ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________РІШЕННЯ
"01" травня 2024 р. Справа № 916/5424/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В. розглянувши справу
про стягнення 101389,59 грн.
Розгляд справи здійснюється без повідомлення (виклику) учасників справи.
Обставини справи.
Акціонерне товариство "ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Херсонської державної морської академії про стягнення 101389,59 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині оплати вартості спожитої теплової енергії за умовами укладеного 23.02.2022 договору про надання послуг з постачання теплової енергії № 43-Т-6/1, а також отримання відповідачем в січні 2023 року теплової енергії за відсутності укладеного між сторонами договору про надання послуг з постачання теплової енергії.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2023 справу № 916/5424/23 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.
Ухвалою від 19.12.2023 суд відкрив провадження у справі № 916/5424/23. Прийняв справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи постановив здійснювати без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.
Цією ж ухвалою суд запропонував відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позовну заяву, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст. 165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановив відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Роз`яснив сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч. 7 ст. 252 ГПК України.
Відзив на позовну заяву суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
10 січня 2024 року до суду від Акціонерного товариства "ХЕРСОНСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ" надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вказаної відповіді позивач зазначає, що відповідно до частини 4 статті 11 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", у разі недопущення споживачем (його представником) виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії для зняття показань або в разі ненадання у визначений договором строк споживачем виконавцю показань відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії, якщо такі показання згідно із законом або договором зобов`язаний знімати споживач, для цілей комерційного або розподільного обліку виконавцем комунальної послуги протягом трьох місяців приймається середньодобове споживання таким споживачем відповідної комунальної послуги за попередні 12 місяців (для послуг з теплопостачання - за середнім споживанням попереднього опалювального періоду).
Позивач вказує, що попередній опалювальний період у 2022 році є березень 2022 рік, де до позовної заяви було надано відомість-звіт за березень 2022 рік. Згідно Акту від 16.11.2023 перевірки технічного стану приладів облік і звірки показників теплолічильника перед початком опалювального періоду 2023/2024, відповідач спожив у попередньому опалювальному періоді 2022/2023 теплову енергію у розмірі 342,057 Гкал, а згідно відомостей-звіту за березень 2022 рік відповідач спожив всього 312,142 Гкал. Таким чином, 342,057 (згідно акту інспектора від 16.11.2023) - 312,142 (згідно відомостей-звіту за березень 2022) = 29,91 Гкал, яка складається з 20,17 Гкал (січень 2023) та 9,74 Гкал. (залишок за попередній опалювальний період.
Тариф за спожиту теплову енергію встановлено у розмірі 2002,16 за один Гкал. згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 29.12.2022 № 906/29.
Відповідь на відзив суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
17 січня 2024 року до суду від Херсонської державної морської академії надійшли заперечення, в яких відповідач вказує, що позивач не робить посилання на конкретний пункт Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 29.12.2022 № 906/29 та не надає її копію до справи. Також відповідач звертає увагу, що в реєстрі нормативно-правових документів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг така постанова відсутня.
Заперечення відповідача на відповідь на відзив суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
25 березня 2024 року до суду від позивача у справі надійшли додаткові пояснення, в яких позивач зазначає, що разом із позовною заявою було долучено Розпорядження Херсонської міської ради від 29.12.2021 року № 906 «Про особливості нарахування плати за спожиту теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії для потреб населення на території Херсонської міської територіальної громади в опалювальний період 2021-2022 років». Враховуючи те, що з 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, то Херсонська міська військова адміністрація своїм розпорядженнями № 29р від 31.01.2023, № 690А від 17.11.2023 року встановила тариф на послуги з централізованого опалення в розмірі 2002,16 грн (з ПДВ) з 1 Гкал, який вже діяв для відповідної категорії споживачів в опалювальних періодах 2021-2022 років та 2022-2023 років. Таким чином, тариф у розмірі 2002,16 грн. за 1 Гкал залишився незмінним з кінця 2021 року.
Додаткові пояснення суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).
Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.
Судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
З огляду на викладене, та приймаючи до уваги військовий стан в Україні, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд
Матеріали справи свідчать, що 23 лютого 2022 року між Акціонерним товариством Херсонська теплоцентраль (надалі - виконавець або позивач) і Херсонською державною морською академією (надалі - споживач або відповідач) був укладений договір № 43-Т-6/1 з власником (користувачем) будівлі про надання послуг з постачання теплової енергії (надалі - Договір).
Виконавець зобов`язується надавати споживачеві послугу з постачання теплової енергії для потреб опалення/на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення/на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення (далі послуга) відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу у строки і на умовах, що визначені цим договором (п. 1.1. Договору).
Згідно умов п. 3 Договору зокрема, споживання теплової енергії здійснюється за адресами: м. Херсон, пр-т Ушакова,42; пр-т. Ушакова,42а.
За змістом п. 10 Договору обсяг спожитої у будівлі послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будівлі за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315.
У разі коли будівля на дату укладення цього договору не обладнана вузлом (вузлами) комерційного обліку теплової енергії, до встановлення такого вузла (вузлів) обсяг споживання послуги у будівлі визначається за нормою споживання, встановленою органом місцевого самоврядування, що підлягає щомісячному коригуванню виконавцем за фактичною кількістю годин постачання теплової енергії та фактичною середньомісячною температурою зовнішнього повітря (п. 11 Договору).
Згідно умов п. 23 Договору споживач здійснює оплату за цим Договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесенням плати за спожиту послугу.
Відповідно до умов п. 38 Договору останній набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022. Сторони, керуючись ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, домовились, що всі умови цього договору розповсюджують свою дію на відносини, що виникли між сторонами з 01.01.2022.
Припинення дії цього договору не звільняє сторони від обов`язку виконання зобов`язань, які на дату такого припинення залишилися невиконаними (п. 40 Договору).
Відповідно до умов п. 42 Договору, його дія може бути продовжена на строк, достатній для проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, укладеному в попередньому році, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку.
Для здійснення споживачем оплати позивачем направлялись відповідачу рахунки і акти за спірний період, що підтверджується листом від 13.11.2023 № 03-1/1512 з доказами направлення (т. 1, а.с. 36-37), поясненнями позивача та не заперечується відповідачем. Також позивач направляв відповідачу вимогу від 13.11.2023 № 03-1/1513 про оплату заборгованості (т. 1, а.с. 37-39).
Позивач зазначає, що надіслав на адресу відповідача вимогу від 13.11.2023 № 03-1/1513 про сплату в семиденний строк заборгованості в сумі 101389,59 грн. Дана вимога була надіслана супровідним листом від 13.11.2023 № 03-1/1512 (т.1, а.с. 36), до якого також були додані акт звірки, а також рахунки та акти виконаних робіт. Надсилання зазначених документів підтверджується описом вкладення, фіскальним чеком та поштовою накладною від 14.11.2023 (т.1, а.с. 39).
Оскільки відповідачем не виконані зобов`язання в частині повного та своєчасного розрахунку з оплати наданих позивачем послуг, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 101389,59 грн.
Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" підлягають задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до приписів частин 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
Як встановлено судом, позивач обґрунтовує позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати наданих позивачем послуг, які виникли у відповідача на підставі договору № 43-Т-6/1, умовами якого встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022. Сторони, керуючись частиною 3 ст. 631 ЦК України, домовилися, що всі умови цього договору розповсюджують свою дію на відносини, які виникли між сторонами з 01.01.2022.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
В силу приписів ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у частинах 1, 7 ст.193 ГК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 42 ГПК України визначено перелік прав та обов`язків учасників справи.
Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.
Частиною 1 ст. 191 ГПК України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Згідно з ч. 4 ст. 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Відповідно до умов п. 3.8. Договору № 43-Т-6/1 він діє до 31.12.2022.
Отже, Договір припинив свою дію 31.12.2022, а тому надані позивачем відповідачу послуги з постачання теплової енергії в січні 2023 здійснювались на позадоговірній основі.
Частинами 4, 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Частиною 1ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Статті 7, 8 цього Закону визначають обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, і з урахуванням вказаних положень Закону позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг, а відповідач є їх споживачем.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.
Цей обов`язок відповідає зустрічному обов`язку виконавця, визначеному п. 2 ч. 2 ст. 8 цього Закону готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.
Укладання договору на постачання теплової енергії передбачено і статтями 24 і 25 Закону України "Про теплопостачання" та є обов`язковим для сторін на підставі закону.
Так, приписами статті 25 цього Закону визначено, що теплогенеруюча, теплотранспортна та теплопостачальна організації мають право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами, водночас приписами статті 24 Закону встановлено, що своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основними обов`язками споживача теплової енергії.
Згідно з пунктами 4 та 14 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.
За приписами ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Аналогічне визначення міститься у ст.1 Закону України "Про теплопостачання".
Всупереч приписам Закону України "Про теплопостачання" та Правил користування тепловою енергією, відповідачем не було укладено з АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" договір купівлі-продажу теплової енергії на січень 2023 року.
Як вбачається з матеріалів справи, не зважаючи на фактичну відсутність договірних відносин з відповідачем щодо постачання теплової енергії, позивач здійснював постачання теплової енергії до приміщення відповідача, яке знаходиться за адресою: м. Херсон, просп. Ушакова, 42А.
Матеріали справи свідчать, що договір купівлі-продажу теплової енергії між позивачем і відповідачем укладено не було. Отже, у даному випадку має місце бездоговірне споживання теплової енергії.
Статтею 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Крім того, у частині 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зазначено, що відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.
Згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з виконавцем послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані йому послуги.
Факт надання позивачем послуг підтверджується доданими до матеріалів справи відомостями про відпуск теплової енергії та параметри теплоносія за показаннями теплолічильника, складним на вказаний період. Матеріали справи містять рахунок виставлений позивачем відповідачу за січень 2023 року та докази направлення на адресу відповідача вказаного рахунку разом з актом виконаних робіт за спожиту теплову енергію.
У вказаний період позивачем застосовувались тарифи затверджені Розпорядженням Херсонської міської військової адміністрації № 29р від 31.01.2023.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17, відповідно до яких укладення договору з теплопостачальною організацією відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язок. Але, сам факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період.
За приписами ст., ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічний припис містять ч., ч. 1, 7 ст. 193 ГК України.
У даному випадку судом враховано, що матеріали справи не містять доказів відключення належного відповідачу приміщення від системи теплопостачання житлового будинку у встановленому законодавством порядку.
Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи, зобов`язана повернути потерпілому це майно.
У відповідності до вимог статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, а в разі неможливості повернути таке майно відшкодовує його вартість, яка визначається на момент розгляду справи судом про повернення майна.
Таким чином, зобов`язання відповідача в умовах неукладеного договору на теплопостачання виникає на підставі дії законів, що перелічені вище. А неукладення договору не звільняє відповідача від сплати заборгованості за спожиту теплову енергію.
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, відповідно до статті 1214 Цивільного кодексу України зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.
Враховуючи, що отримання відповідачем теплової енергії за відсутності укладеного на постачання договору є безпідставним, суд вважає, що відносно згаданих дій відповідача належить застосувати наслідки, передбачені статтями 1212, 1213 Цивільного кодексу України.
Оскільки отримане майно, вироблене у вигляді теплової енергії, повернути в натурі неможливо, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача його вартість, яка визначена позивачем.
Щодо інших доводів сторін у справі, викладених в обґрунтування власних правових позицій по наявному спору, то суд не вбачає підстав для надання таким оцінки у межах розглядуваного спору, оскільки вищенаведені аргументи суду у даному рішенні, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для висновку про задоволення позову у повному обсязі.
Відповідно до частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 46, 129, 191, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Позов задовольнити повністю.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Рішення підписано 01.05.2024.

Суддя Нікітенко С.В.