УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

02.05.2024Справа № 910/11028/20

Суддя Господарського суду міста Києва Борисенко І. І., розглянувши

заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про забезпечення позову

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до 1) ОСОБА_1 2) ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Банк Михайлівський" про відшкодування 742 551 210, 41 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Шилін Є.О.

представники учасників справи: згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - позивач, Фонд гарантування) до ОСОБА_1 (далі відповідач-1, ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 (далі - відповідач-2, ОСОБА_2 ), за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" (далі - третя особа, банк, ПАТ "Банк Михайлівський") про стягнення шкоди в розмірі 742 551 210, 41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення акціонера/контролера Банку та дії керівників ПАТ "Банк Михайлівський", відповідачів ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) у справі, не були сумлінними та добросовісними, безпристрасними, оскільки останні, зловживаючи власним розсудом, прийняли протиправні та необґрунтовані рішення щодо укладення правочинів з пов`язаними товариствами, спрямовані на виведення активів з банку, та всупереч інтересів банку та його кредиторів, результатом чого стала неплатоспроможність банку та неможливість проведення розрахунків з кредиторами цього банку. Внаслідок цього саме відповідачі несуть повну та солідарну відповідальність за здійснення збиткової діяльності суб`єкта господарювання, що є підставою для стягнення з останніх єдиної неподільної шкоди в розмірі 742 551 210, 41 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.01.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2023, у позові Фонду гарантування було відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 910/11028/20 постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 скасовано, а справу № 910/11028/20 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Внаслідок проведеного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/11028/20 передано на розгляд судді Борисенко І. І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2023 прийнято справу № 910/11028/20 до провадження, було призначене підготовче засідання у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2024 підготовче провадження у справі було закрите, розгляд справи призначено по суті.

29.04.2024 Фонд гарантування подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на все майно (нерухоме, рухоме, в тому числі корпоративні права) та грошові кошти, що належать на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в межах суми стягнення, а саме - 742 551 210,41 грн.;

- заборонити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вживати заходи, спрямовані на відчуження належного їм на праві власності майна (рухомого, нерухомого), грошових коштів та інших активів в межах суми стягнення, а саме - 742 551 210,41 грн.;

- заборонити державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визначеним Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", (нотаріусам (приватним та державним); громадянин України, які мають вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідають кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебувають у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав - виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації; державними та/або приватними виконавцями - у разі накладення таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону) вчиняти дії щодо проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , спрямовані на їх відчуження, зміну та/або припинення чи обтяження таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- заборонити реєстраторам державного реєстру обтяжень рухомого майна, визначеним Наказом Міністерства юстиції України № 57/5 від 07.07.2006 "Про визначення реєстраторів Державного реєстру обтяжень рухомого майна", (державні, приватні нотаріуси та їх помічники, державні та приватні виконавці, податкові керуючі, а також адміністратор Державного реєстру обтяжень рухомого майна (державне підприємство "Національні інформаційні системи") та його філії) вчиняти дії щодо внесення записів про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

- заборонити державним реєстраторам, визначеним Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (нотаріусам (державним та приватним); особам, які перебувають у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації (Міністерство юстиції України та його територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі; виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська та Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації), вчинення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних oci6, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань щодо внесення змін до відомостей щодо корпоративних прав, належних ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , (в тому числі в частині державної реєстрації змін учасників/акціонерів та/або змін часток учасників/акціонерів в господарських товариствах).

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що у липні 2023 ОСОБА_1 (Відповідачем-1) було здійснено відчуження третім особам (своїм сину та батьку), належних йому на праві власності об`єкта нерухомого майна (квартири) та частки у корпоративних правах. Дані обставини, як вказує позивач, свідчать про недобросовісну поведінку Відповідачів та існування реальної загрози невиконання рішення суду Відповідачами, зважаючи на суттєве погіршення фінансового стану та платоспроможність останніх.

У судовому засіданні 30.04.2024 питання про розгляд заяви про забезпечення позову було відкладене на 02.05.2024.

У судовому засіданні представник позивача (Фонду гарантування) підтримав заяву про забезпечення позову, просив її задовольнити.

Представник відповідача-1 ( ОСОБА_1 ) проти вимог заяви заперечив, вважав, викладені у заяві доводи безпідставними, просив відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі.

Представник відповідача-2 ( ОСОБА_2 ) в судовому засіданні 30.04.2024 під час розгляду заяви, проти вимог заяви також заперечив, та зазначив, що позивач не надав доказів здійснення ОСОБА_2 дій, що свідчать про недобросовісну поведінку та реальної загрози невиконання рішення суду у майбутньому, тому викладені у заяві позивача доводи вважає безпідставними, також просив відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі.

За наслідком дослідження матеріалів заяви, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття обґрунтованої ухвали.

У судовому засіданні 02 травня 2024 було оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Дослідивши матеріали заяви, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява та заперечення проти заяви, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 136 ГПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (ст. 136, 137 ГПК України).

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна (коштів), на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову суду належить в кожному конкретному випадку встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Отже, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтями 73, 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову та їх оцінка судами з належним відображенням у судових рішеннях висновків здійсненої оцінки.

Так, умовою застосування заходів забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем або інших осіб дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання, тощо).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Обґрунтовуючи свою заяву про забезпечення позову, позивач вказує, що у липні 2023 ОСОБА_1 (Відповідачем-1) було здійснено відчуження третім особам (своїм сину та батьку), належних йому на праві власності об`єкта нерухомого майна (квартири) та частки у корпоративних правах. Вказані дії, на думку позивача, свідчать про недобросовісну поведінку обох Відповідачів та реальної загрози невиконання рішення суду у майбутньому.

Суд зазначає, що звертаючись із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, позивач мав би довести належними та достатніми доказами, що, на даний час, під час нового розгляду даної справи як Відповідач-1, так, і Відповідач-2 вчиняють дії, направлені на відчуження ними майна, а також корпоративних прав, акцій, цінних паперів та грошових коштів, що належать на праві власності Відповідачам.

Проте, позивач не надає суду належних та достовірних доказів на підтвердження зазначених обставин.

Дії Відповідача-1 щодо відчуження свого майна та корпоративних прав третім особам у липні 2023 суд вважає реалізацією права Відповідача-1 на вільне розпорядження своєю власністю, які до того ж вчинялись останнім після апеляційного перегляду у червні 2023 рішення суду першої інстанції.

Крім того, слід зазначити, що позивач взагалі не надав суду доказів того, що Відповідач-2 ( ОСОБА_2 ) вчиняє дії або буде у майбутньому вчиняти дії із відчуження наявного у нього майна та корпоративних прав.

Отже, позивач не наводить фактичних обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення даного позову.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (п. 3 вказаної постанови).

Разом з тим, доводи позивача про можливе ускладнення виконання або невиконання рішення за позовом ґрунтуються виключно на припущеннях, що не підтверджені будь-якими належними та достатніми доказами.

Щодо заборони державним реєстраторам речових прав вчиняти дії щодо проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , спрямовані на їх відчуження, зміну та/або припинення чи обтяження таких прав, а також вчиняти дії щодо внесення записів про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження, яке належить на праві власності Відповідачам.

Суд вважає, що зазначені заходи забезпечення, про які просить позивач, є неспівмірними з предметом його позову, оскільки позивач просить застосувати заходи, що стосуються не шкоди у сумі 742 551 210,41 грн., нібито завданої Відповідачами прийняттям протиправних та необґрунтованих рішень, спрямованих на виведення активів банку, а стосуються реєстраційних дій, пов`язаних з усім обсягом майна, що належить Відповідачам на праві власності, без визначення позивачем будь-яких меж вчинення реєстраційних дій із таким майном.

Так, за змістом ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Згідно з п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 р. адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Отже, за висновком суду інтерес, про захист якого просить заявник, не можна вважати співмірним та адекватним із заявленою у позові вимогою.

Окремо суд зазначає щодо заборонити державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних ociб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань щодо внесення змін до відомостей щодо корпоративних прав, належних ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , (в тому числі в частині державної реєстрації змін учасників/акціонерів та/або змін часток учасників/акціонерів в господарських товариствах).

Відповідно до ч. 10 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, крім випадків, передбачених частиною дев`ятою цієї статті (спір про право власності на акції (частки, паї) товариства, права акціонера (учасника), реалізація яких залежить від відносної вартості акцій (розміру частки) в статутному капіталі товариства), заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов`язаних з предметом спору.

Оскільки заходи забезпечення позову, про які просить заявник у вказаній частині, пов`язані з корпоративними правами Відповідачів та інших учасників/акціонерів товариств, а предметом даного спору є стягнення шкоди, завданої діями Відповідачів, то ці заходи забезпечення позову не можуть бути застосовані судом, оскільки підпадають під пряму заборону закону (ч. 10 ст. 137 ГПК України).

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої заяви Фонду гарантування про забезпечення позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про забезпечення позову у повному обсязі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст.ст.254-257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано 03 травня 2024

Суддя Борисенко І. І.