ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2024м. ДніпроСправа № 904/256/24

Господарський суд Дніпропетровської області у складі:

судді Колісника І.І.

за участю секретаря судового засідання Серостанова В.О.

та представників:

від позивача: Хлабистін Д.М. - адвокат;

від відповідача: Вошколуп В.Г. - адвокат

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат", м. Покров Дніпропетровської області

про стягнення 691 471,68 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" 691471,68 грн, з яких: 177689,69 грн 3% річних, 513 781,99 грн інфляційні втрати.

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 10372,08 грн позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №2557370 від 30.06.2020 щодо своєчасної сплати коштів за користування вагонами за відомістю форми ГУ-46 № 02089001 у сумі 4 840 694,40 грн та збору за зберігання вантажу за накопичувальною карткою форми ФДУ-92 № 02089001 у сумі 149 421,36 грн.

Узагальнена позиція відповідача, що викладена у відзиві на позовну заяву, поданому до суду 13.02.2024, та у запереченнях на відповідь на відзив, поданих до суду 28.02.2024, зводиться до наступного.

На думку відповідача, позовні вимоги є безпідставними, не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи, не підтверджуються належними доказами, є неправомірними, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідач вважає, що у позивача відсутнє право вимоги щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних; наслідком припинення зобов`язань щодо сплати заборгованості за надані позивачем відповідачу послуги відповідно до відомості плати за користування вагонами ф. ГУ-46 №02089001 у сумі 4840694,40 грн з ПДВ та збору за зберігання вантажу за накопичувальною карткою ф. ФДУ-92 № 02089001 у сумі 149421,36 грн з ПДВ є припинення зобов`язань й щодо інших незаявлених додаткових (акцесорних) вимог, у тому числі й щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних, що відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (п. 43).

Крім того, як указує відповідач, відповідно до вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України для виникнення у нього, як боржника, обов`язку сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, позивач має здійснити активні дії щодо пред`явлення відповідної вимоги відповідачу. Однак, жодних вимог щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, позивачем не заявлялось, а тому в силу положень статті 612 Цивільного кодексу України у відповідача не може виникнути такий обов`язок. Тож, відповідач стверджує, що до пред`явлення вимоги позивачем відповідно до статей 612, 625 Цивільного кодексу України у АТ "Покровський ГЗК" не може виникнути жодних обов`язків зі сплати інфляційних втрат та 3% річних, навіть якщо такі вимоги й були б правомірними.

Також відповідач не погоджується з визначеним позивачем строком виникнення в АТ "Покровський ГЗК" обов`язку щодо сплати основного боргу.

При цьому відповідач зауважує на позиції позивача стосовно того, що відповідно до актів загальної форми ГУ-23 від 02.08.2022 №№ 182, 183 відповідач відмовився від підписання відомості плати за користування вагонами ф. ГУ-46 № 02089001 та накопичувальної карти форми ФДУ-92 № 02089001.

Однак, як зазначає відповідач, це не відповідає дійсності. Відповідно до змісту зазначених актів представник АТ "Покровський ГЗК" для підпису відомості та накопичувальної картки на станцію не з`явився. Це також встановлено в рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2023 у справі № 904/2543/22 та зазначено в постанові Центрального апеляційного господарського суду від 05.07.2023 у цій справі.

За твердженням відповідача жодних відмов від підписання цих документів ним заявлено не було, оскільки всупереч вимогам пункту 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів залізниця не надала відповідачу накопичувальну картку ф. ФДУ-92 № 02089001 на суму 149421,36 грн та відомість плати за користування вагонами ф. ГУ-46 № 02089001 на суму 4840694,40 грн.

Відповідно до пункту 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів саме ці первинні документи (накопичувальна картка та відомість плати за користування вагонами), які отримані відповідачем, є підставою для виникнення обов`язку в АТ "Покровський ГЗК" сплатити позивачу за надані послуги.

Жодних належних та допустимих доказів (вручення, поштове відправлення тощо) надання залізницею відповідачу вказаних документів матеріали справи не містять. Разом з тим залізниця здійснює розрахунок інфляційних втрат та 3% річних з 03.08.2022 без належного обґрунтування такого розрахунку. Відтак, на думку відповідача, здійснений позивачем з 03.08.2022 розрахунок інфляційних втрат та 3% річних є безпідставним, а заявлені позовні вимоги є неправомірними.

Враховуючи, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/2543/22 про стягнення з АТ "Покровський ГЗК" суми спірної заборгованості набуло законної сили 05.07.2023, відповідач вважає, що виключно з цієї дати можна стверджувати про виникнення в АТ "Покровський ГЗК" прострочення виконання зобов`язань, наявність яких і визначена судовими рішеннями у справі № 904/2543/22.

Щодо суми, з якої позивачем розраховано інфляційні втрати та 3% річних, відповідач зазначає, що для виникнення у нього обов`язку компенсації позивачу податку на додану вартість залізницею має бути доведено, що такий податковий обов`язок у неї виник саме 02.08.2022 та що відповідна правомірна та обґрунтована вимога про таку компенсацію була пред`явлена і не виконана в установлений договором або законом строк. Оскільки, за твердженням відповідача, матеріали справи не містять указаних доказів, розрахунок інфляційних втрат та 3% річних є безпідставним та неправомірним.

Крім того, відповідач звертає увагу на невідповідність розрахунку інфляційних втрат вимогам статті 625 Цивільного кодексу України та висновкам об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 щодо порядку здійснення такого розрахунку. Так, у розрахунку позивача зазначено, що ним застосовуються індекси інфляції не за період календарного місяця, а за календарні дні. При цьому, як указує відповідач, незрозуміло, який індекс інфляції застосовується за кожний день нарахування та на підставі яких нормативно-правових актів.

22.02.2024 через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла відповідь на відзив.

Позивач зазначає, що період нарахування ним 3% річних та інфляційних втрат починається з першого дня прострочення платежів та закінчується за день до погашення заборгованості. Нараховування здійснювалося виключно на суму боргу та в період його існування. Відтак, доводи відповідача стосовно безпідставності нарахування позивач вважає необґрунтованими, оскільки відповідач не вказує, які конкретно суми розраховані невірно та не наводить власного контррозрахунку.

Також позивач акцентує увагу на тому, що акцесорний характер зобов`язань зі сплати інфляційних втрат та процентів річних не означає, що вимоги про стягнення цих сум не можуть бути пред`явлені окремо від суми основного боргу, у тому числі після його погашення. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, на яку посилається представник відповідача, немає висновку про те, що 3% річних та інфляційні втрати не можуть пред`являтись окремим позовом.

Щодо строку виконання відповідачем основного зобов`язання позивач указує на те, що за змістом частини другої статті 530 Цивільного кодексу України пред`явлення вимоги є обов`язковим лише тоді, коли строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Строк виконання відповідачем грошових зобов`язань за користування вагонами та збору за зберігання вантажів врегульований договором, а відтак згадана норма не поширюється на спірні правовідносини, а тому у позивача не виникало обов`язку щодо направлення відповідачу вимоги про оплату.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач надіслав йому листи від 26.07.2022 № 54/261 та від 02.08.2022 № 812/05, якими заборонив здійснювати списання коштів із сум попередньої оплати відповідача. Вказане унеможливило списання залізницею плати за користування вагонами за відомістю ф. ГУ-46 № 02089001 у сумі 4840694,40 грн з ПДВ та збору за зберігання вантажу за накопичувальною карткою ф. ФДУ-92 № 02089001 у сумі 149421,36 грн з ПДВ.

Позивач наголошує на тому, що заявлені ним до стягнення 3% річних та інфляційні втрати нараховувалися ним із сум, зазначених у судових рішеннях у справі № 904/2543/22, які включають суми ПДВ.

Отже, позивач вважає правомірним нараховування ним 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу з урахуванням сум ПДВ за весь період прострочення.

12.03.2024 представник позивача адвокат Хлабистін Д.М. подав письмові пояснення щодо порядку розрахунку заявлених до стягнення інфляційних втрат.

08.04.2024 від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення щодо формування податкових зобов`язань та нарахування податку на додану вартість за спірними операціями. До поданих пояснень відповідач додав контррозрахунки 3% річних та інфляційних втрат. Так, за розрахунком відповідача 3% річних із суми заборгованості 4158429,80 грн (без ПДВ) з урахуванням здійснених платежів за період з 03.08.2022 по 10.10.2023 становлять 148022,42 грн, а інфляційні втрати за період із серпня 2022 року по вересень 2023 року 426095,78 грн.

Ухвалою суду від 29.01.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 22.02.2024, за результатом якого засідання суду було відкладено на 14.03.2024.

Ухвалою суду від 14.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 28.03.2024, після чого оголошувалася перерва до 09.04.2024 та 16.04.2024.

Під час розгляду справи по суті представники сторін надали пояснення по суті спору, аналогічні викладеним ними у поданих до суду заявах по суті справи.

За наслідком судового засідання 16.04.2024 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2023 у справі №904/2543/22 за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс", позовні вимоги задоволено в повному обсязі. З Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" стягнуто 4840694,40 грн плати за користування вагонами, 149421,36 грн збору за зберігання вантажу, 74851,74 грн судового збору (а.с. 40 - 47).

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2023 залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 05.07.2023 (а.с. 48 - 53) та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.11.2023 (а.с. 54 - 57).

На виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2023 у справі № 904/2543/22, яке набрало законної сили 05.07.2023, було видано відповідний наказ від 04.09.2023.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2023 у справі №904/2543/22 Акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі відповідач) виконало добровільно, а саме сплатило 4990115,76 грн (плата за користування вагонами в сумі 4840694,40 грн; збір за зберігання вантажу у сумі 149421,36 грн) трьома платежами: 13.09.2023 64967,50 грн, 09.10.2,00 грн, 11.10.2,26 грн (а.с. 82-83, 85).

У межах справи № 904/2543/22 судами встановлені наступні обставини.

У лютому 2022 року за накладними № 34594143, № 45806775, № 45738705, № 45761673, №45625019 та № 45516374 залізницею були прийняті до перевезення на адресу відповідача порожні власні вагони.

Відповідно до зазначених накладних станція призначення Чортомлик Придніпровської залізниці. За фактом прибуття вагонів на станцію призначення позивач своєчасно повідомив відповідача про готовність залізниці передати вагони, що підтверджується записом в Книзі повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження ф.ГУ-2 (далі - Книга повідомлень ф. ГУ-2).

Вагони, що прибули на станцію, відповідачем не забиралися на свою під`їздну колію, у зв`язку з чим були складені акти загальної форми ф. ГУ-23 №№ 283 від 25.02.2022, 420 від 28.07.2022, № 294 від 28.02.2022, № 421 від 28.07.2022, № 303 від 09.03.2022, № 422 від 28.07.2022, № 310 від 14.03.2022, № 423 від 28.07.2022. Акти ф. ГУ-23 №№ 283, 294, 303, 310 підписані відповідальними працівниками АТ "Покровський ГЗК" без заперечень.

За весь період затримки спірних вагонів позивач нарахував відповідачу плату за користування цими вагонами за відомістю ф. ГУ-46 № 020089001 в сумі 4033912,00 грн (разом з ПДВ 4840694,40 грн) та збір за зберігання вантажу за накопичувальною карткою ф. ФДУ-92 №020089001 в сумі 124517,80 грн (разом з ПДВ 149421,36 грн).

Для підписання відомості плати за користування вагонами та накопичувальної картки відповідач не з`явився, про що позивачем складено акти загальної форми ф. ГУ-23 №№ 182, 183 від 02.08.2022.

За частиною четвертою статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Із наявного у справі, що розглядається, повідомлення про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 45-00190928/2020-0001 від 30.06.2020 убачається, що АТ "Укрзалізниця" засвідчило прийняття від Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом та повідомило останньому про присвоєні йому коди: 1) відправника/одержувача - 5349; 2) платника - 2557370 та відкриття особового рахунку з ідентичним номером (а.с. 20).

За таких обставин 30.06.2020 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" як перевізником та Акціонерним товариством "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" як замовником шляхом приєднання останнього укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (далі договір, договір про надання послуг з організації перевезення) (а.с. 21 - 28).

Пунктом 1.1 цього договору встановлено, що предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагона для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних із цим послуг і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні цього договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування власним вагоном перевізника не є орендною платою.

Пунктом 1.4 договору про надання послуг з організації перевезення встановлено, що надання послуг за цим договором може підтверджуватися накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами.

Договір є публічним договором, за яким перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (п. 1.5 договору).

Договір, з урахуванням змін до нього, оприлюднюється перевізником як публічна пропозиція для укладення на вебсайті http://uz-cargo.com/ з накладенням кваліфікованого електронного підпису (п. 1.6 договору).

Згідно з пунктом 1.7 договору про надання послуг з організації перевезення цей договір укладається шляхом надання перевізником пропозиції укласти договір (оферти) і прийняття в цілому пропозиції (акцепту) іншою стороною. Приймаючи пропозицію укласти договір, інша сторона засвідчує, що ознайомилась та згодна з усіма умовами договору.

Відповідно до пункту 1.9 цього договору за результатом розгляду заяви (акцепту) перевізник направляє замовнику у власній інформаційній системі повідомлення з накладенням КЕП або про мотивоване повернення без розгляду заяви (акцепту) із зазначенням причин для такого повернення, або про дату укладення договору, присвоєння замовнику коду замовника як платника, коду вантажовідправника/вантажоодержувача. Код платника є номером договору із замовником.

Договір є укладеним з дня надання замовнику перевізником Інформаційного повідомлення про укладення договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до пункту 12.1 договору (п. 1.10 договору).

Пунктом 2.1 договору визначені обов`язки замовника. Зокрема:

- сплачувати послуги перевізника та інші платежі, належні перевізнику за договором із сум внесеної передоплати за кодом платника; самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов договору, при цьому зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообіг, строк перебування вагона за межами України та інших послуг перевізника (пп. 2.1.4);

- у строки, встановлені розділом 4 договору, підписувати акти звіряння розрахунків, зведені відомості; підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) форми ФДУ-92, відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46, відомості плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу форми ГУ-46а; у випадку оформлення вказаних вище документів в паперовій формі на вимогу замовника підписувати та надавати перевізнику не пізніше двох робочих днів від дня надання такої його вимоги (пп. 2.1.7).

Пунктом 4.1 договору про надання послуг перевезення передбачено, що розрахунки за договором здійснюються через філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" АТ "Укрзалізниця".

Посилаючись на умови пункту підпункту 2.1.7 пункту 2.1 договору про надання послуг з організації перевезення, позивач стверджує, що обов`язок відповідача підписати відомість плати за користування вагонами ф. ГУ-46 № 020089001 на суму 4840694,40 грн (з ПДВ) та накопичувальну картку ф. ФДУ-92 № 020089001 на суму 149421,36 грн (з ПДВ) виник після двох робочих днів від дня закінчення затримки вагонів, що засвідчено відповідними актами загальної форми та є кінцевим днем надання послуг.

Так, позивач указує, що згідно з актами загальної форми №№ 420, 421, 422, 423 від 28.07.2022 датою закінчення затримки вагонів є 28.07.2022, а відомість плати за користування вагонами ф. ГУ-46 № 020089001 та накопичувальна картка ф. ФДУ-92 № 020089001 оформлені 02.08.2022. Тому, кінцевою датою підписання цих документів та оплати послуг є 02.08.2022.

Відповідно до актів загальної форми ГУ-23 від 02.08.2022 №№ 182, 183 відповідач не з`явився для підписання відомості плати за користування вагонами ф. ГУ-46 № 020089001 та накопичувальної картки ф. ФДУ-92 № 020089001 (а.с. 16-17). Зазначена обставина встановлена також судом під час розгляду справи № 904/2543/22.

Поряд з цим відповідач надіслав на адресу позивача листи № 54/261 від 26.07.2022, № 812/05 від 02.08.2022, якими просив позивача не списувати кошти за залізничним тарифом та додаткових зборів, штрафів за надані послуги за спірними вагонами, що унеможливило списання позивачем плати за користування вагонами за відомістю плати за користування вагонами ф. ГУ-46 №020089001 у сумі 4840694,40 грн (з ПДВ) та збору за зберігання вантажу за накопичувальною карткою ф. ФДУ-92 № 020089001 у сумі 149421,36 грн (з ПДВ) (а.с. 18-19).

Неможливість самостійного списання позивачем за вказаних обставин без згоди відповідача з його особового рахунку плати за користування вагонами за відомістю плати за користування вагонами ф. ГУ-46 № 020089001 у сумі 4840694,40 грн (з ПДВ) та збору за зберігання вантажу за накопичувальною карткою ф. ФДУ-92 № 020089001 у сумі 149421,36 грн (з ПДВ) стало підставою для нарахування позивачем заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, що і є причиною спору.

Предметом доказування є обставини, пов`язані з наявністю підстав для застосування до відповідача заходів відповідальності, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, які відповідають положенням частин першої, сьомої статті 194 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Укладеним сторонами договором про надання послуг з організації перевезення № 45-00190928/2020-0001 від 30.06.2020 передбачений обов`язок відповідача як замовника здійснювати оплату послуг перевізника та інших платежів, належних перевізнику за договором, із сум внесеної попередньої оплати за кодом платника (пп. 2.1.4 договору).

Відповідно до пункту 1.4 договору про надання послуг з організації перевезення № 45-00190928/2020-0001 від 30.06.2020 надання послуг може підтверджуватись накопичувальною карткою та відомістю плати за користування вагонами, які за умовами підпункту 2.1.7 пункту 2.1 цього договору повинні підписуватися відповідачем не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг, але не раніше дня оформлення вказаних документів.

Проте договором не визначено строку виконання відповідачем обов`язку з оплати послуг у разі не підписання ним таких документів або наявності спору щодо наданих послуг.

Порядок оплати належних залізниці платежів передбачений Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 864/5085) (далі Правила, Правила розрахунків за перевезення вантажів).

Так, пунктом 2.3 Правил розрахунків за перевезення вантажів визначено, що розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1), згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника.

Платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг (п. 2.5 Правил).

Відповідно до пункту 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг.

Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису).

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, сума якого відображається в особовому рахунку платника.

Згідно з пунктом 2.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковим підрозділом, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.

Отже, Правила розрахунків за перевезення вантажів також не визначають строку виконання замовником (вантажовласником) обов`язку з оплати наданих перевізником послуг у випадку наявності спірних питань між сторонами договору.

Згідно з пунктом 5.1 Роз`яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 № 04-5/225 "Про внесення змін та доповнень до роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" облік використання коштів з особового рахунку ведеться на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами та контейнерами. Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (якщо вони не були включені у відомості плати за користування вагонами і контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і платника.

Перевізні документи, відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки мають бути підписані уповноваженим працівником платника. У разі відмови від підписання зазначених документів станція складає акт загальної форми, додає його до відповідного документа та надсилає в ТехПД для списання грошей з особового рахунку. У разі незгоди платника з підставами або розміром нарахування він має право звернутися з претензією та/або позовом до залізниці з вимогою повернути у встановленому Статутом (457-98-п) порядку на особовий рахунок зайво нараховану суму.

Однак якщо платник підписує відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки тощо із запереченнями, зауваженнями чи застереженням, залізниця не має права списувати спірні суми із попередньої оплати; в такому разі спір має врегульовуватись платником безпосередньо зі станціями, які нарахували платежі, і ТехПД, що провадить розрахунки. У разі недосягнення домовленості стягнення коштів вирішується в претензійно-позовному порядку за позовом залізниці.

Обставини, встановлені судами у справі № 904/2543/22, свідчать про те, що між сторонами у позасудовому порядку не було досягнуто згоди щодо плати за користування вагонами за відомістю ф. ГУ-46 № 020089001 та збору за зберігання вантажу за накопичувальною карткою форми ФДУ-92 № 020089001. Тому, стягнення платежів за вказаними документами здійснювалось у судовому порядку за позовом залізниці.

За усталеною судовою практикою, викладеною, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 904/2543/22 (п. 50), у постанові Верховного Суду від 18.09.2020 у справі № 908/1795/19, при розгляді спору про стягнення залізницею плати за користування вагонами (контейнерами) до предмета доказування належить доведення позивачем належними й допустимими доказами факту використання вагонів (контейнерів) для перевезення вантажів замовника послуг з перевезення у відповідний період, а у разі якщо мала місце затримка вагонів на станціях призначення і на підходах до них (якими можуть бути проміжні станції) в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження, - надання доказів того, що така затримка була спричинена саме з вини вантажоодержувача (власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства).

При цьому настання строку виконання зобов`язання з оплати послуг не входить до предмета доказування, що пояснюється особливостями нормативного регулювання оплати послуг залізниці.

За вказаних обставин, з огляду на наявність спору між сторонами стосовно надання послуг та їх вартості, виникнення у відповідача (замовника) обов`язку з оплати таких послуг перед позивачем безпосередньо пов`язано з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2023 у справі № 904/2543/22, яке набрало законної сили 05.07.2023.

Відповідно до частини першої статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані в тому числі нормами статті 625 Цивільного кодексу України. Указана стаття, розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 цього Кодексу, поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих зобов`язань. Наведене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені позивачем до стягнення інфляційні втрати в сумі 513781,99 грн та 3% річних у сумі 177689,69 грн розраховані за період з 03.08.2022 по 10.10.2023 із заборгованості в сумі 4990115,76 грн (плата за користування вагонами в сумі 4840694,40 грн (з ПДВ) та збір за зберігання вантажу в сумі 149421,36 грн (з ПДВ)), з урахуванням здійснених відповідачем платежів: 13.09.2023 - 64967,50 грн, 09.10.2023 - 1000000,00 грн, 11.10.2023 - 3925148,26 грн.

Перевіркою розрахунку інфляційних втрат і 3% річних судом виявлено помилки у визначенні позивачем початкової дати періодів їх нарахування, а саме з 03.08.2022, тобто з наступного дня після оформлення відомості плати за користування вагонами ф. ГУ-46 №020089001 та накопичувальної картки ф. ФДУ-92 № 020089001.

Оскільки обов`язок з оплати спірних сум за цими документами виник у відповідача з дня набрання законної сили рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2023 у справі № 904/2543/22, обґрунтованим періодом нарахування інфляційних втрат і 3% річних, з урахуванням меж позовних вимог, є період з 05.07.2023 по 10.10.2023.

Тож, доводи відповідача щодо періоду нарахування заявлених до стягнення інфляційних втрат і 3% річних заслуговують на увагу.

Здійснюючи перевірку розрахунку інфляційних втрат, суд також враховує наступне.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Показники індексу споживчих цін (індексу інфляції за окремі місяці та сукупного індексу інфляції за певний період часу) обчислюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, та публікується в офіційних періодичних виданнях десятковим дробом, з одним числовим знаком після коми (тобто округленими до десятих).

За результатом здійсненого судом перерахунку інфляційні втрати становлять 24625,74 грн за вересень 2023 року (індекс інфляції 100,5%) із заборгованості в сумі 4925148,26 грн, з урахуванням здійсненого відповідачем 13.09.2023 платежу в сумі 64967,50 грн.

Інфляційні втрати за липень та серпень 2023 року із заборгованості в сумі 4990115,76 грн відсутні, оскільки в указані місяці мала місце дефляція (індекси інфляції становили 99,4% та 98,6% відповідно).

Не нараховуються інфляційні втрати й за жовтень 2023 року, оскільки заборгованість до її остаточного погашення існувала менше половини місяця.

За результатом здійсненого судом перерахунку 3% річних за період з 05.07.2023 по 10.10.2023 із заборгованості в сумі 4990115,76 грн, з урахуванням здійснених відповідачем платежів, фактично становлять 39880,46 грн, з яких:

- 28710,26 грн за період з 05.07.2023 по 12.09.2023 із заборгованості в сумі 4990115,76 грн;

- 10524,97 грн за період з 13.09.2023 по 08.10.2023 із заборгованості в сумі 4925148,26 грн;

- 645,23 грн за період з 09.10.2023 по 10.10.2023 із заборгованості в сумі 3925148,26 грн.

Відтак, інфляційні втрати підлягають зменшенню на 489156,25 грн (513781,99 24625,74 = 489156,25), а 3% річних - на 137809,23 грн (177689,69 39880,46 = 137809,23).

Інші доводи відповідача, викладені у відзиві, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не спростовують обставин, наведених позивачем в обґрунтування позовних вимог.

Отже, законними й обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача 64506,20 грн, з яких: 24625,74 грн інфляційні втрати, 39880,46 грн 3% річних.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в сумі 967,59 грн пропорційно задоволеним позовним вимогам (64506,20х10372,08/691471,68 = 967,59).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 691471,68 грн, з яких: 177689,69 грн 3% річних, 513781,99 грн інфляційні втрати задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код 00190928; місцезнаходження: 53300, Дніпропетровська обл., м. Покров, вул. Центральна, буд. 11) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код 40075815; місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код 40081237; місцезнаходження: 49038, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 108) 3% річних у сумі 39880,46 грн, інфляційні втрати в сумі 24625,74 грн, судовий збір у сумі 967,59 грн.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26.04.2024.

Суддя І.І. Колісник