ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2024 р. Справа№ 910/9976/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

За участю секретаря судового засідання Місюк О.П.

та представників сторін:

позивача - Станової Ю.В.;

відповідача - Євсєєва М.В.

розглянувши матеріали апеляційних скарг Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Товариства з обмеженою відповідальністю "МГК Рейл" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2023

у справі №910/9976/23 (суддя - Ломака В.С.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МГК Рейл"

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МГК Рейл" про стягнення 9874145,64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "МГК Рейл" зобов`язань за укладеним договором поставки №ЦЗВ-14-02122-01 від 11.08.2022 щодо своєчасної поставки товару, у зв`язку з чим позивачем нараховано 9874145,64 грн штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.06.2023 відкрито провадження у справі №910/9976/23, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 (повне рішення складене 25.12.2023) у справі №910/9976/23 позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "МГК Рейл" на користь позивача 935081,96 грн штрафу, в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 8939063,68 грн штрафних санкцій та ухвалити в наведеній частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що місцевим господарським судом під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права (ст. 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та ст. 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та порушено норми процесуального права (ст. ст. 76-79, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України).

В обґрунтування своєї позиції Акціонерне товариство "Українська залізниця" посилаючись на докази наявні в матеріалах справи зауважує, що протягом строку встановленого договором, відповідачем 14.10.2022 поставлено товар в обсязі 128,904 т., що підтверджується залізничними накладними. Решту товару відповідач поставив з простроченням, а саме: 15.10.2022 в обсязі 779,52 т., 24.10.2022 в обсязі 359,568 т.

Покликаючись на Правила приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, позивач стверджує, що право власності на товар від відповідача до позивача перейшло саме в день проставлення календарних штемпелів станції відправлення в графі накладної - 15.10.2022, а не як помилково вказав суд першої інстанції 14.10.2022.

Крім того позивач зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру штрафних санкцій на 70% є необґрунтованим з огляду на наступне:

- позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і несуть відповідні ризики під час здійснення своєї господарської діяльності, тоді як зменшення розміру нарахованих позивачем штрафних санкцій на 70% порушує принцип свободи договору;

- матеріали справи не місять доказів незадовільного фінансового стану відповідача;

- Акціонерне товариство "Українська залізниця" є стратегічним підприємством залізничного транспорту, яке після початку збройної агресії російської федерації виконує евакуаційні рейси, перевезення військових вантажів по всій Україні. Тобто, позивач докладає всіх зусиль для збереження життів людей та зміцнення обороноздатності країни, несе значні витрати для виконання таких завдань при зменшенні доходу від здійснення своєї основної підприємницької діяльності.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2024 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" у справі №910/9976/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Перевіривши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця", суддею-доповідачем виявлено недоліки такої скарги, а саме відсутність доказів сплати судового збору за її подання у встановлених порядку та розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2024 апеляційну скаргу у справі №910/9976/23 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 у справі №910/9976/23, справу призначено до розгляду на 27.02.2024 та встановлено відповідачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

27.02.2024 розгляд справи №910/9976/23 не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого судді Шапрана В.В. на лікарняному з 26.02.2024 по 28.02.2024.

Крім того, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 20.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "МГК Рейл" також подало апеляційну скаргу, згідно якої просить суд скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення 935081,96 грн штрафних санкцій та ухвалити в наведеній частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Вказуючи на те, що оскаржуване рішення суду в частині задоволених позовних вимог суперечить фактичним обставинам справи, відповідач стверджує про наявність підстав для звільнення його від відповідальності за несвоєчасну поставку 359,568 т. пального.

За доводами скаржника, несвоєчасність поставки товару була обумовлена обставинами непереборної сили, що підтверджено сертифікатом №3200-22-1536 від 24.11.2022 про форс-мажорні обставини виданим Київською обласною (Регіональною) Торгово-промисловою палатою. Про настання форс-мажорних обставин постачальник своєчасно повідомив замовника протягом 5-ти днів з дня неможливості виконання умов договору (19.10.2022). Також відповідач вказує на добросовісність виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасного направлення на адресу позивача сертифікату ТТП.

Відповідно до протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 23.02.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МГК Рейл" у справі №910/9976/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Оскільки у провадженні даної колегії суддів вже перебувала апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2023, вирішено здійснювати розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "МГК Рейл" спільно в одному провадженні зі скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.02.2024 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "МГК Рейл" строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "МГК Рейл" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 у справі №910/9976/23, зупинено дію оскаржуваного рішення, вирішено здійснювати розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "МГК Рейл" у справі №910/9976/23 спільно в одному провадженні зі скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця", справу №910/9976/23 призначено до розгляду на 26.03.2024.

26.03.2024 через систему "Електронний суд" від генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "МГК Рейл" Гаврушко О.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2024 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "МГК Рейл" задоволено, відкладено розгляд справи №910/9976/23 до 16.04.2024.

В судовому засіданні 16.04.2024 у розгляді справи №910/9976/23 оголошено перерву до 29.04.2024.

В судовому засіданні 29.04.2024 представники сторін надали пояснення по суті спору. Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця", просив її задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог, прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "МГК Рейл", просив суд скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, з підстав їх необґрунтованості.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши думку представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржниками доводи та вимоги апеляційних скарг, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, між Філією "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МГК Рейл" (постачальник) було укладено договір поставки №ЦЗВ-14-02122-01 від 11.08.2022, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити, а замовник - прийняти та оплатити "Дизельне пальне ULSD 10 ppm" (п. 1.1).

Згідно з п. 2.1 договору ціна на товар, який продається за цим договором, встановлюється в національній валюті України - гривні з урахуванням умов поставки товару, визначених п. 3.1 цього договору, і включає: вартість товару і доставку товару, всі податки і збори, що встановлені українським законодавством, у тому числі ПДВ, перелив товару в транспорт покупця та митні платежі.

Рознарядка - заявка замовника на відвантаження товару, в якій зазначаються: товар переміщення; станція призначення; обсяг товару, що підлягає поставці, станція відправлення товару, за умови надання такої інформації постачальником на виконання п. 3.1 цього договору.

Орієнтовна сума договору на момент його підписання складає 400000000,00 грн (п. 2.2 договору).

За умовами п. 3.1 договору, з урахуванням додаткової угоди №2 від 04.10.2022, постачальник здійснює поставку товару залізничним транспортом загального користування на умовах FCA станція Вадул-Сірет Львівської залізниці або на будь-яку іншу станцію приналежності Укрзалізниці.

Відповідно до п. 3.2 наведеного правочину поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до приймання товару.

Замовник зобов`язаний надати рознарядку постачальнику не пізніше ніж протягом 1 (одного) робочого дня з дати отримання інформації про станцію (станції) відправлення, наданої постачальником на виконання п. 3.1 цього договору.

Пунктом 3.6 договору встановлено, що постачальник здійснює поставку товару протягом 10 (десяти) календарних днів з дня надання рознарядки.

Поставка товару підтверджується актом прийому-передачі. Акт приймання-передачі складається на підставі накладної (залізничної) та підписується, за умови надання постачальником: - рахунку-фактури на поставлений товар; - податкової накладної, оформленої та зареєстрованої відповідно до вимог чинного законодавства України; - копії накладної (залізничної); - копії документів з якості - паспорт якості; - копії документу, який підтверджує сертифікацію товару, а саме: сертифікат відповідності; - акцизної накладної оформленої належним чином та зареєстрованої відповідно до вимог чинного законодавства Україна (п. 3.8 договору).

У пункті 3.10 договору сторони погодили, що датою поставки товару вважається дата відправлення цього товару, що підтверджується штампом станції відправлення в межах України на накладній (залізничній) на адресу вантажоодержувача - кінцевого одержувача, яка вказується в рознарядці замовника.

За умовами п. п. 7.1-7.4 договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за договором, якщо воно стало наслідком обставин непереборної сили (форс-мажор), а саме: г) оголошена або неоголошена війна, інші військові дії, революція, масові заворушення, страйки, піратство.

У разі виникнення форс-мажорних обставин сторони протягом 5 календарних днів письмово сповіщають одна одну про наявність вказаних обставин з подальшим наданням підтверджуючих документів у строк, що не перевищує 30 робочих днів з дня виникнення таких обставин. Якщо сторони без поважних причин не сповістили у зазначений строк про виникнення і наявність форс-мажорних обставин, то вони у подальшому не мають права вимагати зміни строків виконання цього договору та/або посилатися на дію обставин непереборної сили як на причину невиконання/неналежного виконання своїх обов`язків за договором (п. 7.3).

Належним доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами (п. 7.4).

Відповідно до п. 9.4 договору за порушення строків поставки постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 15% від вартості непоставленого в строк товару, а за прострочення понад 15 днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1% від суми непоставленого в строк товару за кожний день прострочення.

Строк дії договору встановлюється в момент його підписання сторонами, а саме до 31.12.2022.

16.09.2022 постачальник направив на адресу замовника листа №16-09/22 про готовність відвантажити заявлену кількість дизельного палива у об`ємі 1300 т., у зв`язку з чим просив направити відповідну рознарядку.

20.09.2022 замовник направив постачальнику рознарядку №ЦЗВ-20/2488 про відправку дизельного палива у обсязі 1300 т. за кількістю та адресами зазначеними в ній вказавши термін поставки протягом 10 днів з моменту рознарядки.

В подальшому, 22.09.2022 постачальник направив замовнику лист згідно якого просив вважати недійсною рознарядку №ЦЗВ-20/2488 від 20.09.2022. В обґрунтування вказаного листа замовник зазначив, що враховуючи військову агресію російської федерації проти України та введення в Україні воєнного стану згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» виникли обставини, які негативно впливають на зберігання дизельного палива на регіональних філіях Акціонерного товариства «Укрзалізниця» та змушує запровадити обмеження щодо наявності дизельного палива на ТНТС. Поряд з цим станом на 22.09.2022 Акціонерне товариство «Укрзалізниця» немає можливості забезпечити зберігання дизельного палива згідно вимог пов`язаних з військовою агресією.

27.09.2022 постачальник направив замовнику лист з проханням вдруге надати рознарядку на обсяг дизельного палива 1300 т. для організації відвантаження.

Листом від 04.10.2022 постачальник повідомив замовника про готовність відвантаження 1300 т. товару та просив направити відповідну рознарядку.

04.10.2022 замовник направив на електронну адресу постачальника рознарядку №ЦЗВ-20/2653 від 04.10.2022 на поставку дизельного палива в обсязі 1300,000 т. за попередньою ціною 52635,18 грн/т (з ПДВ) з оплатою в день завантаження товару в транспорт. У наведеній рознарядці замовник також вказав, що термін поставки - протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту надання рознарядки.

За твердженнями позивача, зазначений товар поставлений відповідачем в межах строку лише в обсязі 128,904 т на суму 7449295,13 грн (14.10.2022), тоді як решта товару поставлена з порушенням строків, а саме дизельне паливо обсягом 779,52 т. на загальну суму 45048055,45 грн поставлено 15.10.2022 та 24.10.2022 поставлено 359,568 т. на загальну суму 20779582,14 грн.

На підтвердження означених обставин позивач надав суду, зокрема, копії залізничних накладних:

- від 14.10.2022 №35722958, №35723055;

- від 15.10.2022 №35725555, №35723188, №35723238, №35723196, №35723063, №35723154, №35723212, №35725522, №35725530, №35723121, №35723246, №35722966, №35723162, №35723139;

- від 24.10.2022 №35867191, №35867191, №35867209, №35867266, №35867324, №35867340, №35867357.

23.12.2022 позивач направив відповідачу претензію №ЦЗВ-20/3621 згідно якої просив сплатити штраф, у відповідності до п. 9.4 договору, в сумі 9874145,64 грн з огляду на прострочення поставки товару в обсязі 1139,088 т.

У відповідь на вказану претензію відповідач направив позивачу листа №26-01/23 від 26.01.2023, згідно якого повідомив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "МГК РЕЙЛ" отримало від Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати сертифікат №3200-22-1536 про форс-мажорні обставини №221/03.23 від 24.11.2022, яким встановлено, що у період з 10.10.2022 по 24.10.2022 діяли обставини непереборної сили, що унеможливили виконання робіт за договором. З огляду на викладене, відповідач вказав про відсутність підстав для задоволення претензії позивача №ЦЗВ-20/3621 від 23.12.2022.

Стверджуючи про відсутність правових підстав для звільнення Товариства з обмеженою відповідальністю "МГК РЕЙЛ" від відповідальності за несвоєчасну поставку погодженого сторонами у рознарядці №ЦЗВ-20/2653 від 04.10.2022 обсягу товару, внаслідок порушення відповідачем порядку і строків повідомлення замовника про настання форс-мажорних обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з постачальника штрафу в розмірі 9874145,64 грн.

Відповідач в свою чергу заперечував проти позову стверджуючи, що 908,424 т. товару було поставлено в межах обумовленого договором строку, а саме 14.10.2022 про що свідчить акт прийому-передачі №1 від 14.10.2022. Залишок товару в кількості 359,568 т. був переданий згідно з актом прийому-передачі №2 від 24.10.2022. Відмітки з датами 14.10.2022, 15.10.2022 та 24.10.2022 на залізничних накладних свідчать про те, що товар був оформлений залізницею на відправлення саме у ці дати, на що постачальник технічно не впливав, тоді як фактична передача товару замовнику засвідчена актами підписаними обома сторонами. Також відповідач вказував на відсутність його вини в несвоєчасній поставці товару, з огляду на настання форс-мажорних обставин, про що свідчить сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №3200-22-1536 від 24.11.2022 виданий Київською обласною (Регіональною) Торгово-промисловою палатою, яким засвідчено дію в період з 10.10.2022 по 24.10.2022 форс-мажорних обставин, внаслідок яких було унеможливлено виконання поставки згідно з договором №ЦЗВ-14-02122-01 від 11.08.2022. Крім того відповідач просив суд зменшити розмір заявленого позивачем до стягнення штрафу на підставі ст. 233 ГК України.

За результатами розгляду спору суд першої інстанції дійшов висновку про часткове порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо поставки товару в строк, передбачений рознарядкою від 04.10.2022. Зокрема, судом встановлено, що товар обсягом 779,52 т. вартістю 45048055,45 грн був поставлений відповідачем саме 14.10.2022 на що вказує підписаний між сторонами акт прийому-передачі №1 від 14.10.2022, а також рахунок на оплату №161 від 14.10.2022. За наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в розмірі 6757208,32 грн. Разом із тим, зважаючи на підтверджене матеріалами справи допущене відповідачем прострочення поставки товару обсягом 359,568 т. загальною вартістю 20779582,54 грн, відхиливши посилання відповідача на наявність правових підстав для звільнення його від відповідальності внаслідок настання обставин непереборної сили, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу в сумі 3116937,32 грн, що становить 15% від вартості цього несвоєчасно поставленого товару. Водночас, місцевий господарський суд, з посиланням на ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, постанови Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №904/4685/18, від 21.11.2019 у справі №916/553/19, докази наявні в матеріалах справи, зазначивши, що відповідач не ухилявся від своїх зобов`язань, намагався вжити належних заходів для своєчасної поставки товару та виконав зобов`язання за договором в повному обсязі, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення неустойки нарахованої позивачем на 70%.

З наведеними висновками місцевого господарського суду в їх сукупності погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом ст. ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Укладений між позивачем та відповідачем договір відповідно до його предмету та змісту є договором поставки, який регулюється параграфом 1 глави 30 ГК України та положеннями ЦК України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Як вірно встановив суд першої інстанції та зазначено вище, відповідачем на виконання умов договору було поставлено позивачу товар в загальному обсязі 1267,992 т. на суму 73276932,72 грн.

За твердженнями позивача, відповідачем прострочено поставку товару обсягом 779,52 т. на суму 45048055,45 грн, оскільки товар поставлено 15.10.2022, а також обсягом 359,568 т. на суму 20779582,14 грн, оскільки товар поставлено 24.10.2022.

Вказуючи на несвоєчасну поставку товару в обсязі 779,52 т. позивач посилався на те, що у залізничних накладних №35725555, №35723188, №35723238, №35723196, №35723063, №35723154, №35723212, №35725522, №35725530, №35723121, №35723246, №35722966, №35723162, №35723139 були проставлені відмітки (штампи) станції відправлення з датою 15.10.2022, а відтак, датою отримання ним товару є саме 15.10.2022, що свідчить про допущення відповідачем прострочки у поставці товару обсягом 779,52 т. вартістю 45048055,45 грн.

Колегія суддів зауважує, що у п. 3.10 договору сторони погодили, що датою поставки товару вважається дата відправлення цього товару, що підтверджується штампом станції відправлення в межах України на накладній (залізничній) на адресу вантажоодержувача - кінцевого одержувача, яка вказується в рознарядці замовника.

Поряд з цим за умовами п. 3.8 договору поставка товару підтверджується актом прийому-передачі. Акт приймання-передачі складається на підставі накладної (залізничної) та підписується, за умови надання постачальником: - рахунку-фактури на поставлений товар; - податкової накладної, оформленої та зареєстрованої відповідно до вимог чинного законодавства України; - копії накладної (залізничної); - копії документів з якості - паспорт якості; - копії документу, який підтверджує сертифікацію товару, а саме: сертифікат відповідності; - акцизної накладної оформленої належним чином та зареєстрованої відповідно до вимог чинного законодавства Україна.

В матеріалах справи наявний акт прийому-передачі №1 від 14.10.2022, який підписано уповноваженими представниками сторін без жодних зауважень та скріплено відбитками їх печаток, що свідчить про прийняття товару позивачем та про відсутність будь-яких зауважень щодо повноти та своєчасності отримання ним документів підтверджуючих відповідну поставку. Згідно акту постачальник передав, а замовник прийняв завантажений в цистерни товар загальним обсягом 908,424 т., вартість якого, з урахуванням акту прийому-передачі (нова редакція) №1 від 31.10.2022, склала 52497341,04 грн.

Також матеріали справи містять рахунок на оплату №161 від 14.10.2022 дизельного палива в об`ємі 908,424 т. на суму 54129575,58 грн.

Отже, в даному випадку, саме причинно-наслідковий зв`язок між обов`язком постачальника надати зазначені документи, та підписанням замовником акту приймання-передачі від 14.10.2022 без жодних зауважень є тією обставиною, що свідчить про виконання відповідачем зобов`язань щодо поставки товару саме 14.10.2022 в обсязі передбаченому актом.

З огляду на вказані положення договору, а також зважаючи на підписання сторонами акту приймання-передачі №1 від 14.10.2022 без будь-яких зауважень, беручи до уваги, що графи залізничної накладної стосовно найменування вантажу, номера вагону, маси вантажу, заповнюються відправником, а графа щодо дати відправлення вантажу заповнюється залізницею, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що на момент підписання сторонами акту прийому-передачі №1 від 14.10.2022 (який складається на підставі залізничних накладних), постачальником вже були надані замовнику відповідні залізничні накладні. Проставлення ж на залізничних накладних штампу станції відправлення 15.10.2022 свідчить про те, що товар був оформлений залізницею на відправлення цією датою на що постачальник не може впливати, тоді як фактична передача товару замовнику засвідчена в акті прийому-передачі №1 від 14.10.2022.

До того ж, слід зауважити, що в рознарядці від 04.10.2022 наданій позивачем зазначено, що оплата товару здійснюється в день завантаження товару в транспорт. Відтак, надання постачальником рахунку на оплату №161 від 14.10.2022 дизельного палива в об`ємі 908,424 т. підтверджує факт завантаження товару саме 14.10.2022.

Також, як вірно відмічено місцевим господарським судом, маса вантажу зазначена у залізничних накладних від 14.10.2022 №35722958, №35723055 та залізничних накладних (з відміткою станції відправлення - 15.10.2022) №35725555, №35723188, №35723238, №35723196, №35723063, №35723154, №35723212, №35725522, №35725530, №35723121, №35723246, №35722966, №35723162, №35723139 відповідає масі вантажу зазначеній в акті прийому-передачі №1 від 14.10.2022, що додатково свідчить про факт поставки вантажу за всіма вищевказаними накладними саме 14.10.2022, тобто у передбачений договором та рознарядкою від 04.10.2022 строк.

З урахуванням викладеного та положень п. 3.8 договору, є помилковими твердження позивача стосовно того, що право власності на товар від відповідача до позивача перейшло саме в день проставлення календарних штемпелів станції відправлення в графі накладної - 15.10.2022, оскільки матеріалами справи підтверджується факт поставки товару в об`ємі 908,424 т. саме 14.10.2022.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що встановлені у справі обставини приводять до переконливого висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

Згідно з ст. 13 ЦК України, визначивши межі здійснення цивільних прав, закон встановлює, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

Судом апеляційної інстанції враховується, що позивач неодноразово змінював свою позицію у спорі щодо строку поставки товару обсягом 779,52 т., що може свідчити про зловживання правом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що не зважаючи на підписання ату прийому-передачі товару №1 від 14.10.2022 без будь-яких зауважень, у позовній заяві позивач стверджував про поставку товару обсягом 779,52 т. з простроченням - 15.10.2022 та просив стягнути штраф у розмірі 6757208,32 грн, нарахований на суму несвоєчасно поставленого товару (45048055,45 грн).

В подальшому, 27.09.2023 позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої повідомив, що попереднім представником під час підготовки претензії помилково не враховано факт своєчасної поставки партії товару обсягом 908,424 т., що підтверджується підписаним між сторонами актом прийому-передачі товару №1 від 14.10.2022 та просив суд стягнути штраф за прострочення поставки товару обсягом 359,568 т. (дата поставки 24.10.2022) у сумі 3107482,64 грн.

28.09.2023 позивач подав до суду заяву про зменшення суми позовних вимог на заміну заяви від 27.09.2023, вказавши, що заява від 27.09.2023 містить арифметичну помилку, оскільки при розрахунку розміру штрафу необхідно керуватися ціною за тону товару, яка визначена актом прийому-передачі від 31.10.2022 №2. А тому ціна позову складає 3116937,38 грн.

Однак 03.10.2023 позивач подає до суду заяву, згідно якої просить залишити без розгляду заяви від 27.09.2023 та від 28.09.2023 про зменшення суми позовних вимог. У вказаній заяві позивач знову стверджує, що товар обсягом 779,52 т. було поставлено 15.10.2022, а тому з відповідача підлягає стягненню штраф у розмірі 9874145,64 грн.

Отже, враховуючи, що факт поставки товару за договором в обсязі 779,52 т. обґрунтовано позивачем одними підставами (підписаним між сторонами актом прийому-передачі товару №1 від 14.10.2022 та залізничними накладними від 15.10.2022), в одному випадку позивач вважає їх належними доказами в підтвердження поставки товару саме 14.10.2022, а в іншому - ні.

Північний апеляційний господарський суд констатує, що обставини справи свідчить, що Акціонерне товариство "Українська залізниця", яке постійно змінює свою позицію щодо дати поставки товару, в такий спосіб діє недобросовісно та з порушенням меж здійснення цивільних прав, встановлених ст. 13 ЦК України, що не відповідає ані конституційним принципам, ані загальним принципам права, встановленим ст. 3 ЦК України.

Враховуючи обставини даного спору та поведінку позивача, який займає взаємовиключні позиції щодо дати поставки частини товару за договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу в сумі 6757208,32 грн, нарахованого внаслідок прострочення поставки товару вартістю 45048055,45 грн.

Разом з тим матеріалами справи підтверджено прострочення відповідачем поставки товару обсягом 359,568 т. загальною вартістю 20779582,54 грн про що свідчить підписаний між сторонами акт прийому-передачі №2 від 24.10.2022, рахунок на оплату №165 від 24.10.2022 та залізничні накладні від 24.10.2022 №35867191, №35867191, №35867209, №35867266, №35867324, №35867340, №35867357.

За приписами ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 ГК України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем допущено прострочення поставки товару обсягом 359,568 т., у зв`язку з чим позивачем правомірно, у відповідності до п. 9.4 договору, нараховано до стягнення з відповідача штраф в сумі 3116937,32 грн, що становить 15% від вартості несвоєчасно поставленого товару.

Водночас відповідач зазначає, що невиконання ним умов договору відбулося через настання форс-мажорних обставин, на підтвердження чого надано до суду сертифікат Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати №3200-22-1536 від 24.11.2022.

Проаналізувавши доводи скаржника щодо наявності підстав для звільнення Товариства з обмеженою відповідальністю "МГК Рейл" від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів відмічає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (ч. 1 ст. 614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Статтею 617 ЦК України унормовано, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Так, ч. 2 ст. 218 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відтак, обов`язковою передумовою для покладення на особу відповідальності за порушення зобов`язання є вчинення особою правопорушення у сфері господарювання та наявність вини особи, яка його порушила.

В господарському праві діє принцип вини зобов`язаної сторони, якщо не доведено протилежне. При цьому, за змістом ст. 614 ЦК України, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідач обґрунтовуючи відсутність підстав для стягнення з нього штрафу за несвоєчасно поставлений товар покликається на те, що наявні в матеріалах справи докази засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які поза волею Товариства з обмеженою відповідальністю "МГК Рейл" та не з вини останнього унеможливили виконання зобов`язань за договором в частині своєчасної поставки товару обсягом 359,568 т., що на підставі ст. 617 ЦК України, ст. 218 ГК України та ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», ст. 7.1 договору є правовою підставою для звільнення Товариства з обмеженою відповідальністю "МГК Рейл" від відповідальності, заявленої позивачем у справі.

Як слідує з умов договору, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за договором, якщо воно стало наслідком обставин непереборної сили (форс-мажор), зокрема, оголошена або неоголошена війна, інші військові дії, революція, масові заворушення, страйки, піратство (пп. г п. 7.1 договору).

Пунктом 7.2 договору погоджено, що у разі виникнення форс-мажорних обставин сторони протягом 5 календарних днів письмово сповіщають одна одну про наявність вказаних обставин з подальшим наданням підтверджуючих документів у строк, що не перевищує 30 робочих днів з дня виникнення таких обставин. Якщо сторони без поважних причин не сповістили у зазначений строк про виникнення і наявність форс-мажорних обставин, то вони у подальшому не мають права вимагати зміни строків виконання цього договору та/або посилатися на дію обставин непереборної сили як на причину невиконання/неналежного виконання своїх обов`язків за договором (п. 7.3).

Належним доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами (п. 7.4).

Як було зазначено, 19.10.2022 відповідач листом повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин, а саме: масові ворожі ракетні обстріли, що мали місце в Києві та Україні 10, 11, 17 та 18 жовтня 2022 року, які вплинули на вчасність організації процесу поставки товару за договором.

Однак, позивач листом №ЦЗВ-20/2853 від 25.10.2022 повідомив відповідача про те, що належним способом підтвердження настання для суб`єкта господарської діяльності форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є саме відповідний сертифікат (висновок), виданий ТПП України або відповідними регіональними ТПП.

26.01.2023 відповідач направив на адресу позивача лист №26-01/23 до якого долучив копію відповідного Сертифіката Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати №3200-22-1536 від 24.11.2022.

Колегія суддів відмічає, що для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі ст. 617 ЦК України, ст. 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10.06.2015 у справі №904/6463/14 (3-216гс15)).

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною першою цієї статті встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21, від 27.10.22 у справі №927/25/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Отже, для звільнення від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставинами непереборної сили) відповідач зобов`язаний був надати не лише сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливили виконання зобов`язань, передбачених умовами договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.10.2022 року у справі №927/25/21.

Стверджуючи про неможливість своєчасної поставки залишку товару та відповідно, відсутність вини останнього за невиконання зобов`язань за договором, Товариство з обмеженою відповідальністю "МГК Рейл" вказує на масовані ракетні обстріли території України 10, 11, 17 та 18 жовтня 2022 року.

Сертифікатом Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати №3200-22-1536 від 24.11.2022 засвідчені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, ракетні обстріли та повітряні тривоги в зв`язку з цим, як наслідок унеможливлення виконання роботи тривалий час. Період дії форс-мажорних обставин: дата настання: 10.10.2022; дата закінчення: 24.10.2022.

Оцінюючи наведені у сертифікаті обставини в сукупності з доводами відповідача щодо неможливості виконання зобов`язань за договором з огляду на обставини непереборної сили, колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач не довів неможливість виконання взятих на себе зобов`язань, оскільки введення воєнного стану на території України не свідчить про те, що відповідач не міг здійснювати господарську діяльність та виконувати зобов`язання за договором. Більше того, товар в обсязі 908,424 т. був поставлений Товариством з обмеженою відповідальністю "МГК Рейл" 14.10.2022, що спростовує твердження останнього про неможливість виконання зобов`язань за договором з огляду на масовані ракетні обстріли території України.

Отже, колегія суддів вважає, що наведені відповідачем і зазначені в сертифікаті Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати України форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за конкретних обставин справи не можуть бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань за договором, позаяк форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Поряд з цим судом вказувалось, що у п. п. 7.1, 7.3 договору сторони погодили, що звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо воно стало наслідком обставин непереборної сили (форс-мажор). У разі виникнення форс-мажорних обставин сторони протягом 5 календарних днів письмово сповіщають одна одну про наявність вказаних обставин з подальшим наданням підтверджуючих документів у строк, що не перевищує 30 робочих днів з дня виникнення таких обставин. Якщо сторони без поважних причин не сповістили у зазначений строк про виникнення і наявність форс-мажорних обставин, то вони у подальшому не мають права вимагати зміни строків виконання цього договору та/або посилатися на дію обставин непереборної сили як на причину невиконання/неналежного виконання своїх обов`язків за договором.

З наведеного вбачається, що контрагентами досягнуто згоди щодо алгоритму дій сторони у разі настання обставин непереборної сили, які мають наслідком неможливість належного виконання договору.

Поряд з цим відповідачем не надано доказів дотримання порядку повідомлення позивача про виникнення форс-мажору та, як наслідок, неможливість виконання зобов`язань за договором в частині своєчасної поставки товару.

Відповідно до ч. 4 ст. 219 ГК України сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

У справі, що розглядається, сторони погодили порядок та строки засвідчення таких обставин. Зокрема, визначили, що сторона, для якої настали форс-мажорні обставини, зобов`язана, зокрема, повідомити іншій стороні протягом 5 календарних днів з моменту виникнення таких обставин, з подальшим наданням підтверджуючих документів у строк, що не перевищує 30 робочих днів (п. 7.3). А також обумовили, що належними доказами виникнення обставин непереборної сили є сертифікат Торгово-промислової палати України.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої інстанції відповідач, не дивлячись на те, що за його твердженням, форс-мажорні обставини тривали з 10.10.2022 по 24.10.2022, повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин лише 19.10.2022 та в подальшому в обумовлені договором строки (30 робочих днів) не надав підтверджуючих документів даних обставин, а саме сертифікату Торгово-промислової палати України. Сертифікат Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати №3200-22-1536 від 24.11.2022 (сертифікат був направлений позивачу лише 26.01.2023 разом із відповіддю на претензію, тоді як з огляду на дату початку форс-мажорних обставин (10.10.2022), відповідач мав повідомити позивача про їх настання до 15.10.2022 та відповідно, надати сертифікат ТТП до 25.11.2022).

Відповідно до статті 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Суд також зазначає, що в силу положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, відповідач уклавши з позивачем договір на відповідних умовах зобов`язаний нести всі ризики, пов`язані з порушенням власних зобов`язань.

Зважаючи на викладене колегія суддів не вбачає підстав для звільнення Товариства з обмеженою відповідальністю "МГК Рейл" від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором. Отже, порушення відповідачем строків поставки товару за договором є підставою для сплати штрафних санкцій.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу щодо вартості товару, строків та ставок нарахувань, судом апеляційної інстанції встановлено, що останній здійснено арифметично вірно, та у відповідності до умов договору, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3116937,32 грн штрафу за порушення строків поставки товару є обґрунтованими.

В свою чергу, суд першої інстанції приймаючи до уваги те, що відповідач зобов`язання зі спірної поставки товару виконав в повному обсязі до звернення з даним позовом до суду, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1 ст. 233 ГК України на 70%, у зв`язку з чим задовольнив позов в частині стягнення штрафу в розмірі 935081,96 грн.

Суд апеляційної інстанції дослідивши наявні матеріали справи та доводи учасників справи в цій частині, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1 ст. 233 ГК України в контексті спірних правовідносин, з огляду на наступне.

Як убачається із матеріалів справи, відповідач звернувся до місцевого господарського суду із заявою про зменшення штрафних санкцій. В обґрунтування зазначеної заяви вказав, що ще 16.09.2022 постачальник був готовий відвантажити замовнику заявлену кількість дизельного палива в об`ємі 1300 т., у зв`язку із чим просив направити відповідну рознарядку. 20.09.2022 замовник направив відповідачу рознарядку на відвантаження дизельного палива в об`ємі 1300 т., проте 22.09.2022 в листі №ЦЗВ-20/2518 просив вважати недійсною рознарядку від 20.09.2022 з огляду на неможливість забезпечити зберігання замовленого об`єму дизельного палива внаслідок військової агресії російської федерації. У той же час, після отримання відповідачем іншої рознарядки - від 04.10.2022 у товариства виникли форс-мажорні обставини, які зумовили прострочення поставки на користь позивача товару об`ємом 359,568 т.

Поряд з цим відповідач звернув увагу суду на повне виконання ним зобов`язань за договором поставки, а також відсутність завданих позивачу збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойка має подвійну правову природу - є одночасно способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником. Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Водночас застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За ч. 2 ст. 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Подібні норми також містить ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка визначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Тобто зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (ч. 3 ст. 551 ЦК України), господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №904/4685/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19, від 26.08.2021 у справі №911/378/17 (911/2223/20)).

Окрім того, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суду належить брати також до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання. Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №910/11733/18 та від 04.06.2019 у справі №904/3551/18).

Отже, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. ст. 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20; від 31.03.2021 у справі №910/8698/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20).

Як убачається зі змісту оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд, вирішуючи питання зменшення штрафу на 70% оцінив відповідні аргументи і докази сторін, врахував обставини, які утруднили своєчасність виконання зобов`язань, незначний період прострочення та виконання відповідачем зобов`язань у повному обсязі.

При дослідженні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій суд апеляційної інстанції, з-поміж іншого, також враховує поведінку позивача, яка полягала у направленні на адресу постачальника рознарядки від 20.09.2022 №ЦЗВ-20/2488 та подальше повідомлення відповідача про її недійсність, обґрунтоване фактично аналогічними обставинами, що й несвоєчасна поставка відповідачем товару, - збройна агресія російської федерації. Крім того, судом взято до уваги відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження завдання позивачу збитків внаслідок прострочення відповідачем поставки частини погодженого цими контрагентами товару, а також те, що розмір заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій за поставку товару 24.10.2022 (3116937,32 грн) складає 6,7% від вартості поставленого товару (20779582,14 грн) та є неспіврозмірним, в той же час як неустойка як засіб розумного стимулювання виконання грошового зобов`язання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Крім того колегія суддів, враховуючи економічну ситуацію в країні, обставини виконання відповідачем зобов`язань за договором з незначним простроченням поставки товару, а також те, що стягнення максимально можливих розмірів штрафних санкцій підірве фінансовий стан відповідача та зумовить збитковість його діяльності, зауважує, що суд першої інстанції, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, вірно установив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру неустойки.

При цьому, чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, колегія суддів врахувавши, як майнові інтереси позивача, так і відповідача, обставини, які на думку суду можливо розцінити як виняткові, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги інтереси обох сторін, погоджується з місцевим господарським судом щодо наявності підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру штрафу на 70%.

З урахуванням наведеного, суд відхиляє доводи позивача щодо неправильного застосування місцевим господарським судом положень ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, якими передбачено можливість зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки суд, оцінивши за внутрішнім переконанням встановлені обставини та подані докази в сукупності обґрунтовано визначив, що такі обставини є винятковими та достатніми для зменшення неустойки.

Північний апеляційний господарський суд звертає увагу, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував у цій справі надане ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України право щодо зменшення розміру неустойки.

Інші аргументи скаржників не впливають на правильність висновків місцевого господарськогосуду за результатом розгляду вимог позивача.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

За приписами статей 74, 76, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 у справі №910/9976/23 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Товариства з обмеженою відповідальністю "МГК Рейл" не підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційних скарг та відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на скаржників.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Товариства з обмеженою відповідальністю "МГК Рейл" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 у справі №910/9976/23 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 у справі №910/9976/23.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покласти на скаржників.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 30.04.2024.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов