РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.04.2024Справа № 910/10190/23

За позовом ОСОБА_1

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліос Віжн Україна»

2. Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій»

про захист прав інтелектуальної власності

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Данилюк М.Д.

Представники учасників справи:

від позивача Біла Я.Г.;

від відповідача-1 Короєд С.О.;

від відповідача-2 Кулакова В.Д.

В судовому засіданні 04.04.2024 року, відповідно до положень ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників позивача та відповідачів, що повне рішення буде складено 25.04.2024 року, проте через завантаженість суду повне рішення було складено 02.05.2024 року.

СУТЬ СПОРУ:

27 червня 2023 року до Господарського суду міста Києва від ОСОБА_2 (позивач) надійшла позовна заява б/н від 26.06.2023 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліос Віжн Україна» (відповідач-1) та Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (відповідач-2), в якій викладені позовні вимоги, щоб в судовому порядку:

- визнати недійсним частково (для товарів і послуг 35 класу МКТП для реєстрації знаків, для яких його зареєстровано, в частині послуг: демонстрування товарів , послуги щодо оптового продажу фармацевтичних, ветеринарних і гігієнічних препаратів та товарів медичного призначення; послуги щодо роздрібного продажу фармацевтичних, ветеринарних і гігієнічних препаратів та товарів медичного призначення; представлення товарів на засобах інформування з метою роздрібного продажу; розповсюдження зразків) в Україні Свідоцтво України № НОМЕР_1 від 05 травня 2021 року на торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_1» на ім`я ТОВ «Геліос Віжн Україна»;

- зобов`язати Державну організацію «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» внести відомості про визнання частково недійсним Свідоцтва України № НОМЕР_1 від 05 травня 2021 року на торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_1» до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки та здійснити публікацію про це в своєму офіційному бюлетені;

- заборонити ТОВ «Геліос Віжн Україна» здійснювати використання всіма можливими способами позначень «ІНФОРМАЦІЯ_1» стосовно товарів і послуг, таких самих і споріднених з наведеними у свідоцтві України на знак «ІНФОРМАЦІЯ_1» № НОМЕР_2 від 31.03.2021 pоку.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідно до Свідоцтва на торговельну марку № НОМЕР_2, виданого Державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності» та зареєстрованому в Державному реєстрі свідоцтв України на торговельні марки від 31 березня 2021 року позивач є власником знаку (торговельної марки) «ІНФОРМАЦІЯ_1» для товарів і послуг класифікованих згідно МКТП- кл. 44. Позивач вказує, що йому стало відомо, що ТОВ «Геліос Віжн Україна» надає офтальмологічні послуги, використовуючи позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» на вивісці біля центрального входу у клініку за адресою м. Київ, вул. А. Ахматової, 35, на елементах форми працівників клініки, інших елементах декору, на офіційному веб-сайті ТОВ «Геліос Віжн Україна», а також у доменному імені цього сайту: ІНФОРМАЦІЯ_2, у офіційних соціальних мережах ТОВ «Геліос Віжн Україна» (ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4). Позивач вказує, що зазначену торгову марку ТОВ «Геліос Віжн Україна» використовує на підставі свідоцтва на знак № НОМЕР_1, виданого Державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності» та зареєстрованому в Державному реєстрі свідоцтв України на торговельні марки від 05 травня 2021 року. У відповідності до зазначеного свідоцтва відповідачем було зареєстровано право інтелектуальної власності на знак «ІНФОРМАЦІЯ_1» для товарів класу 35 за МКТП. Позивач вважає, що знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1», який використовує відповідач-1, є схожим настільки, що його можна сплутати із знаком для товарів і послуг № НОМЕР_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1», право власності на який зареєстровано за позивачем раніше і який використовується для аналогічних послуг по класу 44 згідно МКТП, що може ввести в оману осіб, які є споживачами вказаних послуг. Така діяльність відповідача-1 порушує виключні права власника об`єкта інтелектуальної власності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/10190/23, ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.08.2023 року.

28.07.2023 року до суду надійшов відзив на позов відповідача-2, відповідно до якого відповідач-2 проти задоволення позову заперечує, посилаючись, серед іншого, на наступне: (1) під час реєстрації оспорюваного свідоцтва не було порушено порядку, встановленого положеннями чинного на період реєстрації законодавства; (2) не відповідає дійсності твердження позивача про невідповідність торговельної марки за свідоцтвом НОМЕР_1 умовам надання правової охорони, а саме спорідненість послуг 44 класу МКТП, для яких зареєстровано торговельну марку позивача, з частиною послуг 35 класу МКТП, для яких зареєстровано торговельну марку відповідача-1, позивач обґрунтовує лише власними суб`єктивними міркуваннями.

01.08.2023 року до суду надійшов відзив на позов відповідача-1, відповідно до якого відповідач-1 проти задоволення позову заперечує, посилаючись, серед іншого, на наступне: (1) в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що відповідач-1 використовує спірний торговельний знак; (2) відповідач-1 застосовує у своїй господарській діяльності інший торговельний знак відповідно до свідоцтва НОМЕР_3; (3) відповідач-1 є належним попереднім користувачем торговельного знаку «ІНФОРМАЦІЯ_1» з 27.08.2020 року.

В підготовчому засіданні 08.08.2023 року було оголошено перерву до 14.09.2023 року.

В підготовчому засіданні 14.09.2023 року судом постановлено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи. Відхиляючи наведене клопотання суд виходив з того, що відповідно до положень частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Неявка у судове засідання сторін, належним чином повідомлених про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Суд зазначає, що наведені обставини в обґрунтування причин неявки представника у судове засідання не можуть бути визнані судом поважними, адже не є об`єктивно непереборними.

Поряд з цим, в клопотанні про відкладення розгляду справи не зазначено обставин, з яких суд не може розглянути справу без участі представника позивача.

В підготовчому засіданні 14.09.2023 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та про призначення справи до розгляду по суті на 12.10.2023 року.

Судове засідання, призначене на 12.10.2023 року, не відбулось через відсутність постачання електроенергії у приміщенні суду, наступне засідання було призначене на 16.11.2023 року.

В судовому засіданні 16.11.2023 року судом постановлено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи, оскільки наведені обставини в обґрунтування причин неявки представника у судове засідання не є поважними.

В судовому засіданні 16.11.2023 року судом постановлено ухвалу про відмову в задоволенні усного клопотання відповідача-1 про залишення позову без розгляду, з підстав його необґрунтованості в аспекті п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 16.11.2023 року було оголошено перерву до 30.11.2023 року.

В судовому засіданні 30.11.2023 року було оголошено перерву до 18.01.2024 року.

В судовому засіданні 18.01.2024 року судом було постановлено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання позивача про залучення до матеріалів справи висновку експерта, оскільки позивачем не було наведено суду поважних причин неможливості подання такого доказу протягом підготовчого провадження у встановлені строки, та оголошено перерву до 01.02.2023р.

У зв`язку з перебуванням судді Коткова О.В. 01.02.2024 року у відпустці, відповідне судове засідання не відбулось, наступне засідання було призначене на 12.03.2024 року.

В судовому засіданні 12.03.2024 року було оголошено перерву до 04.04.2024 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач є власником свідоцтва України № НОМЕР_2 на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» зареєстрований у Державному реєстрі свідоцтв України на торговельні марки 31.03.2021 року для товарів і послуг 44 класу МКТП.

Відповідач-1 є власником свідоцтва України № НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» зареєстрований у Державному реєстрі свідоцтв України на торговельні марки 05.05.2021 року для товарів і послуг 35 класу МКТП.

Причиною спору у даній справі стало питання про наявність або відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного свідоцтва № НОМЕР_1 і для задоволення вимоги про зобов`язання відповідача-2 внести відомості до реєстру та здійснити відповідну публікацію.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Вказані норми матеріального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Разом з цим, приписами процесуального права також визначено (стаття 4 Господарського процесуального кодексу України), що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З огляду на вказані положення статті 4 Господарського процесуального кодексу України і статей 15, 16 Цивільного кодексу України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення.

Задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачами з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 року у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 року у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 року у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 року у справі № 902/377/19).

Відповідно до положень Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» знак - це позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб (стаття 1).

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі, вимогам Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки" та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом.

У відповідності до ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» не можуть бути зареєстровані як торговельні марки позначення, які на дату подання заявки або якщо заявлено пріоритет, то на дату пріоритету є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати, зокрема, асоціювати з торговельними марками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг.

За змістом підпункту «а» пункту 1 статті 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони.

Суд вважає, що позивачем не було доведено порушення його прав, як особи, що володіє правами на торговельну марку за свідоцтвом України № НОМЕР_2 щодо товарів і послуг 44 класу МКТП наявністю у відповідача-1 свідоцтва на торговельну марку № НОМЕР_1 щодо товарів і послуг із 44 класу МКТП, та не було доведено невідповідності свідоцтва України № НОМЕР_1 умовам правової охорони.

У суду відсутні підстави вважати, що торгівельна марка за свідоцтвом України № НОМЕР_2 є тотожною або схожою настільки, що їх можна сплутати чи асоціювати з торгівельною маркою за свідоцтвом України № НОМЕР_1 для таких самих, або споріднених з ними товарів і послуг.

Відповідно до частини 3 статті 426 Цивільного кодексу України використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 431 Цивільного кодексу України порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену цим Кодексом, іншим законом чи договором.

Водночас, частина 6 статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» містить вичерпний перелік випадків, на які виключне право власника свідоцтва забороняти іншим особам використовувати без його згоди зареєстровану торговельну марку не поширюється.

До таких випадків віднесено, зокрема, здійснення будь-якого права, що виникло до дати подання заявки або, якщо було заявлено пріоритет, до дати пріоритету заявки (абзац 2 частини 6 статті 16 Закону).

Правом, яке виникло до дати подання заявки, є, зокрема, право попереднього користувача, передбачене у статті 500 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частини 1 статті 500 Цивільного кодексу України будь-яка особа, яка до дати подання заявки на торговельну марку або, якщо було заявлено пріоритет, до дати пріоритету заявки в інтересах своєї діяльності добросовісно використала торговельну марку в Україні або здійснила значну і серйозну підготовку для такого використання, має право на безоплатне продовження такого використання або використання, яке передбачалося зазначеною підготовкою (право попереднього користувача).

Право попереднього користувача може передаватися або переходити до іншої особи тільки разом із підприємством чи діловою практикою або з тією частиною підприємства чи ділової практики, в яких було використано торговельну марку або здійснено значну і серйозну підготовку для такого використання.

Відповідач-1, заперечуючи проти позовних вимог, вказує, що розпочав використання торговельної марки «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № НОМЕР_1 у липні 2020 року, тобто ще до подання позивачем заявки № m202017469 від 27.08.2020 року на реєстрацію знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», на підставі якої позивачу було видане свідоцтво України № НОМЕР_2, тому у нього виникло право попереднього користувача.

Відкрите та добросовісне використання відповідачем-1 торговельної марки «ІНФОРМАЦІЯ_1» до поданням позивачем заявки на реєстрацію торговельної марки підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Право попереднього користувача виникає з факту використання ним знака для товарів і послуг до дати подання заявки власником свідоцтва на знак. Якщо стороною у справі не доведено обставин, що свідчать про добросовісне використання нею знака для товарів і послуг в Україні або здійснення значної і серйозної підготовки до такого використання до дати подання іншою стороною заявки на цей знак, у господарського суду відсутні підстави для висновку про наявність права попереднього користувача на відповідний знак.

З огляду на приписи частини 6 статті 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" право власника свідоцтва забороняти іншим особам використовувати без згоди зареєстрований знак не поширюється, зокрема, на здійснення будь-якого права, що виникло до дати подання заявки або, якщо було заявлено пріоритет, до дати пріоритету заявки.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують виникнення у відповідача-1 права попереднього користувача.

Таким чином, відповідач-1 належним чином довів добросовісне використання в Україні торговельної марки «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № НОМЕР_1 до подання позивачем заявки № m202017469 від 27.08.2020 року на реєстрацію знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1».

При цьому, наявність у відповідача-1 права попереднього користувача виключає необхідність отримання дозволу на використання відповідної торговельної марки від позивача та унеможливлює заборону позивачем відповідачу-1 вчиняти дії, які охоплюються правом попереднього користувача.

Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах міститься у постанові Верховного Суду від 13.01.2021 року у справі № 264/949/19.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку відсутність правових підстав для визнання недійсним свідоцтва України НОМЕР_1.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.05.2024р.

Суддя О.В. Котков