використання землі, яка виділена Стороні-1 для ведення лісового господарства та можливостей Сторони-2 (Кабак B.C.) домовились спільно діяти для досягнення спільних цілей, а саме здійснювати обробіток землі, вирощування зернових, технічних культур та їх збирання (п. 1.1 договору).

За умовами договору сторони беруть на себе зобов`язання проводити обробіток землі, а саме в межах кварталу 34 виділу 27 площею 18 га (фактично ОСОБА_2 здійснено обробіток та використовується виділ 23 та виділ 24 кварталу 34 площею 18 га), кварталу 35 виділу 13 площею 24 га, кварталу 36 виділу 15 площею 18 га, виділу 17 площею 55,6 га, виділу 18 площею 2,5 га. ДП Баштанське лісове господарство нараховує та сплачує податок на землю, здійснює охорону посівів сільгоспкультур від пожеж, пошкодження тваринами та ін. (п. п. 2.1-2.3 договору).

ДП Баштанське лісове господарство отримує від підприємця Кабака частину врожаю, що за середніми цінами по регіону, які узгодженні сторонами не менше 4000 (чотири тисячі) грн. з 1 га (п.п. 3.2 договору).

Тобто, фактично Договором визначено розмір плати за використання земель державного підприємства із розрахунку 4000 грн. за 1 га на рік, що становить загальну суму 472 400 гри. на рік за використання 118,1 га земель (4000 грн х 118.1 га = 472 400 грн.).

Сторонами погоджено, що договір вступає в силу з моменту його підписання та діє протягом одного року та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань і розрахунків (п.п. 6.1, 6.2 договору).

Після відкриття провадження в даній справі закрито провадження у справі в частині вимог керівника Баштанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до Державного спеціалізованого господарського підприємства ЛІСИ України та фізичної особи підприємця Кабака Віталія Сергійовича про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні землями державного лісового фонду шляхом зобов`язання повернути у розпорядження держави.

З урахуванням указаної обставини, предметом спору в даній справі є визнання недійсним укладеного між Державним підприємством Баштанське лісове господарство та ОСОБА_1 договору з підстав удаваності цього правочину, так як: 1) на думку прокурора, спірним договором прикриваються відносини сторін щодо оренди землі, на укладення якого у ДП Баштанське лісове господарство, як постійного користувача земельною ділянкою відсутні достатні правові підстави та відповідний обсяг повноважень (перевищення); 2) використання спірних земельних ділянок не за цільовим призначенням (лісогосподарських потреб).

Таке, на думку прокурора, є підставою для визнання спірного договору недійсним у відповідності до ст.ст. 203, 207, 215 ЦК України.

Згідно чинного законодавства, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчиняться у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству (ч. 4 ст. 179 ГК України). Відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Загальні підстави визнання недійсним правочину і настання відповідних наслідків визначені ст.ст. 215, 216 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п?ятою, шостою ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов?язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов?язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, ? відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Загальні підстави визнання недійсним правочину і настання відповідних наслідків визначені ст.ст. 215, 216 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п?ятою, шостою ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов?язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, ? відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Господарське зобов?язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб?єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Виконання господарського зобов?язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов?язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов?язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє (ч.ч. 1, 3 ст. 207 ГК України).

Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (ст. 235 ЦК України).

Удаваний правочин може бути визнаний недійсним на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 3 ст. 203 ЦК України, оскільки зовнішнє волевиявлення сторін не збігається з їх внутрішньою волею. Обов`язковою ознакою удаваного правочину є фактичне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин, ніж ті, щодо яких було оформлено відносини.

Специфіка удаваного правочину полягає в тому, що він, існуючи в парі з іншим правочином, який ним прикривається, є завжди таким, що не відповідає положенням ЦК України, тобто є удаваним. Другий же правочин (прихований) може бути як дійсним, так і не дійсним, у залежності від того, наскільки він відповідає вимогам до правочинів, що містяться в ст. 203 ЦК України.

Питання здійснення спільної діяльності регламентуються главою 77 ЦК України.

Зокрема відповідно до ст.ст. 1130-1131 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність мають передбачати у тому числі координацію спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Із змісту викладених приписів законодавства випливає, що основними елементами договору про спільну діяльність є об`єднання вкладів учасників (майна, майнових прав тощо) для здійснення спільної діяльності, і відповідні частки мають бути визначеними; обов?язки сторін у правовідносинах спільної діяльності не мають зустрічного характеру, натомість кожен учасник діє не для досягнення власних цілей, а в загальному інтересі. Сторони отримують блага в результаті спільної діяльності, а не від іншої сторони за договором і спільна діяльність учасників чітко скоординована.

Згідно ч. 1 ст. 1133 ЦК України, вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.

Таким чином, характер правовідносин, що регулюється договором спільного використання полягає у об`єднанні вкладів учасників (майна, майнових прав тощо) для здійснення спільної діяльності.

Разом з тим, умовами спірного договору передбачається надання всіх повноважень щодо використання земельних ділянок (виробництво сільськогосподарської продукції; виконання робіт на земельних ділянках шляхом проведення агротехнічних робіт по вирощуванню сільськогосподарських культур, та вирощуванню сільськогосподарської продукції, тощо) виключно ОСОБА_1 .

Сторонами спірного договору не узгоджено спільних дій сторін заради досягнення мети договору, як і порядок обліку вирощеної сільськогосподарської продукції, отриманого доходу та матеріальних витрат, порядок розрахунку чистого прибутку, який підлягає розподілу між сторонами договору.

Натомість, пунктами 1.1, 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 договору визначені повноваження та обов`язки ОСОБА_1 щодо фактичного керівництва всім процесом спільної діяльності за укладеним договором, здійснення забезпечення виконання договору послугами (охорони лісів від пожеж та шкідників, створення захисних лісових насаджень), залучення додаткових джерел фінансування лісогосподарського виробництва (грошовими коштами у розмірах, необхідних для обробітку площі землі), та проведення фактичного використання земель лісового фонду для виробництва (вирощування) сільськогосподарської продукції.

ДП Баштанське лісове господарство, як на момент укладення договору, не має можливості здійснювати господарську діяльність на наданих ОСОБА_1 землях державного лісового фонду та здійснювати спільну діяльність з метою отримання прибутку, а тому не може бути учасником спільної діяльності з метою отримання прибутку.

Разом із тим, згідно листа філії Баштанське лісове господарство ДСГП ЛІСИ УКРАЇНИ від 21.04.2023 за № 184 державне підприємство не використовувало техніку для проведення сільськогосподарських робіт на вказаних землях та не витрачало коштів на обробіток цих ділянок, крім сплати земельного податку в сумі 2 189 грн. в рік та виконання функціональних обов`язків щодо лісової охорони.

Такі обставини, унеможливлюють будь-яку іншу, окрім передачі землі, участь ДП Баштанське лісове господарство у спільному обробітку земельної ділянки.

Також, пунктами 3.1, 3.2 договору передбачено порядок розрахунків між відповідачами, відповідно до яких ведення бухгалтерського та податкового обліку, а також надання статистичної звітності до відповідних органів або будь-яких інших відомостей, що виникають у ході обробітку землі ДП Баштанське лісове господарство доручається ОСОБА_1 , а лісове господарство має право на отримання своєї частки прибутку у розмірі 4000 грн за 1 га (тобто 4000 грн х 118,1 га = 427400 грн).

Отже, вказані розрахунки проведено за аналогією обчислення орендної плати за землю на час укладення договору оренди.

Викладені обставини в їх сукупності дозволяють дійти висновку про те, що жодної спільної господарської мети сторони не мали, оскільки господарську діяльність на земельних ділянках, що орендуються, здійснював лише підприємець; фактично земельні ділянки були передані у строкове платне користування ОСОБА_1 .

Отже, укладений відповідачами договір про обробіток землі відповідає наведеному вище визначенню удаваного правочину.

Таке, згідно наведених вище приписів ст.ст. 203, 215 ЦК України, є підставою для визнання спірного договору недійсним.

Законодавством визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов?язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється (ст. 236 ЦК України).

Таким чином, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За таких обставин, оскільки предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, укладення сторонами додаткової угоди про припинення такого договору та повернення майна не може розцінюватися як підстава для закриття провадження у справі у зв?язку з відсутністю предмета спору. Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову.

Аналогічну позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17.

Щодо заяв про залишення позовної заяви без розгляду, слід зазначити наступне.

Надаючи правову оцінку наявності підстав для представництва прокурором в суді інтересів держави в особі органів, компетентних на здійснення такого захисту в спірних правовідносинах, суд приходить до такого.

Пункт 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України та частина 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дають підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

У позовній заяві прокурор має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу, зокрема, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Вказані висновки про застосування норми права зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 912/2385/18 від 26.05.2020.

З метою встановлення наявності підстав для представництва, Баштанською окружною прокуратурою 12.04.2023 на адресу Миколаївської обласної державної адміністрації було скеровано лист №52/1-/870вих-23, відповідно, та повідомлено про порушення вимог законодавства при використанні земель лісогосподарського призначення (під час укладення з ОСОБА_1 договору №16 від 19.09.2022).

Указаний лист окружної прокуратури містили також законодавчі обґрунтування повноважень Миколаївської обласної державної адміністрації на розпорядження цією ділянкою від імені держави, а отже, юридичного обов`язку вживати заходи до її повернення державі.

У відповідь Миколаївська обласна державна адміністрація (Миколаївська обласна військова адміністрація) листом від 27.04.2023 за вих. № 05-67/956/5-23 прокуратуру проінформовано, що Миколаївською ОДА повідомила прокурора про необізнаність укладення договору №16 від 19.09.2022.

Крім того, листом від 31.05.2023 обласна державна адміністрація повідомила керівника окружної прокуратури щодо встановлених обставин передачі ДП Баштанське лісове господарство земельних ділянок лісогосподарського призначення у користування ОСОБА_1 на підставі договору від 19.09.2023 № 16, до того ж, у вказаному листі обласна державна адміністрація зазначила, що заходи щодо визнання в судовому порядку недійсним вищевказаного договору від 19.09.2022 № 16 не вживались, а також не заперечує щодо пред`явлення органами прокуратури позову з метою захисту інтересів держави та усунення виявлених порушень чинного законодавства.

На думку прокурора, вищенаведене свідчить про відсутність наміру Миколаївською обласною державною адміністрацією вживати заходів до усунення порушень законодавства, та вказує на її бездіяльність та самоусунення від вжиття заходів щодо повернення земельної ділянки у розпорядження держави.

Водночас жодних заходів з цього приводу Миколаївською військовою адміністрацією не вжито, відповідні позови до суд не заявлено.

Викладене вказує на усвідомлену пасивну поведінку уповноваженого суб`єкта владних повноважень, свідчить про нездійснення ним захисту інтересів держави упродовж розумного строку та є підставою для пред`явлення цього позову прокурором в інтересах держави в особі Миколаївська обласна державна адміністрація.

Верховним Судом у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 (12-72гс19) зазначено, що незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи позивача про неможливість самостійно звернутись до суду з відповідним позовом, сам факт незвернення до суду з позовною заявою, яка б відповідала вимогам процесуального законодавства та відповідно мала змогу захистити інтереси Українського народу, свідчить про те, що зазначений орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Окрім того у постанові Верховного Суду від 26.07.2018 у справі №926/1111/15 вказано, що прокурор, встановивши не усунуті порушення інтересів держави, має не тільки законне право, а й обов`язок здійснити захист.

Отже, в даному випадку судом з`ясовано, що Миколаївською обласною державною адміністрацією не вжито заходів для захисту інтересів держави шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Твердженням відповідача про те, що належним позивачем у спорі є Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області не обгрунтовані, оскільки до повноважень останнього належать розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, а тому жодним чином не впливає на його права у спірних правовідносинах, інтереси держави у яких пов`язані із захистом прав земель державного лісового фонду.

Таким чином, прокурором доведено наявність у даному випадку підстав для представництва в суді законних інтересів держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації.

Ураховуючи викладені вище приписи законодавства та висновки суду за результатом дослідження матеріалів справи, суд визнає позов прокурора підлягаючим задоволенню.

Господарським процесуальним законодавством передбачено покладання судових витрат, зокрема, витрат на оплату позовної заяви судовим збором, у разі задоволення позову, на відповідача (ст. 129 ГПК України).

Ураховуючи викладене, витрати позивача на оплату позовної заяви судовим збором (в частині розглянутої судом вимоги про визнання договору недійсним), згідно платіжного доручення від 13.07.2023 № 871 (внутрішній номер 283774141) у сумі 2684 грн., належить покласти на відповідачів солідарно.

У судовому засіданні 07.12.2020, згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-238 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов керівника Баштанської окружної прокуратури задовольнити.

2. Усунути перешкоди власнику - Миколаївській обласній державній адміністрації - у користуванні та розпорядженні землями державного лісового фонду шляхом визнання недійсним договору про обробіток землі № 16, укладеного 19.09.2022 між Державним підприємством Баштанське лісове господарство та ОСОБА_1 .

3. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства ЛІСИ України (01601, вул. Руставелі Шота, буд. 9 А, м.Київ, ідентифікаційний код 44768034) на користь Миколаївської обласної прокуратури (вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54030, ідентифікаційний код 02910048 (р/р НОМЕР_2 , ідентифікаційний код 02910048, Банк ДКСУ м. Києва, МФО 820172) грошові кошти на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 1342 грн.

4. Стягнути з фізичної особи підприємця Кабака Віталія Сергійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Миколаївської обласної прокуратури (вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54030, ідентифікаційний код 02910048 (р/р НОМЕР_2 , ідентифікаційний код 02910048, Банк ДКСУ м. Києва, МФО 820172) грошові кошти на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 1342 грн.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оформлене відповідно до статті 238 цього Кодексу, рішення підписано 24.04.2024.

Суддя C.М. Коваль.