ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року м. ОдесаСправа № 915/42/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Аленіна О.Ю., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання: Колцун В.В.,

за участю представників:

від Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон" участі не брали,

від Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" Павленко І.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.11.2023, прийняте суддею Семенчук Н.О., м. Миколаїв, повний текст складено 13.11.2023,

у справі №915/42/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон"

до відповідача: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

про стягнення 2 904,27 грн

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 р. Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Нібулон" звернулося з позовом до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 2904,27 грн, перераховані за платіжним дорученням №60971 від 13.09.2018 та №64585 від 25.09.2018 (рахунок №МР-03856 від 29.08.2018, №04009 від 02.09.2018).

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставним утриманням відповідачем спірних сум, сплачених позивачем, а саме: збору за послуги служби регулювання руху суден, що були помилково нараховані Товариству з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Нібулон" як збори для суден групи "А", у той час як належний останньому буксир "Нодарі Чантурія" відноситься до суден портофлоту групи "Е", які не є платниками збору за послуги регулювання руху суден, проте які позивач з метою уникнення перешкоджання його діяльності був вимушений сплатити відповідачеві на підставі виставлених ним рахунків за перехід зазначеного буксиру з несамохідною баржею "НБЛ-020" від морського терміналу позивача до зовнішнього рейду порту Миколаїв та у зворотному напрямку у період з 28.08.2018 по 29.08.2018 та з 31.08.2018 по 01.09.2018.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 25.01.2021 відкрито провадження у справі №915/42/21.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 02.11.2023 у справі №915/42/21 (суддя Семенчук Н.О.) позов задоволено; стягнуто з Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон" 2904,27 грн грошових коштів та 2270 грн судового збору.

Судове рішення мотивоване тим, що буксир "Нодарі Чантурія", який з 28.08.2018 по 29.08.2018 та з 31.08.2018 по 01.09.2018 здійснював буксирування несамохідної баржі "НБЛ-020" від терміналу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон" до зовнішнього рейду морського порту Миколаїв та у зворотньому напрямку, не виконував у цих операціях комерційного вантажного рейсу, а забезпечував операції з навантаження/вивантаження/переміщення вантажів, тобто діяв як судно групи "Е", з яких збір за послуги з регулювання руху суден не справляється, у зв`язку з чим заявлені до стягнення в межах даної справи грошові кошти були набуті відповідачем безпідставно.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.11.2023 у справі №915/42/21 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що належні позивачу буксир "Нодарі Чантурія" та несамохідна баржа "НБЛ-020" виступають вантажними суднами, які здійснювали на рейді морського порту Миколаїв вантажно/розвантажувальні роботи (комерційний вантажний рейс), у зв`язку з чим останні були правомірно віднесені відповідачем не до портофлоту, а до суден групи "А", для яких передбачена необхідність сплати збору за послуги регулювання руху суден, у зв`язку з чим, беручи до уваги перерахування Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон" спірних коштів безпосередньо на підставі акту законодавства внаслідок отримання послуг від відповідача за своєю заявкою, підстави для застосування у спірних правовідносин положень статті 1212 Цивільного кодексу України відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 26.12.2023 (вх.№3717/23/Д1 від 26.12.2023) Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Нібулон" просить апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.11.2023 у справі №915/42/21 без змін. Зокрема, позивач посилається на те, що буксир "Нодарі Чантурія" та несамохідна баржа "НБЛ-020" є суднами портофлоту (група "Е"), які не виконували комерційні вантажні рейси та звільнені від сплати збору за послуги регулювання руху суден, а відтак спірні суми грошових коштів були набуті та збережені відповідачем за відсутності правових підстав, що зумовило необхідність їх повернення портовому оператору Товариству з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон" відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України.

09.01.2024 до суду апеляційної інстанції від Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу б/н від 09.01.2024 (вх.№3717/23/Д2 від 09.01.2024), в якій апелянт зауважує на тому, що буксир "Нодарі Чантурія" та завантажена ячменем баржа "НБЛ-020" доставляли зерно на рейд порту з метою перевантаження його на борт іноземного судна на виконання зовнішньоекономічного контракту, тобто виконували комерційний вантажний рейс, що підтверджується сукупністю наявних у матеріалах справи доказів та свідчить про обґрунтованість нарахування позивачу збору за послуги регулювання руху суден.

23.01.2024 до апеляційного господарського суду подано заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон" на відповідь на відзив на апеляційну скаргу б/н від 23.01.2024 (вх.№3717/23/Д4 від 23.01.2024), в якій останнє звертає увагу на те, що відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеного в постанові від 17.12.2021 у справі №915/400/20, судна портового оператора/оператора терміналу позивача, які задіяні в операціях з довантаження морського судна на зовнішньому рейді морського порту Миколаїв, віднесені до групи "Е" (портофлот), при цьому вказане товариство не стає при цьому перевізником, у зв`язку з чим не може вважатися суб`єктом виконання вантажного комерційного рейсу.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Аленіна О.Ю., Поліщук Л.В. від 11.12.2023 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.11.2023 у справі №915/42/21 та вирішено здійснювати розгляд останньої в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2024 вирішено розглянути вищенаведену апеляційну скаргу поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, а також призначено справу №915/42/21 до розгляду на 06.03.2024 об 11:30.

Протокольною ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.03.2024 у судовому засіданні у справі №915/42/21 було оголошено перерву до 10:30 год 17.04.2024, а протокольною ухвалою суду від 17.04.2024 до 12:00 год 25.04.2024.

Між тим, з огляду на оголошення повітряної тривоги, судове засідання у справі №915/42/21, призначене на 25.04.2024 о 12:00, не відбулося, про що складено відповідну довідку.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.04.2024 призначено справу №915/42/21 до розгляду на 01.05.2024 о 12:45.

У судовому засіданні 01.05.2024 представник Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" апеляційну скаргу підтримала; представник Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон" участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце його проведення, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою про доставку ухвали суду від 25.04.2024 у справі №915/42/21 в кабінет електронного суду Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон".

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Миколаївської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що згідно зі свідоцтвом про право власності на судно №000180 від 19.07.2017, виданого Державною службою України з безпеки на транспорті, Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Нібулон" є судновласником буксиру-штовхача, теплоходу "Нодарі Чантурія".

У класифікаційному свідоцтві №311-08432-187 від 05.09.2017, виданого Регістром судноплавства України та дійсного до 05.09.2022, судно "Нодарі Чантурія" є буксиром-штовхачем, який відповідає класу "KM + Ice B-R4-RS 3,0 AUT3 буксир", порт приписки морський порт Миколаїв.

Відповідно до свідоцтва про право власності на судно №003456 від 09.06.2010, виданого Інспекцією головного державного реєстратора флоту України, Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Нібулон" також є судновласником суховантажної несамохідної баржи "НБЛ-020".

У класифікаційному свідоцтві №313-05569-20 від 23.07.2020, виданого Регістром судноплавства України та дійсного до 02.06.2025, судно "НБЛ-020" є несамохідною баржою, який відповідає класу "K+ЗП2,5ЛП", порт приписки морський порт Миколаїв.

У період з 28.08.2018 по 29.08.2018 та з 31.08.2018 по 01.09.2018 буксир "Нодарі Чантурія" і несамохідна баржа "НБЛ-020" були задіяні в операціях із "забезпечення перевантажувальних робіт на рейдах" довантаження судна "TINOS" на зовнішньому рейді морського порту Миколаїв, що не заперечується сторонами та підтверджується копіями коносаменту №1 від 28.08.2018 та доручення на відвантаження експортних вантажів №18/699-р від 28.08.2018.

З метою здійснення вказаних операцій буксир "Нодарі Чантурія" та несамохідна баржа "НБЛ-020" здійснили перехід від морського терміналу позивача до зовнішнього рейду Миколаївського морського порту (Очаків) та у зворотньому напрямку.

Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" при задіянні судна "Нодарі Чантурія" для буксирування несамохідної баржи "НБЛ-020" на рейд порту та у зворотньому напрямку були виставлені позивачу рахунки на оплату послуг служби регулювання руху суден, а саме:

1) рахунок №МР-03856 від 29.08.2018 на суму 2889,50 грн з ПДВ, у тому числі 1074,47 грн (109,06 + 965,41 = 1074,47 грн) за перехід буксиру "Нодарі Чантурія " з баржею "НБЛ-20" 28.08.2018 17:12 (Нібулон) 29.08.2018 6:27(РД ММП (1)), про що свідчить складена оператором руху суден квитанція №9256;

2) рахунок №МР-04009 від 02.09.2018 на суму 3659,58 грн з ПДВ, у тому числі 1829,80 грн (75,78 + 670,80 + 109,95 + 973,27 = 1829,80 грн) за перехід буксиру "Нодарі Чантурія" з баржею "НБЛ-20" 31.08.2018 05:28 (РД ММП (1)) 01.09.2018 01:27(Нібулон), про що свідчать складені оператором руху суден квитанції №9360 та №9399.

Вищенаведені рахунки були повністю оплачені позивачем, що підтверджується копіями платіжних доручень №60971 від 13.09.2018 та №64585 від 25.09.2018, у графі "Призначення платежу" яких зазначено: "за послуги СРРС зг.рах. №МР-03856 від 29.08.2018 по дог. 966 від 03.12.13" та "за послуги СРРС зг.рах. №МР-04009 від 02.09.2018 по дог. 966 від 03.12.13" відповідно.

05.01.2021 позивач засобами поштового зв`язку надіслав філії "Дельта-лоцман" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" лист №170/3-21/200 від 05.01.2020, в якому просив повернути грошові кошти, сплачені на підставі рахунків №МР-03856 від 29.08.2018 та №МР-04009 від 02.09.2018, в порядку статті 1212 Цивільного кодексу України у зв`язку з тим, що вони були отримані відповідачем за відсутності достатніх правових підстав та є переплатою за послуги служби регулювання руху суден, адже буксир "Нодарі Чантурія" з баржею "НБЛ-020" належать до групи "Е", тобто не є платниками збору за послуги служби регулювання руху суден.

У матеріалах справи також міститься службова записка головного менеджера з оптової торгівлі зерновими культурами Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон", в якій підтверджуються обставини відвантаження товару позивачем на зовнішньому рейді морського порту Миколаїв на виконання експортних контрактів.

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон" грошових коштів у загальному розмірі 2904,27 грн, перерахованих за платіжним дорученням №60971 від 13.09.2018 та №64585 від 25.09.2018 на підставі рахунків №МР-03856 від 29.08.2018 та №04009 від 02.09.2018.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд послався на те, що буксир "Нодарі Чантурія", який з 28.08.2018 по 29.08.2018 та з 31.08.2018 по 01.09.2018 здійснював буксирування несамохідної баржі "НБЛ-020" від терміналу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон" до зовнішнього рейду морського порту Миколаїв та у зворотньому напрямку, не виконував у цих операціях комерційного вантажного рейсу, а забезпечував операцію з навантаження/вивантаження/переміщення вантажів, тобто діяв як судно групи "Е", з яких збір за послуги з регулювання руху суден не справляється, у зв`язку з чим заявлені до стягнення в межах даної справи грошові кошти були набуті відповідачем безпідставно.

Колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Миколаївської області про задоволення позову з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Здійснюючи правову кваліфікацію cпірних правовідносин, беручи до уваги їх правову природу, колегія суддів вбачає, що правовідносини, які виникають між суб`єктами господарювання в морському порті, між суб`єктами господарювання та адміністрацією цього порту врегульовані як Цивільнім кодексом України, Господарським кодексом України, норми яких встановлюють загальні правила щодо надання послуг, виконання робіт, перевезення тощо; так і спеціальними нормами відповідних транспортних кодексів (зокрема, Кодексу торговельного мореплавства України), Закону України "Про морські порти України", що визначає правові, економічні та організаційні основи діяльності в морських портах України, а також спеціальними нормами, що викладені в окремих підзаконних нормативних актах спеціалізованих міністерств тощо.

В силу статті 21 Закону України "Про морські порти України" тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, та послуги, які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту. Перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначає Кабінет Міністрів України. Тарифи на інші послуги, крім визначених у частині першій цієї статті, є вільними та визначаються договором між суб`єктом господарювання, який надає відповідні послуги, та їх замовником.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню" №405 від 03.06.2013 до відповідного переліку спеціалізованих послуг включено регулювання руху суден.

На виконання статті 21 Закону України "Про морські порти України" та постанови Кабінету Міністрів України №405 від 03.06.2013 "Про затвердження переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню" наказом Міністерства інфраструктури України №966 від 03.12.2013 було затверджено тарифи на послуги з регулювання руху суден, які справляються в морських портах/морських терміналах із суден, групи яких зазначені у додатку 1 до цих тарифів.

Додатком №1 до тарифів на послуги з регулювання руху суден виступає наступна таблиця:

"Групи суден, з яких справляється збір за послуги з регулювання руху суден

Вид суднаГрупи
Вантажні судна, що заходять для виконання вантажних операцій, та плавучі спорудиГрупа А
Пасажирські судна, включаючи швидкісні судна на підводних крилах та пороми, що заходять для виконання вантажопасажирських операцій, а також криголами, що не належать суб`єктам господарювання всіх форм власності, які здійснюють господарську діяльність у межах морського порту, та не орендовані нимиГрупа Б
Ліхтери, буксири, буксири-штовхачі, штовхачі, баржі (самохідні і несамохідні), річкові самохідні судна, включаючи судна типу "ріка - море" пароплавств, які є членами Братиславської угоди, що заходять у порти на р. Дунай, а також річкові самохідні судна, що заходять для подальшого перевантаження вантажів на морські судна і навпакиГрупа В
Несамохідні судна (крім барж) Група Г
Судна, що заходять вимушено, для постачання, карантинних потреб, а також судна, що прямують на ремонт на судноремонтні підприємства (бази) України; службові та військові судна; навчальні, навчально-виробничі судна при виконанні ними рейсів за навчальними планами навчальних закладів, на борту яких перебуває не менш як 50 курсантів, навчально-тренажерні судна; наукові, дослідні, швидкісні судна на підводних крилах, що виконують регулярні пасажирські рейси за розкладом у каботажному плаванні (крім прогулянкових і круїзних рейсів) Група Д

Інші судна (судна судноремонтного заводу, аварійно-рятувальні, підводно-технічні, технічні, госпітальні, гідрографічні, судна портового флоту, криголами, які належать суб`єктам господарювання всіх форм власності, що здійснюють діяльність у межах морського порту, а також орендовані ними, спортивні судна, приватні яхти, парусні судна, судна, які проходять ходові випробування, риболовні судна, що заходять без виконання вантажних операцій)Група Е
Примітки:

1. Під терміном "вимушено" треба розуміти заходження судна у морський порт/морський термінал у зв`язку із загрозою безпеці продовження плавання, життю або здоров`ю членів команди та пасажирів.

2. Судна груп В (буксири та баржі), Д та Е, що виконують комерційні вантажні рейси, належать до групи А.

3. Судна груп Д та Е, що виконують комерційні вантажопасажирські рейси, належать до групи Б".

Отже, відповідно до положень наказу Міністерства інфраструктури України №966 від 03.12.2013 справляння збору за послуги з регулювання руху суден обумовлено віднесенням судна до тієї чи іншої групи згідно з додатком №1 до цього наказу.

При цьому вищенаведеним додатком (з урахуванням приміток до нього) регламентовано порядок віднесення суден до певної групи, а також передбачено зміну категорії суден групи "Е" на судна групи "А" у разі виконання судном, що належить до групи "Е", комерційних вантажних рейсів.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що віднесення судна до відповідної групи обумовлюється не типом та технічними характеристиками судна, відомості про які містяться в суднових документах, а комплексом та змістом портових операцій, що вчиняє судно в порту.

Правила маркування суден згідно з Інструкцією про постійне нанесення маркування розпізнавального номера на судна, які мають право плавання під Державним Прапором України, затвердженої наказом Державного департаменту морського і річкового транспорту Міністерства транспорту України №159 від 11.06.2004, також не можуть бути підставою для визначення групи судна у спорі щодо підстав для сплати збору за послуги з регулювання руху суден.

Вказана інструкція встановлює вимоги щодо нанесення маркування розпізнавального номера на судна, які мають право плавання під Державним Прапором України, визначає порядок визначення місць на корпусі та суднових конструкціях для нанесення цього номера, а також розмір, формат та засіб постійного нанесення маркування розпізнавального номера, який є ідентифікаційним номером ІМО (Міжнародна морська організація), який, зокрема, використовується на міжнародному рівні для ідентифікації суден з метою підвищення безпеки на морі та запобігання забрудненню, а також надання допомоги для попередження морського шахрайства. Відтак дана інструкція визначає правила маркування суден, з урахуванням, зокрема, відомостей в технічній документації про судно (суднових документах), тобто з урахуванням технічних можливостей і функцій, які допускаються для виконання, а не виконуються цим судном у конкретних правовідносинах та за конкретних обставин.

З огляду на викладене, Південно-західний апеляційний господарський суд зауважує на тому, що ключовим питанням, яке потребує вирішення в межах даного спору, є питання визначення групи суден, до яких необхідно віднести буксир "Нодарі Чантурія" і несамохідну баржу "НБЛ-020", що були задіяні в операціях із довантаження судна "TINOS" на зовнішньому рейді морського порту Миколаїв, а саме: до групи "А" або групи "Е".

Для вирішення цього питання необхідним є визначення правової природи та підстав для справляння збору за послуги служби регулювання руху суден, у зв`язку із чим суд звертається до особливостей правового статусу та функціонування морського порту.

У пунктах 2, 6, 13 частини першої статті 1 Закону України "Про морські порти України" наведені наступні визначення:

-акваторія морського порту (портова акваторія) визначена межами частина водного об`єкта (об`єктів), крім суднового ходу, призначена для безпечного підходу, маневрування, стоянки і відходу суден;

-морський порт визначені межами територія та акваторія, обладнані для обслуговування суден і пасажирів, проведення вантажних, транспортних та експедиційних робіт, а також інших пов`язаних з цим видів господарської діяльності;

-рейд частина акваторії морського порту, що використовується для стоянки суден на якорі, у тому числі для ремонту суден, посадки (висадки) пасажирів, проведення вантажно-розвантажувальних робіт, в її незахищеній частині (зовнішній рейд) або в частині, захищеній повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження (внутрішній рейд).

У межах морського порту функціонують суб`єкти господарювання усіх форм власності, діяльність яких пов`язана з обслуговуванням суден, пасажирів, вантажів, та підприємства, продукція та/або сировина яких транспортується територією та акваторією порту (абзац 1 частини другої статті 18 Закону України "Про морські порти України").

Частиною першою статті 19 Закону України "Про морські порти України" унормовано, що у морських портах надаються послуги з обслуговування суден, здійснення операцій з вантажами, у тому числі здійснення вантажно-розвантажувальних робіт, послуги з обслуговування пасажирів, та інші послуги, передбачені законодавством.

Пункт 8 частини першої статті 1 Закону України "Про морські порти України" визначає об`єктами портової інфраструктури, зокрема, рухомі та нерухомі об`єкти, що забезпечують функціонування морського порту, у тому числі акваторія, гідротехнічні споруди, доки, буксири, криголами та інші судна портового флоту тощо.

Згідно з пунктом 11 частини першої статті 1 та пункту 7 частини другої статті 6 Закону України "Про морські порти України" портовий оператор (стивідорна компанія) суб`єкт господарювання, що здійснює експлуатацію морського терміналу, проводить вантажно-розвантажувальні роботи, обслуговування та зберігання вантажів, обслуговування суден і пасажирів, а також інші пов`язані з цим види господарської діяльності; перелік портових операторів вноситься до Реєстру морських портів України.

Аналогічні положення містить також пункт 2.1 Правил надання послуг у морських портах України, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №348 від 05.06.2013, та пункт 1.5.9 Зводу звичаїв Морського порту Миколаїв, виданого на підставі наказу голови Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" №92 від 25.05.2015.

Колегія суддів вбачає, що Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Нібулон" є власником термінала та внесене до переліку портових операторів, операторів терміналів у Реєстрі морських портів України, тобто здійснює діяльність портового оператора (стивідорна компанія)/оператор термінала, для чого використовує судна власного флоту.

У виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вказано, що позивач здійснює діяльність: 52.22 допоміжне обслуговування водного транспорту (цей клас включає: діяльність терміналів, таких як гавані, порти, причали тощо; навантаження та розвантаження суден за допомогою ліхтерів); 52.24 транспортне оброблення вантажів (даний клас включає: навантаження та розвантаження вантажів або багажу пасажирів незалежно від виду транспорту, що використовують для перевезення тощо).

Відповідно до пункту 2.1 Правил надання послуг у морських портах України, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №348 від 05.06.2013 (далі Правила надання послуг у морських портах), вантажними операціями є операції з навантаження, вивантаження й перевантаження вантажу, завантаження і розвантаження транспортного засобу.

Вантажно-розвантажувальні роботи в морському порту здійснюють портові оператори, оператори терміналів на підставі договорів перевалки або інших договорів (пункт 3.1 Правил надання послуг у морських портах України).

У пункті 3.2 Правил надання послуг у морських портах України вказано, що портовий оператор або оператор термінала надають послуги з вантажних операцій з вантажами, що перевозяться водним, залізничним, автомобільним і трубопровідним видами транспорту, а також з інших пов`язаних з цим робіт за замовленням замовника на підставі договорів відповідно до вимог чинного законодавства.

Положеннями пункту 3.3 Правил надання послуг у морських портах України передбачено, що до послуг, пов`язаних з вантажними операціями, які можуть надаватися портовим оператором, оператором термінала, належать, зокрема: навантаження вантажів; вивантаження вантажів; переміщення вантажу; оформлення транспортних (перевізних) документів за заявкою замовника; інші роботи та послуги.

Згідно з підпунктом 3 пункту 7.1 Зводу звичаїв Морського порту Миколаїв, виданого на підставі наказу голови Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" №92 від 25.05.2015, у морському порту Миколаїв надаються послуги з навантаження/вивантаження суден на рейді.

Водночас апеляційний господарський наголошує на необхідності розмежування правової природи та змісту вантажної операції судна портового флоту та комерційного вантажного рейсу цього судна.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

У статті 918 Цивільного кодексу України ("Завантаження та вивантаження вантажу") закріплено, що завантаження (вивантаження) вантажу здійснюється організацією, підприємством транспорту або відправником (одержувачем) у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Завантаження (вивантаження) вантажу, що здійснюється відправником (одержувачем) вантажу, має провадитися у строки, встановлені договором, якщо такі строки не встановлені транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За змістом наведених норм правовідносини завантаження/вивантаження виникають між суб`єктами за відповідним договором, чим забезпечується здійснення інших правовідносин, що виникають за окремим договором - перевезення вантажу.

Таким чином, сторони, які за договором здійснюють господарську діяльність щодо перевезення вантажу (перевізник, відправник, одержувач), перебувають в правовідносинах як перевезення, так і завантаження/вивантаження. Вказані правовідносини можуть охоплюватись як одним договором, так і окремими договорами (перевезення та завантаження/вивантаження).

Суб`єкт (організація, підприємство транспорту, відправник/одержувач), що надає послуги (виконує роботи) завантаження/вивантаження транспортного засобу перевізника, використовуючи для цього власні транспортні засоби та механізми тощо, та перебуваючи в правовідносинах завантаження/вивантаження, однак не стає при цьому перевізником, який здійснює права/обов`язки з перевезення вантажу і є суб`єктом виконання вантажного комерційного рейсу.

Отже, виходячи з наведених положень, якими регламентовані правила надання послуг, пов`язаних з вантажними операціями, що можуть надаватися портовим оператором у морському порті (з навантаження/вивантаження/переміщення вантажів), а також враховуючи викладені висновки щодо відмежування правовідносин з перевезення вантажів (зокрема, і морським видом транспорту) від правовідносин з завантаження/вивантаження, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що переміщення суден портового флоту у межах морського порту для здійснення вантажних операцій у межах надання в порту відповідних послуг суднам, що здійснюють вантажні перевезення (комерційні вантажні рейси) - без вчинення суднами портофлоту заходжень в/за межі цього порту, відбуваються у межах правовідносин з завантаження/вивантаження (стаття 918 Цивільного кодексу України), а тому не є комерційним вантажним рейсом, що здійснюється у межах правовідносин з перевезення, в яких згідно з додатком №1 до наказу Міністерства інфраструктури України №966 від 03.12.2013 судна портофлоту відносяться до суден групи "А".

Саме така правова позиція про те, що вантажна операція, яка здійснюється суднами портового флоту в межах морського порт, не є тотожною комерційному вантажному рейсу судна, що здійснюється у межах правовідносин з перевезення, викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.12.2021 у справі №915/400/20, прийнятій у подібних правовідносинах (ідентичними у справах №915/400/20 та №915/42/21 є: маршрут руху суден; місце проведення завантаження іноземного морського судна зовнішній рейд морського порту Миколаїв; наявність зовнішньоекономічного контракту, за яким завантажується іноземне морське судно).

Положення пунктів 1.2, 2.1 додатків №1 та №2 до наказу Міністерства інфраструктури України №966 від 03.12.2013 не передбачають справляння збору за послуги з регулювання руху суден при здійсненні суднами портового флоту вантажних операцій у межах господарської діяльності портового оператора, адже у такому разі судна портового флоту належать до суден групи "Е", з яких зазначений збір не справляється.

Формування портофлоту, як спеціалізованих засобів портових операторів (стивідорних компаній), пояснюється необхідністю подовжувати "стрілу/рукав" для вантажних операцій. Для морського порту Миколаїв це викликано специфікою географічного розташування морського порту на річці, природне русло якої обмежено в глибинах, що унеможливлює повне завантаження судна у причалів і потребує довантаження на зовнішньому рейді.

Згідно з поясненнями представника Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Нібулон", які надані у судових засіданнях в апеляційному господарському суді та не спростовані апелянтом, в морських портах/терміналах, розташованих на річках, глибини є недостатніми для повного завантаження морського судна, що компенсується можливістю довантаження судна на зовнішньому рейді (глибини 15,4 -15,7 м), що є специфікою морського порту Миколаїв, при цьому судно "TINOS" (ІМО 9597795) має осадку 14,3 м, у той час як глибина Бузько-Дніпровсько-Лиманського каналу (далі БДЛК) 10,5-11,2 (осадка судна 9,1-9,73), що, відповідно, не дозволяє проводити повне завантаження судна у причалів морського терміналу, оскільки для виходу в море судно має пройти БДЛК. Відтак судно вантажиться на морському терміналі до прохідної по БДЛК осадки з продовженням завантаження на зовнішньому рейді.

Переміщення перевантажувального обладнання та вантажу в портових водах морського порту (з метою завантаження морського іноземного судна на зовнішньому рейді) при виконанні портовим оператором/оператором терміналу характерної діяльності в морському порту та на підходах до нього є технологічними операціями, які, в свою чергу, є проміжним результатом необхідним портовому оператору в технологічному процесі його виробничої діяльності з завантаження морського іноземного судна (міжнародний рейс).

У даній справі Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Нібулон" здійснювало завантаження іноземного морського судна "TINOS" на морському терміналі з продовженням вантажних операцій на зовнішньому рейді внаслідок обмеженості глибин на виході з порту через БДЛК. При цьому переміщення вантажу з метою завантаження іноземного морського судна в морському порту є складовим елементом правовідносин з завантаження/вивантаження і таке переміщення не стає вантажним комерційним рейсом.

Роботи з завантаження судна "TINOS" проводились на зовнішньому рейді морського порту Миколаїв, який включено до меж акваторії морського порту Миколаїв, силами та засобами портового оператора/оператора терміналу позивача, у зв`язку з чим, з огляду на діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон" у спірних правовідносинах саме в якості портового оператора, сама по собі відсутність окремого договору про перевалку (завантаження/вивантаження) не зумовлює кваліфікації відповідних операцій з довантаження іноземного судна як комерційного вантажного рейсу.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що сам по собі факт одночасного здійснення позивачем декількох видів діяльності жодним чином не спростовує виконання ним у даному випадку операцій з навантаження/вивантаження на зовнішньому рейді морського порту Миколаїв саме в статусі портового оператора/оператора терміналу. При цьому не логічним виглядало б укладення Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством "Нібулон", як портовим оператором, договору про здійснення вантажно-розвантажувальних робіт з замовником Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством "Нібулон". Крім того, з яким би вантажем (власним/стороннім) не здійснювалась перевалка через термінал, суб`єкт, що експлуатує термінал (перевантажувальні механізми) у морському порту для вантажно-розвантажувальних робіт, є портовим оператором (стивідорною компанією) і цей статус чинним законодавством не ставиться в залежність від вантажу або особи вантажовласника (зернотрейдера).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що буксир "Нодарі Чантурія", який з 28.08.2018 по 29.08.2018 та з 31.08.2018 по 01.09.2018 здійснював буксирування несамохідної баржі "НБЛ-020" від терміналу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон" до зовнішнього рейду морського порту Миколаїв та у зворотньому напрямку, не виконував у цих операціях комерційного вантажного рейсу, а забезпечував операції з навантаження/вивантаження, тобто діяв як судно групи "Е", з яких збір за послуги з регулювання руху суден не справляється, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність набуття відповідачем коштів в розмірі 2904,27 грн, перерахованих за платіжними дорученнями №60971 від 13.09.2018 та №64585 від 25.09.2018 на підставі необґрунтовано виставлених Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" рахунків №МР-03856 від 29.08.2018 та №04009 від 02.09.2018.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Згідно з частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, у тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №917/803/18.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, була відсутня взагалі або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов.

Колегія суддів зазначає, що вказаний у платіжних дорученнях №60971 від 13.09.2018 та №64585 від 25.09.2018 у графі "Призначення платежу" в якості підстави для перерахування коштів договір №966 від 03.12.2013 ніколи між сторонами не укладався, тому сплачені за цими платіжними документами грошові кошти не мали такої правової підстави, яка зазначена в призначенні платежу (фактично платником вказані реквізити не договору, а наказу Міністерства інфраструктури України про затвердження тарифів на послуги з регулювання руху суден). Більше того, факт не укладання між Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством "Нібулон" та Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" договору №966 від 03.12.2013 визнається обома сторонами, внаслідок чого в силу частини першої статті 75 Господарського процесуального кодексу України дана обставина не підлягає доказуванню.

З огляду на викладене, беручи до уваги відсутність належної правової підстави для збереження відповідачем заявлених до стягнення в межах даної справи коштів, які були помилково перераховані позивачем в якості збору за послуги з регулювання руху суден, апеляційний господарський суд погоджується з висновком Господарського суду Миколаївської області про задоволення позову.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Миколаївської області норм права при ухваленні рішення від 02.11.2023 у справі №915/42/21 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.11.2023 у справі №915/42/21 без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.05.2024.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя Л.В. Поліщук