ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" травня 2024 р. Справа№ 910/10221/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю секретаря судового засідання: Прокопенко О.В.

учасники справи:

позивач: не з`явився

представник позивача: не з`явився

від відповідача: Редевич О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1

про ухвалення додаткового рішення

за результатами розгляду апеляційних скарг Акціонерного товариства "Українська залізниця" та ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2024 (повний текст рішення складено 05.02.2024)

та за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2024

у справі № 910/10221/23 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 423 379,30 грн,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.01.2024 у справі №910/10221/23 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі у розмірі 104 782,97 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 571,74 грн.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просив змінити оскаржуване рішення в частині відмовлених позовних вимог та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Скаржником в апеляційній скарзі викладено клопотання про звільнення від сплати судового збору, у зв`язку з тим, що предметом позову є захист трудових прав апелянта.

Також, не погодившись з прийнятим рішенням, АТ "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу, у якій просило суд поновити строк на подання нових доказів та долучити до матеріалів справи наступні документи: копію наказу АТ "Українська залізниця" №443/ос від 11.12.2023 "Про поновлення на роботі за рішенням суду", копію листа №ЦЦУП-13/503 від 11.12.2023, копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 664, копію наказу АТ "Українська залізниця" №43/ос від 17.01.2024 "З особового складу". Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду м. Києва від 23.01.2024 у справі №910/10221/23, виключивши з неї наступний абзац: "Проте, в порушення вимог ст.235 КЗпП України, а також принципу обов`язковості судового рішення, Акціонерне товариство "Українська залізниця" станом на дату вирішення спору по суті не виконало рішення Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц про поновлення ОСОБА_1 на роботі". Судові витрати покласти на позивача.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 06.02.2024 заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №910/10221/23 задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 949,84 грн. В іншій частині заяви відмовлено.

Не погодившись з додатковим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просив змінити оскаржуване додаткове рішення та постановити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а також гонорар в розмірі 20 % від суми стягнутої середньої заробітної плати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2024 апеляційні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2024 у справі №910/10221/23 залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2024 у справі №910/10221/23 залишено без змін. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2024 у справі №910/10221/23 залишено без задоволення, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2024 у справі №910/10221/23 залишено без змін.

22.04.2024 на адресу суду від позивача - ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення. У даній заяві позивач просить ухвалити додаткову постанову у справі № 910/10221/23; стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код 40075815) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн (сім тисяч гривень 00 коп.) за розгляд справи № 910/10221/23 в суді апеляційної інстанції; розгляд заяви здійснювати без участі позивача.

В додатках до заяви про ухвалення додаткового рішення позивач надав наступні документи:

- копія ордеру;

- копії додаткової угоди та акту приймання передачі наданих послуг;

- копія свідоцтва адвоката;

- квитанція про надсилання стороні АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" 40075815.

Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 22.04.2024 заяву про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 у справі №910/10221/23 передано на розгляд колегії у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2024 заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №910/10221/23 призначено до розгляду на 01.05.2024. Надано можливість відповідачу, у строк до 30.04.2024 надати суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, у даній справі.

27.04.2024 через електронний суд від позивача (його представника) надійшла заява про розгляд справи без участі позивача.

29.04.2024 через електронний суд від відповідача надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №910/10221/23, у даних запереченнях відповідач просив суд відмовити ОСОБА_1 у стягненні з АТ «Укрзалізниця» на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн за розгляд справи №910/10221/23 в суді апеляційної інстанції. У випадку, якщо суд дійде висновку про стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначав, що необхідність у поданні позивачем відзиву на апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» була відсутня, вочевидь, що зміст відзиву та декілька хвили часу витраченого представником позивача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, не можуть бути співмірними заявленим позивачем до стягнення витратам на правничу допомогу у розмірі 7 000, 00 грн. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).

У судове засідання, яке відбулося 01.05.2024 з`явився представник відповідача.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів установила наступне.

Відповідно до ч. 2 п. 3 ст. 233 ГПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 1 п. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами ч. 3 - 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Порядок розподілу судових витрат визначено статтею 129 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частинами 4, 8 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як зазначалось вище, частиною 5 ст. 126 ГПК України установлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Убачається, що позивач 16.03.2024 через електронний суд подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, у даному відзиві позивач зазначав, що очікує понести судові витрати у розмірі 7000,00 грн у вигляді правничої допомоги за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в частині розгляду апеляційної скарги відповідача.

У подальшому, 20.04.2024 від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у даній заяві позивач просив суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ідентифікаційний код 40075815) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн (сім тисяч гривень 00 коп.) за розгляд справи № 910/10221/23 в суді апеляційної інстанції.

Отже, як доказ витрат понесених позивачем останнім було надано суду додаткову угоду №А-10221/01 від 15.03.2024 до Договору №31-ТП від 01.03.2021 про надання правничої, правової допомоги. Відповідно до п. 2 даної Додаткової угоди сторони визначили, що за домовленістю сторін розмір фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання правової допомоги зазначеної в п. 1 Додаткової угоди становить 7000,00 грн.

Відповідно до акту №А-10221/01 про приймання-передачі послуг, підписаний між позивачем та АО «ВЕСТ ІСТ ЛОЙЕРЗ ПАРТНЕРС», вартість наданих послуг становить 7000,00 грн.

У відповідності до ордеру №1264661 від 25.02.2024 адвокат Корсун Ю.Ю. (свідоцтво серій ЛГ №000173 від 28.09.2018) здійснює представництво позивача у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03.10.2019.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява №19336/04, п. 269).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.05.2018 у справі №910/8443/17 та у практиці Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п.34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п.88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі установленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність, ураховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 Верховний Суд зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 № 922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Як зазначалось вище, частиною 5 ст. 126 ГПК України установлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

З матеріалів справи убачаться, що відповідач звертаючись до суду із апеляційної скаргою на рішення суду першої інстанції у даній справі просив суд, зокрема, змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду м. Києва від 23.01.2024 у справі №910/10221/23, виключивши з неї наступний абзац: "Проте, в порушення вимог ст.235 КЗпП України, а також принципу обов`язковості судового рішення, Акціонерне товариство "Українська залізниця" станом на дату вирішення спору по суті не виконало рішення Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц про поновлення ОСОБА_1 на роботі". Отже, у даному випадку, виходячи із змісту апеляційної скарги відповідача та її резолютивної частини, можна дійти висновку, що відповідач погоджувався із підставами задоволенням судом першої інстанції частково позовних вимог.

Зі змісту відзиву позивача на апеляційну скаргу відповідача не убачається, що позивачем було витрачено не значний час, крім того зі змісту даного відзиву убачається, що адвокатом відповідача цитувались норми ГПК України.

Згідно положень статті 30 Закону та статті 28 Правил адвокатської етики, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару ураховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.

Суд зазначає, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має ураховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 ГПК України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.

Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 ГПК України, суд і ухвалює рішення в цій частині.

Отже, колегія суддів вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат, у даному випадку позивача, у межах доводів та вимог заяви, а також з урахуванням заперечень відповідача, які викладені у клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, дійшла висновку про обґрунтованість заявлених вимог позивача наведених у заяві у сумі 1 000,00 грн (ураховуючи відзив і одне судове засідання, яке відбувалось і за результатами розгляду апеляційних скарг позивача).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

Отже, оскільки Верховний Суд акцентує увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін та з огляду на заперечення відповідача щодо розміру понесених позивачем, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 " з покладенням на Акціонерне товариство "Українська залізниця" обов`язку по відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Керуючись ст. 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/10221/23 задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1 000,00 (одну тисячу) гривень витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 02.05.2024.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран