ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2024 р. Справа№ 910/103/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Владимиренко С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги

Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" Структурного підрозділу "Енергозбут"

на рішення господарського суду міста Києва від 18.01.2024 (повний текст рішення складено та підписано 18.01.2024)

у справі № 910/103/22 (судя Привалов А.І.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва"

про стягнення 175 593, 86 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В січні 2022 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" про стягнення 175 593,86 грн, з яких 16 768,41 грн інфляційних втрат та 7 199,02 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем у порушення зобов`язань з оплати фактично спожитої теплової енергії по особовому рахунку № 330587, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 151 626,43 грн за період з липня 2019 року по жовтень 2021 року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі №910/103/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2023, позов задоволено частково та стягнуто з КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" на користь КП "Київтеплоенерго" 151 626, 43 грн основної заборгованості, 8 509,91 грн інфляційних втрат, 6 595,24 грн 3 % річних. У іншій частині позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 30.10.2023 рішення господарського суду міста Києва від 30.01.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2023 у справі № 910/103/22 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

У постанові суд касаційної інстанції зазначив, що судами попередніх інстанцій не було надано будь-якої оцінки доводам відповідача щодо відмінностей у адресах будинку, приміщення в якому передавалось відповідачу в господарське відання, та будинку, за нежитлове приміщення в якому здійснює нарахування позивач, не перевірено чи спірні правовідносини стосуються одного й того ж чи різних будинків, не спростовано доводи щодо різних площ зазначених приміщень, а також не оцінено подані на підтвердження зазначених обставин докази, зокрема додаток до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2010 № 80 (у редакції розпорядження від 30.12.2016 № 801) і у судових рішеннях не наведено обґрунтування, за якими відповідні доводи та докази не приймаються до уваги при вирішенні справи.

Касаційна інстанція констатувала порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального законодавства внаслідок ненадання оцінки наявним у матеріалах справи доказам та про неспростування доводів відповідача про те, що розмір заборгованості було розраховано на площу більшу ніж та, що фактично передавалась відповідачу на праві господарського відання та, що нежитлове приміщення належне відповідачу знаходиться у іншому будинку.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

За результатами нового розгляду рішенням господарського суду міста Києва від 18.01.2024 у справі №910/103/22 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, позивачем не надано на підтвердження своїх позовних вимог переконливих доказів, які б свідчили про виникнення у відповідача, як балансоутримувача саме нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, буд.33, площею 141,2 м. кв., заборгованості за фактично спожиту теплову енергію по особовому рахунку № 330587 за період з липня 2019 року по жовтень 2021 року у розмірі 151 626,43 грн.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 18.01.2024 у справі № 910/103/22, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати у як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та процесуального права, зокрема, ст.ст. 136 ГК України, ч. 1 ст. 1 Закону України "Про теплопостачання", ч. 2 ст. 9 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", ст.ст. 74, 76, 79, 86 ГПК України, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

При цьому скаржник посилається на те, що нежитлове приміщення площею 137, 3 кв.м у будинку № 33 по вул. Жмитрівськійзнаходиться у господарьсому відданні КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва, що підтверджується відомостями з технічного паспорта на вказаних будинок. При цьому приміщення загального користуванням площею 7,4 кв.м - це сходи і тамбур, що в підсумку з площею належних відповідачу приміщень і становить 141,2 кв.м.

Відповідач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить в її задоволенні відмовити, посилаючись на те, що належних доказів поставки йому теплової енергії у спірний період позивачем надано не було.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2024 (колегія суддів: головуючий Ходаківська І.П., судді Владимиренко С.В., Демидова А.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" Структурного підрозділу "Енергозбут" на рішення господарського суду міста Києва від 18.01.2024 по справі № 910/103/22; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" Комунальне підприємство "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування Публічного акціонерного товариства "Київенерго".

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 Комунальному підприємству "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Таким чином, з 1 травня 2018 року постачання теплової енергії та надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго".

Відповідно до п. 2.1 Статуту Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" підприємство утворено з метою отримання прибутку від провадження господарської діяльності, спрямованої на підвищення надійності енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів електро-, теплопостачання, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Пунктом 2.2.1 Статуту передбачено, що предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії.

Таким чином, відповідно до статуту Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", позивач є виконавцем послуг постачання теплової енергії у житловому будинку за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 33.

Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" є управителем багатоквартирного будинку за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 33.

01.02.2021 Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" надіслано на адресу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" лист від 28.01.2021 № 30/5/3/1295 про укладення договору на постачання теплової енергії № від 19.01.2021, з проектом вказаного договору з додатками на 10 арк. в двох примірниках, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 28.01.2021.

Предметом договору № на постачання теплової енергії від 19.01.2021 є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії, на умовах, передбачених цим договором.

В листі від 28.01.2021 № 30/5/3/1295 позивачем було зазначено, що у разі не підписання та/або не повернення договору у встановлений статтею 181 Господарського кодексу України строк, пропозиція позивача буде вважатись прийнятою в силу положень частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України.

Зазначений лист залишено відповідачем без відповіді, запропонований проект договору не підписано, зауважень не надано, протокол розбіжностей до нього не складався.

Звертаючись з позовом у даній справі, позивач посилався на те, що ним проводилося постачання теплової енергії до житлового будинку житловому будинку за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 33, що підтверджується корінцями нарядів на включення/відключення будинку в опалюваній період; обліковими картками; актами приймання-передавання товарної продукції.

Листом від № 30/5/4/17970 від 17.11.2021 відповідачу було надіслано вимоги про сплату заборгованості за спожиту теплову енергію, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 17.11.2021. Вказане відправлення було вручене адресату 22.11.2021, що підтверджується інформацією з сайту АТ "Укрпошта" у розділі "Трекінг відправлень", наданою позивачем.

На зазначену вимогу відповідач також відповіді не надав.

Таким чином у відповідача утворилась заборгованість з оплати поставленої йому теплової енергії за період з січня 2019 року по жовтень 2021 року включно у розмірі 151 626 грн 43 коп.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на відсутність належних доказів, які підтверджують надання позивачем послуг з постачання теплової енергії у заявленому в позовній заяві розмірі у спірний період, а також вказує на те, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували належність КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" нежитлового приміщення у багатоквартирному житловому будинку №33 по вул. Дмитрівська у м. Києві саме площею 141,2 кв. м.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною першою статті 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з пунктом 23 Правил користування тепловою енергією, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Споживач теплової енергії зобов`язаний: дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; забезпечувати належний стан обслуговування та безпечну експлуатацію власної системи теплоспоживання; зберігати вузол обліку та пломби на ньому в належному стані; повідомляти теплопостачальну організацію про недоліки в роботі вузла обліку; вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил; погоджувати з теплопостачальною організацією нові підключення і відключення та переобладнання системи теплоспоживання, які є причиною збільшення або зменшення обсягу споживання теплової енергії; надавати необхідні розрахункові документи на вимогу представників теплопостачальної організації для перевірки правильності оплати та відповідності записів у них показам вузла обліку; повідомити теплопостачальну організацію про своє бажання щодо припинення споживання теплової енергії відповідно до договору; не допускати переобладнання системи теплоспоживання, яке призводить до порушення теплового балансу будинку, будівлі (споруди); у міжопалювальний період виконувати обов`язкові обсяги робіт з підготовки до опалювального періоду та оформити акт про готовність об`єкта до опалювального періоду або надати рішення (лист) щодо гарантії забезпечення безпечної експлуатації системи теплоспоживання; (пункт 40 Правил користування тепловою енергією).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно із частинами 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до приписів частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із частиною 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається.

Матеріалами справи підтверджено, що договору на тепло споживання між сторонами спору укладено не було.

Позивач обґрунтування заявленого позову посилалось на те, що відповідач є балансоутримувачем нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, буд.33, площею 141,2 м кв., окремий облік теплоспоживання відповідача пропорційно його опалювальній площі здійснюється за особовим рахунком .

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначав, що відповідно до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2010 №80 (у редакції розпорядження від 30.12.2016 №801) за КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" закріплено нерухоме майно на праві господарського відання, останньому було передано, зокрема, нежитлове приміщення по вул. Дмитрівська, №33А, площею 123,40 кв. м.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).

На підтвердження постачання відповідачу теплової енергії саме до нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, буд.33, площею 141,2 м кв. надано копію з технічного паспорту на нежитловий будинок (приміщення), розташованого місто Київ, вул. Дмитрівська, 33-35, прим. 13. Вказаний технічний паспорт був складений станом 31.03.2008 та з якого вбачається, що загальна площа групи приміщень № 13 будови літер "А" по вул. Дмитрівській, № 33-35 становить 137,3 кв. м., МСК - 7.4. кв. м.

При цьому, як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, нежитлове приміщення з характеристиками, зазначеними у технічному паспорті, відповідачу не передавалося відповідно до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2010 №80.

Надана позивачем копія акта № 19/4002 (комплексного обслуговування житлового будинку та нежитлового приміщення) від 19 квітня 2019 року, складеного РМ "Центр" СП "Енергозбут" КП "Київтеплоенерго", також не є належним доказом на підтвердження викладених у позові обставин, оскільки останній не був складений за участі повноважного представника відповідача, так само, як і копія акта приймання-передачі нежилого приміщення за адресою м. Київ, вул. Дмитрівська, 33-35 від 31.12.2017, підписаного між Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець), Громадською організацією "Спортивний клуб "Гермес" (орендар), Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (підприємство), оскільки вказаний документ було складено на виконання договору оренди від 30 грудня 2016 року № 569/1, який не є підставою заявленого позову, позивач не є його стороною та він відсутній в матеріалах справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновокм місцевого господарського суду, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач є балансоутримувачем, саме нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, буд.33, площею 141,2 м позивачем надано не було.

Окрім того, позивачем не надано відомостей обліку спожитої теплової енергії споживачами житлового будинку АДРЕСА_1 у період опалювальних сезонів 2019/2020, 2020/2021 років.

При цьому, як вірно враховано судом першої інстанціх, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не узгоджується з місяцями, коли позивачем надавалася послуга з теплопостачання до житлового будинку АДРЕСА_1 .

Зокрема, з корінців нарядів на включення та відключення будинку АДРЕСА_1 , долучених до матеріалів справи, вбачається, що теплопостачання до будинку поставлялося з 20.10.2018 по 07.04.2019, з 29.10.2019 по 09.04.2020, з 16.10.2020 по 13.04.2021. Водночас, у розрахунку позивача, доданого до позову, нарахування боргу здійснено, починаючи з липня 2019 року та виходячи з наявності заборгованості в розмірі 59358,97 грн, проте ані періоду, в який вказана заборгованість виникла, ані доказів на підтвердження її виникнення до матеріалів справи не надано.

Отже, судом обґрунтовано встановлено, що з наданих позивачем доказів неможливо встановити обсяг спожитої теплової енергії відповідачем у заявлений позивачем період, а також вартість цієї теплової енергії та яку суму помісячно мав сплатити відповідач.

З огляду на вищевикладене та беручи до уваги не надання позивачем на підтвердження своїх позовних вимог переконливих доказів, які б свідчили про виникнення у відповідача, як балансоутримувача саме нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, буд.33, площею 141,2 м. кв., заборгованості за фактично спожиту теплову енергію за період з липня 2019 року по жовтень 2021 року у розмірі 151 626,43 грн, правомірним є висновок місцевого господарського суду про відмову в позові.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до вимог статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту 1 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги в порядку статті 129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 18.01.2024 у справі №910/103/22 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

С.В. Владимиренко