СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Харків Справа № 922/5146/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М. , суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

від позивача адвокат Косінова Д.С., на підставі довіреності №1-3725 від 22.12.2023 (чинна до 31.12.2024), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ХВ №002488 від 24.02.2021 (поза межами приміщення суду)

від відповідача адвокат Біловус Р.В., на підставі ордера про право на надання правничої (правової) допомоги серія АХ №1112203 від 05.01.2023, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1864 від 09.07.2014

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача, Приватного акціонерного товариства "Завод Фрунзе" (вх. № 748 Х)

на рішення господарського суду Харківської області від 29.02.2024 (повний текст рішення складений та підписаний 29.02.2024, суддя Ємельянової О.О.)

у справі № 922/5146/23

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ

до Приватне акціонерне товариство "Завод Фрунзе", м. Харків

про стягнення 357 961,44 грн,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року позивач, Акціонерного товариства "Укртрансгаз", звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Завод Фрунзе" про стягнення суми нарахованого штрафу у розмірі 357 961,44 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 29.02.2024 у справі №922/5146/23 позов задоволено повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване наступним:

- зважаючи на умови п. п. 5.7, 7.3 договору про закупівлю товару від 07.06.2023 №, укладеного між сторонами спору, а також доведення матеріалами справи факту порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині постачання товару належної якості, позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача штраф у сумі 357 961,44, розрахунок якого є арифметично правильним, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі;

- в порушення вимог Господарського процесуального кодексу України відповідачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження власної правової позиції в заперечення позовних вимог, викладених у відзиві на позовну заяву, що не спростовує обґрунтованість позовних вимог.

Приватне акціонерне товариство "Завод Фрунзе", відповідач, з рішенням місцевого господарського суду не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 29.02.2024 у справі № 922/5146/23 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. У випадку встановлення судом апеляційної інстанції підстав застосування штрафних санкцій до Приватного акціонерного товариства "Завод Фрунзе" просить зменшити суму нарахованого штрафу на 80% ухваливши до стягнення 71592, 29грн. Розгляд справи просить проводити з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування своєї правової позиції Приватне акціонерне товариство «Завод Фрунзе» посилалось на наступне:

- акти виявлення недоліків поставленої відповідачем продукції було складено внаслідок недобросовісної поведінки позивача, яка полягає в тому, що позивач листом від 30.08.2023 спочатку надає можливість представникам відповідача прибути для участі в огляді товару протягом 96 годин, а вже наступного дня складає вказані акти про невідповідність поставленого товару, що свідчить про виявлення недоліків в односторонньому порядку, без участі представників відповідача чи інших експертних чи незаінтересованих осіб, тобто без об`єктивної можливості підтвердити чи спростувати заявлені недоліки;

- надані позивачем до позовної заяви листи від відповідача не можна вважати належними, допустимими та достатніми доказами на підтвердження факту поставки відповідачем товарів неналежної якості (кількості), оскільки вони підписані керівником тендерного відділу Пахомовим Максимом Станіславовичем, який ані положеннями договору, ані відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ані іншими документами не уповноважений підписувати будь-які документи, листи, в т.ч. щодо виконання/невиконання зобов`язань по договору, зокрема, в частині підтвердження якості (кількості) поставлених за договором товарів; єдиною уповноваженою особою по договору від відповідача, у т.ч. на підписання будь-яких листів-відповідей чи інших документів щодо заявлених претензій з боку позивача є Голова правління ПАТ «Завод Фрунзе» Василенко Олександр Іванович, тому відповідач не визнає факт поставки товарів неналежної якості (кількості);

- заявлений позивачем з дефектами товар офіційно не повернутий на адресу ПАТ «Завод Фрунзе» як такий, що не відповідає заявленим вимогам по договору, що дає підстави стверджувати про його використання позивачем за призначенням; вимоги про заміну Товару на товар іншого асортименту в порядку статті 672 ЦК України позивачем у цій справі не заявлялися та не є предметом спору;

- у випадку встановлення судом апеляційної інстанції підстав застосувати до ПАТ «Завод Фрунзе» штрафних санкцій, приймаючи до уваги, що поставлений за договором товар не повернуто, а також компенсаторний характер штрафних санкцій в господарському процесі та відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження заподіяння позивачу збитків внаслідок виявлених дефектів такого товару, на підставі ст. 233 ГК України та ч.3 ст. статті 551 ЦК України просимо зменшити суму нарахованого штрафу на 80%, присудивши до стягнення 71 592,29 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 19.03.2024 для розгляду справи № 922/5146/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гребенюк Н.В., судді Слободін М.М., Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 у справі №922/5146/23 витребувано у господарського суду Харківської області матеріали справи №922/5146/23; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Приватне акціонерне товариство "Завод Фрунзе" (вх. №748Х) на рішення господарського суду Харківської області від 29.02.2024 у справі №922/5146/23, до надходження матеріалів справи.

26.03.2024 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/5146/23.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.03.2024 у справі №922/5146/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Завод Фрунзе" (вх. № 748 Х) на рішення господарського суду Харківської області від 29.02.2024 у справі № 922/5146/23; призначено справу до розгляду на "30" квітня 2024 р. о 10:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132; визнано необов`язковою явку представників учасників справи та доведено до відома, що нез`явлення у судове засідання апеляційної інстанції їх представників не тягне за собою відкладення розгляду справи на іншу дату, а також не перешкоджає розгляду справи по суті; доведено до відома учасників справи про можливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; запропоновано учасникам справи реалізовувати свої процесуальні права та обов`язки, передбачені ГПК України, з використанням телекомунікаційної мережі Електронний суд; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв чи клопотань протягом 5 днів (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) з дня вручення даної ухвали, але не пізніше надходження до суду 12.04.2024.

02.04.2024 до Східного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Укртрансгаз" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги відповідача, просив відмовити у їх задоволенні, оскаржуване судове рішення залишити без змін, з огляду на наступне:

- наявні матеріали справи свідчать про те, що відповідач погодив проведення роботи комісій по прийманню продукції за кількістю та якістю без його представників, за наслідком проведення яких АТ «Укртрансгаз» було складено акти № 3108 від 31.08.2023, № 300 від 31.08.2023 та № 2209 від 22.09.2023, в яких вказано виявлені недоліки щодо якості (комплектності) товарів та вказані акти були направлені за юридичною адресою підприємства відповідача, який в подальшому листами від 03.10.2023 вих. №72/23 та від 25.10.2023 вих. № 85/23 визнав та погодився із недоліками у здійснених ним поставках товарів по договору;

- відповідачем не надано суду доказів на підтвердження обставин, якими він заперечує проти позовних вимог, a доводи, аргументи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не спростовують позовні вимоги;

- з урахуванням доведеності обставин щодо порушення зобов`язань відповідачем за договором, постачання товару неналежної характеристики та якості, невиконання в добровільному порядку вимог претензії щодо сплати встановленого правочином штрафу, його розміру, позивач вважає свої права порушеними відповідачем, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.04.2024 у справі №922/5146/23 задоволено клопотання Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про участь його представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду; судове засідання у справі №922/5146/23, призначене на 30.04.2024 о 10год 30хв, встановлено провести за участю Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі представника адвоката Косінової Дарини Станіславівни, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення з використанням власних технічних засобів заявника.

У судовому засіданні апелянт підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу доводи, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України у межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 07.06.2023 між Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (позивач, покупець) та Приватним акціонерним товариством "Завод Фрунзе" (відповідач, постачальник) було укладено договір № про закупівлю товарів (матеріально - технічних ресурсів), за умовами якого:

- постачальник зобов`язується у визначений цим договором строк передати у власність покупця «Конструкції та їх частини (огорожа та комплектуючі)», зазначені у специфікації, яка наведена у додатку 1 до цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити такі товари (п.1.1 договору);

- ціна цього договору становить 5 112 030,00 грн (п.3.1 договору);

- розрахунки здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування покупцем на зазначений у розділі 15 цього договору рахунок постачальника грошових коштів на умовах, визначених цим договором (пункт 4.2. договору);

- покупець здійснює авансовий платіж шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника, зазначений у розділі 15 цього договору, у сумі 1 533 609,00 грн., що складає 30 % від ціни договору, зазначеної у пункті 3.1. цього договору, протягом 5 робочих днів з дати отримання від постачальника оригіналу рахунку фактури, за умови надання постачальником та прийняття покупцем безумовної безвідкличної банківської гарантії забезпечення повернення авансового платежу на суму не меншу від суми авансового платежу. Вимоги до банківської гарантії забезпечення повернення авансового платежу наведені в додатку 3 до договору. Банківська гарантія забезпечення повернення авансового платежу забезпечує повернення авансового платежу у разі порушення постачальником зобов`язання за договором (п.4.2.1 договору);

- у разі ненадання постачальником. протягом 5 робочих днів з дати укладення договору безумовної безвідкличної банківської гарантії повернення авансового платежу або не прийняття її покупцем через невідповідність умовам додатку 3 цього договору авансовий платіж покупцем не здійснюється. В цьому випадку несплата покупцем авансу не звільняє постачальника від виконання своїх зобов`язань за цим договором. а оплата поставлених товарів здійснюється покупцем на умовах п.п. 4.2.3 цього договору (п.4.2.2 договору);

- покупець зобов`язаний оплатити постачальнику вартість переданих товарів, з урахуванням суми авансового платежу, у разі його здійснення, не раніше 7 та не пізніше 15 календарних днів з дати поставки, визначеної за правилами пункті 5.8 цього договору (п.4.2.3 договору);

- постачальник зобов`язується передати покупцю товар в кількості, строки та у місці поставки відповідно до специфікації (п.5.2 договору);

- приймання покупцем товарів за видатковою накладною не є підтвердженням належного виконання постачальником його обов`язку з поставки товарів за цим договором та відсутністю у покупця претензій до постачальника щодо якості та комплектності товарів. Такі претензії можуть бути заявлені покупцем постачальнику у порядку, визначеному цим договором та чинним законодавством України (п.5.7 договору);

- за порушення постачальником умов договору щодо якості (комплектності) товарів постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 20 відсотків вартості неякісного (некомплектних) товарів. Сплата штрафу не звільняє постачальника від обов`язку замінити неякісні (некомплектні) товари на належні у випадках, визначених договором (п.7.4 договору);

- цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє по 31.12.2023 року, а в частині розрахунків до їх повного виконання (пункт 12.1. договору).

Також між сторонами було підписано додаток № 1 до договору, специфікацію.

За результатами проведення позивачем вхідного контролю товарів, поставлених відповідачем за видатковими накладними (а саме: № 101999 від 10.08.2023 на суму 722 352,00 грн, № 102426 від 15.08.2023 на суму 721 620,00 грн; № 102581 від 16.08.2023 на суму 180 475,20 грн; № 105240 від 13.09.2023 на суму 165 360,00 грн) було встановлено невідповідність поставлених товарів умовам договору та специфікації, про що було складено акти: № 3108 від 31.08.2023; № 300 від 31.08.2023; № 2209 від 22.09.2023, у яких зазначено про виявлення недоліків якості (комплектності) товарів.

Листом від 30.08.2023 № 1001ВИХ-23-6909 позивачем було повідомлено відповідача про недоліки в поставленій продукції, зокрема зазначено, щодо видаткових накладних № 101999 від 10.08.2023, № 102426 від 15.08.2023, № 102581 від 16.08.2023, та прохання направити уповноважених представників (протягом 96 годин) для участі у роботі комісій по прийманню продукції за кількістю та якістю.

Відповідачем листом № 70/23 у відповідь на лист від 30.08.2023№ 1001ВИХ-23-6909, повідомлено позивача про наміри проведення комісії ТМЦ та огляду продукції у м. Полтава та Львівській обл., смт. Угерського (склад БМУ -4) без участі представників відповідача.

Позивачем на адресу відповідача було направлено лист від 07.09.2023 № 1001ВИХ-23-7090 про недоліки в поставленій продукції, зокрема щодо видаткових накладних №101999 від 10.08.2023, № 102426 від 15.08.2023, та №102581 від 16.08.2023, та прохання у найкоротший термін усунути відповідні недоліки.

Позивачем на адресу відповідача було направлено лист від 11.10.2023 № 1001ВИХ-23-8026 про недоліки в поставленій продукції, зокрема щодо видаткової накладної № 105240 від 13.09.2023 та прохання у найкоротший термін усунути відповідні недоліки.

Відповідачем листом від 03.10.2023 вих. № 72/23 було повідомлено, що відповідач ознайомився із недоліками та готовий до їх усунення в найближчі терміни цього місяця.

Відповідачем листом від 25.10.2023 вих. № 85/23 було повідомлено, що відповідач ознайомився із недоліками та готовий до їх усунення в найближчі терміни цього місяця.

Вищевказане, за твердженнями позивача, підтверджує факт поставки відповідачем за договором товарів неналежної якості на суму 1 789 807,20 грн, у зв`язку із чим наведені обставини є підставою для застосування до відповідача відповідальності у вигляді штрафу визначеного умовами договору (п.7.3) у розмірі 357 961,44 грн.

Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 1 (№ 1001ВИХ-23-8271 від 20.10.2023), у якій останній вимагав перерахувати на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти у розмірі 357 961,44грн штрафу, нарахованого на підставі пункту 7.3. договору за порушення постачальником умов договору, проте вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що стало передумовою звернення позивача із відповідним позовом до суду.

Надаючи власну правову кваліфікацію викладеним обставинам, судова колегія зазначає наступне.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

За змістом ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 173 ГК України, зі змістом якої кореспондуються і приписи ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, обставинами справи встановлено, що 07.06.2023 між Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (позивач, покупець) та Приватним акціонерним товариством "Завод Фрунзе" (відповідач, постачальник) було укладено договір № про закупівлю товарів (матеріально - технічних ресурсів), за умовами якого постачальник зобов`язується у визначений цим договором строк передати у власність покупця «Конструкції та їх частини (огорожа та комплектуючі)», зазначені у специфікації, яка наведена у додатку 1 до цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити такі товари.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із статтею 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису.

Якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам (у разі наявності), іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів (ч. 1 ст. 268 Господарського кодексу України).

За змістом ст. 675 Цивільного кодексу України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Обставинами вище встановлено, що позивач листом від 30.08.2023 № 1001ВИХ-23-6909 повідомив відповідача про недоліки в поставленій продукції за видатковими накладними № 101999 від 10.08.2023, № 102426 від 15.08.2023, № 102581 від 16.08.2023 та просив направити уповноважених представників (протягом 96 годин) для участі у роботі комісій по прийманню продукції за кількістю та якістю.

Натомість, відповідач листом № 70/23 у відповідь на лист від 30.08.2023 № 1001ВИХ-23-6909 повідомив позивача про наміри проведення комісії ТМЦ та огляду продукції у м. Полтава та Львівській обл., смт. Угерського (склад БМУ -4) без участі представників відповідача.

Таким чином, доводи відповідача щодо безпідставного проведення огляду продукції позивачем в односторонньому порядку спростовуються погодженням сторін, про що свідчать матеріали справи.

В подальшому, як встановлено обставинами справи, позивачем на адресу відповідача було направлено лист від 07.09.2023 № 1001ВИХ-23-7090 , а також лист від 11.10.2023 № 1001ВИХ-23-8026 про недоліки в поставленій продукції з проханням у найкоротший термін усунути відповідні недоліки, що спростовує доводи апелянта про намір використання позивачем поставленим відповідачем товару неналежної якості з огляду на його неповернення останньому.

Відповідач листами від 03.10.2023 вих. №72/23та від 25.10.2023 вих. № 85/23 повідомив про ознайомлення з недоліками та про готовність їх усунення в найближчі терміни цього місяця.

У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким внесено зміни до ГПК України, зокрема змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову "Вірогідність доказів", викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес новий стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права. Отже, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Беручи до уваги наведені стандарти доказування, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи листів від імені відповідача, складених на іменних бланках останнього, з номерами вихідної кореспонденції підприємства відповідача, більшість яких містить відбиток печатки та підписів особи-працівника відповідача, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними та не доведеними будь-якими належними, вірогідними та допустимими доводи апелянта щодо підписання листів з боку відповідачів неуповноваженими особами.

Отже, вищенаведені обставини у сукупності підтверджують факт поставки відповідачем за договором товарів неналежної якості на суму 1 789 807,20 грн, дотримання позивачем умов договору щодо перевірки комлектності та якості товару, а також наявності правових підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій, зумовлених умовами договору, що вказує на правильність висновку місцевого господарського суду щодо задоволення позовних вимог АТ «Укртрансгаз» в повному обсязі.

Перевіривши заявлену до стягнення суму 357 961,44 грн штрафу відповідно до умов пункту 7.3. договору (1 789 807,20 грн.*20%), судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідні нарахування здійснено арифметично вірно.

Щодо клопотання апелянта про зменшення розміру штрафу на 80%, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

У відповідності до положень ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Так, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом положень ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18.

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Аналогічний висновок міститься у п. 23 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.05.2022 у справі № 910/10675/21.

Враховуючи, що належних доказів на підтвердження того, що порушення умов договору сталося не з вини або внаслідок обставин непереборної сили відповідача матеріали справи не містять, так як і відсутні докази вчинення відповідачем усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, зважаючи на пропорційність розміру заявленого до стягнення штрафу обсягу загальної вартості поставки товару неналежної якості, необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін правовідносин, у тому числі позивача, який впродовж тривалого часу очікує на постачання товару належної якості, а також відсутність доведених відповідачем в установленому порядку підстав для зменшення розміру неустойки, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення та не є підставою для його скасування.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також те, що доводи апелянта не є підставою для скасування рішень суду, ухвалених з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 29.02.2024 у справі №922/5146/23 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Завод Фрунзе" (вх. № 748 Х) на рішення господарського суду Харківської області від 29.02.2024 у справі № 922/5146/23 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 29.02.2024 у справі №922/5146/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.05.2024

Головуючий суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін

Суддя І.А. Шутенко