ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року Справа № 910/4982/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Грязнов В.В. , суддя Юрчук М.І.

секретар судового засідання Шилан О.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Сидорчук Я.О.

від відповідача: Дяковський О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду Житомирської області, ухвалене 09.01.2024 (суддя Соловей Л.А.) у справі № 910/4982/23

за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до Фізичної особи-підприємця Ісько Аліни Йосипівни

про стягнення 276 150,00 грн

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Житомирської області перебувала позовна заява Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до Фізичної особи-підприємця Ісько Аліни Йосипівни з вимогою про стягнення 276 150,00 грн.

Підставою звернення позивача до суду стало неналежне виконання відповідачем умов договору № 566/В33 від 28.09.2022 щодо своєчасної поставки товару, у зв`язку із чим останньому нараховано 155 400,00 грн пені та 120 750,00 грн штрафу.

Відповідач позовні вимоги заперечував у повному обсязі з посиланням на те, що за умовами договору строки та відповідні місця постачання товару зазначаються у письмовій заявці замовника, однак такі заявки на адресу відповідача не надходили.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 09.01.2024 у справі № 910/4982/23 у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з позивача на користь відповідача 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 5 000,00 грн витрат, пов`язаних із проведенням судової експертизи.

Судове рішення мотивоване відсутністю доказів отримання відповідачем особисто або уповноваженою ним особою заявок № 78/8/2-1698 від 30.09.2022 та № 78/8/2-2078 від 07.11.2022, що унеможливлює встановлення строку виконання зобов`язання за договором, його порушення відповідачем та підстави для притягнення постачальника до відповідальності у вигляді сплати пені та штрафу.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить останнє скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Аргументуючи доводи апеляційної скарги вказує про помилковість висновків суду першої інстанції та вважає надані позивачем докази (заявки від 30.09.2022 № 78/8/2-1701, від 26.10.2022 78/8/2 -1974/3 та видаткові накладні про поставку товару за визначеними у заявках місцях та обсягах) більш вірогідними на підтвердження обставин обізнаності відповідача зі змістом вказаних заявок. Також стверджує, що останні отримані відповідачем під особистий підпис. Водночас зазначає, що заявлена відповідачем сума витрат на оплату правничої допомоги адвоката та витрат на проведення почеркознавчої експертизи не відповідають критерію реальності та розумності їхнього розміру, а також неспівмірні з ціною позову та складністю даної справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду Житомирської області від 09.01.2024 у справі № 910/4982/23; апеляційну скаргу постановлено розглянути із повідомленням (викликом) сторін.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується із доводами апелянта та вказує, що місцевим господарським судом досліджено всі докази, подані сторонами у процесі розгляду позовної заяви та надано їм вірну оцінку, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Господарського суду Житомирської області від 09.01.2024 у справі № 906/893/23 - без змін.

В судовому засіданні присутні представники сторін підтримали доводи, викладені у поданих ними процесуальних документах та надали усні пояснення.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Дослідивши матеріали справи № 906/893/23 та проаналізувавши наявні докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2022 року між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (замовник) та Фізичною особою - підприємцем Ісько Аліною Йосипівною (постачальник) укладено договір № 566/В33-2022, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити замовникові якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1), а замовник прийняти і оплатити такі товари (п.1.1. договору).

Найменування, номенклатура, асортимент та кількість товару зазначена у додатку № 1 до цього договору. Код ДК 021:20-7 - Продукція борошномельно-круп`яної промисловості (п. 1.2 договору).

Згідно з п.4.1. договору ціна договору складає: 15 000 000,00 грн, без ПДВ.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці замовника, яка вручається під особистий підпис постачальнику (представнику постачальника) або у разі не прибуття вищезазначених осіб, надсилається постачальнику рекомендованим листом із повідомленням про вручення або цінним листом з описом вкладеного, направленим на адресу постачальника, зазначену в розділі 14 договору. У заявці зазначається найменування товару, місце поставки товару, кількість товару та інша необхідна інформація для поставки товару. У випадку корегування інформації, яка зазначена в заявці, замовник має право здійснити таке корегування засобами зв`язку, з обов`язковим письмовим підтвердженням у подальшому. У разі відсутності письмового підтвердження таке корегування вважається недійсним.

Відповідно до 6.2. договору, передача (приймання-здача) товару здійснюється в пункті відвантаження за адресою: м. Київ, вул. Нижньоюрківська, 8-А та/або в пунктах відвантаження військових частин Національної гвардії України (товароодержувачі), визначених заявкою замовника.

Поставка товару здійснюється постачальником власними силами та засобами (п.6.3. договору).

Відповідно до пункту 6.7. Договору право власності на товар переходить від постачальника до замовника після прийняття товару на склад замовника, факт чого засвідчується підписами уповноважених на це осіб сторін на відповідній видатковій накладній. Датою прийняття товару замовником (товароодержувачем) вважається дата, вказана уповноваженою особою замовника (товароодержувача) на видатковій накладній.

Підпунктами 7.3.1. та 7.3.2. пункту 7.3. договору визначено, що постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару в строки та на умовах, передбачених цим договором, а також забезпечити поставку товару, якість якого відповідає умовам, встановленим цим договором.

Згідно з п.8.1. договору, за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за договором сторони несуть відповідальність, передбачену відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України, а також іншими чинними нормативно-правовими актами України та цим договором.

Пунктом 8.3. договору сторони узгодили між собою, що за порушення строку поставки товару, зазначеного у заявці замовника, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вартості непоставленого товару.

На виконання умов договору, за твердженнями позивача, ним під особистий підпис було надано ФОП Ісько А.Й. заявки № 78/8/2-1701 від 30.09.2022 про необхідність поставки товару в загальній кількості 100 000 кг та № 78/8/2-1974/3 від 26.10.2022 про необхідність поставки товару в загальній кількості 100 000 кг у певні строки та місця постачання.

Товар, визначений заявкою № 78/8/2-1701 від 30.09.2022, частково поставлений відповідачем з порушенням строку, а саме:

- у кількості 5 000 кг на загальну суму 375 000,00 грн (видаткова накладна № 91 від 01.11.2022);

- у кількості 5 000 кг на загальну суму 375 000,00 грн (видаткова накладна № 82 від 01.11.2022);

- у кількості 15 000 кг на загальну суму 1 125 000,00 грн (видаткова накладна № 87 від 03.11.2022);

- у кількості 5 000 кг на загальну суму 375 000,00 грн (видаткова накладна № 78/1 від 08.11.2022);

- у кількості 5 000 кг на загальну суму 375 000,00грн (видаткова накладна № 78/3 від 08.11.2022);

- у кількості 5 000кг на загальну суму 375 000,00грн (видаткова накладна № 116 від 22.11.2022);

- у кількості 8 000 кг на загальну суму 600 000,00 грн (видаткова накладна № 1113 від 22.11.2022);

- у кількості 5 000 кг на загальну суму 375 000,00 грн (видаткова накладна №109 від 25.11.2022);

- у кількості 5 000 кг на загальну суму 375 000,00 грн (видаткова накладна №108 від 25.11.2022);

- у кількості 5 000 кг на загальну суму 375 000,00 грн (видаткова накладна № 90 від 28.12.2022).

Товар, визначений заявкою № 78/8/2-1974/3 від 26.10.2022, частково поставлений відповідачем з порушенням строку, а саме:

- у кількості 5 000 кг на загальну суму 375 000,00 грн (видаткова накладна № 88 від 28.11.2022);

- у кількості 8 000 кг на загальну суму 600 000,00 грн (видаткова накладна № 83 від 28.11.2022);

- у кількості 5 000 кг на загальну суму 375 000,00 грн (видаткова накладна № 110 від 28.11.2022);

- у кількості 5 000 кг на загальну суму 375 000,00 грн (видаткова накладна № 114 від 28.11.2022);

- у кількості 5 000 кг на загальну суму 375 000,00 грн (видаткова накладна № 112 від 03.12.2022);

- у кількості 15 000 кг на загальну суму 1 125 000,00 грн (видаткова накладна № 115 від 12.12.2022);

- у кількості 5 000 кг на загальну суму 375 000,00 грн (видаткова накладна № 118 від 12.12.2022);

- у кількості 5 000кг на загальну суму 375 000,00 грн (видаткова накладна № 79 від 14.12.2022).

Посилаючись на поставку відповідачем товару з порушенням строків, визначених заявками № 78/8/2-1701 від 30.09.2022 та № 78/8/2-1974/3 від 26.10.2022, замовником нараховано постачальнику 155 400,00 грн пені та 120 750,00 грн штрафу за неналежне виконання умов договору.

З відповідними вимогами позивач звернувся до суду.

Натомість, відповідач не визнає позовні вимоги у повному обсязі з посиланням на те, що ФОП Ісько А.Й. або її уповноважений представник заявки № 78/8/2-1701 від 30.09.2022 та № 78/8/2-1974/3 від 26.10.2022 до договору 28.09.2022 № 566/ВЗЗ-2022 від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України не отримували ні особисто, ні на електронну адресу, ні засобами поштового зв`язку.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд зазначає таке.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Як визначено ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі договору № 566/B33-2022 від 28.09.2022, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вже зазначалось вище, пунктом п.6.1. договору № 566/ВЗЗ-2022 від 28.09.2022 передбачено, що дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці замовника, яка вручається під особистий підпис постачальнику (представнику постачальника) або у разі не прибуття вищезазначених осіб надсилається постачальнику рекомендованим листом із повідомленням про вручення або цінним листом з описом вкладеного, направленим на адресу постачальника, зазначену в розділі 14 договору. У заявці зазначається найменування товару, місце поставки товару, кількість товару та інша необхідна інформація для поставки товару.

Відповідно до 6.2. договору, передача (приймання-здача) товару здійснюється в пункті відвантаження за адресою: м. Київ, вул. Нижньоюрківська, 8-А та/або в пунктах відвантаження військових частин Національної гвардії України (товароодержувачі), визначених заявкою замовника.

Поставка товару здійснюється постачальником власними силами та засобами (п.6.3. договору).

Відповідно до пункту 6.7. Договору право власності на товар переходить від постачальника до замовника після прийняття товару на склад замовника, факт чого засвідчується підписами уповноважених на це осіб сторін на відповідній видатковій накладній. Датою прийняття товару замовником (товароодержувачем) вважається дата, вказана уповноваженою особою замовника (товароодержувача) на видатковій накладній.

Матеріали справи містять засвідчені копії заявок № 78/8/2-1701 від 30.09.2022 та № 78/8/2-1974/3 від 26.10.2022 до договору від 28.09.2022 № 566/ВЗЗ-2022, в яких зазначені строки та місця поставки відповідачем товару за договором. Водночас зазначено, що доставка товару здійснюється на склад замовника (в/ч НОМЕР_1 НГУ, АДРЕСА_1 ).

За твердженням позивача вказані заявки підписані особисто відповідачем.

ФОП Ісько А.Й. в процесі розгляду даної справи було подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, яке обґрунтовано тим, що підпис, виконаний на заявках № 78/8/2-1701 від 30.09.2022 та № 78/8/2-1974/3 від 26.10.2022 до договору 28.09.2022 № 566/ВЗЗ-2022, їй не належить, ані відповідач, ані уповноважений представник дані заявки не отримували.

У матеріалах справи міститься висновок експерта Науково-дослідного центру судової експертизи у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності Міністерства юстиції України №399/23 від 19.10.2023, яким підтверджено, що підписи від імені ОСОБА_1 у заявках № 78/8/2-1701 від 30.09.2022 та № 78/8/2-1974/3 від 26.10.2022 виконані не нею, а іншою особою.

Суд зазначає, що згідно з положеннями ГПК України та Закону України "Про судову експертизу", висновок експерта у господарській справі може бути наданий державною спеціалізованою установою, судовим експертом, який не є працівником такої установи та іншим фахівцем (експертом) з відповідної галузі знань у порядку та на умовах, визначених Законом України "Про судову експертизу".

Згідно з приписами частини першої статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до вимог статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 зі справи №910/4055/18, від 16.04.2019 зі справи № 925/2301/14).

Поряд з цим суд відзначає, що висновок експерта є одним із джерел одержання доказів, спростувати який іншими доказами, без проведення інших спеціальних досліджень (додаткової, повторної експертизи, тощо) досить непросто. Висновок експерта є доволі специфічним видом доказів, при його оцінці необхідно враховувати, що на відміну від інших доказів, він з`являться тоді, коли спірні відносини вже виникли, і вирішити їх у добровільному порядку неможливо, а тому саме висновок експерта може виступати тим об`єктивним критерієм, який допоможе встановити фактичні обставини спору.

Зважаючи на встановлену судовою експертизою недостовірність підписів на спірних заявках, позивачем також не надано доказів надсилання постачальнику рекомендованим листом із повідомленням про вручення або цінним листом з описом вкладеного.

Судом також відмічається, що наявні в матеріалах справи видаткові накладні містять посилання на договір від 28.09.2022 № 566/В33-2022, тоді як у них відсутні посилання на заявки № 78/8/2-1701 від 30.09.2022 та № 78/8/2-1974/3 від 26.10.2022.

Можливість проставлення підпису на заявках іншою уповноваженою особою, а не особисто відповідачем, не доведена, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази в підтвердженого такого факту (довіреність, тощо).

Відтак, підставним є висновок суду першої інстанції про відсутність доказів отримання відповідачем особисто, або уповноваженою ним особою заявок № 78/8/2-1698 від 30.09.2022 та № 78/8/2-2078 від 07.11.2022.

За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 2 статті 193, частини 1 статті 216 ГК України передбачено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. При цьому, частина 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до статей 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів відмічає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, що передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності задекларований у ст. 13 ПІК України, втрачає сенс.

Суд акцентує, що позивач як особа, яка вважає, що її право порушено, так і відповідач, який вважає, що не порушував права і законні інтереси позивача, самостійно визначають докази, які, на їх думку, підтверджують/відхиляють/спростовують заявлені вимоги.

Відсутність у позивача належним чином оформлених доказів, які б підтверджували доведення до відома (вручення) у передбачений договором спосіб відповідачу спірних заявок на поставку товару у визначені сторонами строки передбачало обов`язок саме позивача довести суду обставини доведення до відома відповідача їх змісту, а також спростувати доводи останнього щодо їх неотримання.

За відсутності належних доказів вручення відповідачу заявок із зазначеними кінцевими термінами поставок товару, відсутня можливість встановлення обставин обізнаності відповідача із такими термінами, що, в свою чергу, унеможливлює встановлення факту прострочення відповідачем виконання зобов`язання з поставки товару.

Зважаючи на те, що предметом позову у цій справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу та пені за поставку товару за договором від 28.09.2022 № 566/ВЗЗ-2022 з порушенням строків поставки, погоджених сторонами у спірних заявках, з огляду на доводи апеляційної скарги в частині дотримання судом порядку оцінки доказів, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді сплати пені та штрафу.

За таких обставин суд першої інстанції вірно оцінив подані сторонами докази з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку у їх сукупності, що відповідає ч. 2 ст. 86 ГПК України, в результаті чого дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позивачем позову та стягнення з відповідача штрафних санкцій.

Разом з цим скаржник вказує також на неспівмірність заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн та витрат на проведення експертизи у даній справі сума, що складає 29 824,70 грн.

Суд враховує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п. п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" від 28.11.2002 (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Оцінивши рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою, судом констатовано їх неспівмірність із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому на підставі норм ГПК України, а також правових висновків Верховного Суду та рішень Європейського суду з прав людини, суд апеляційної інстанції погоджується із присудженим до стягнення з позивача розміром витрат на професійну правничу допомогу - 8 000,00 грн, що відповідає критерію реальності та розумної необхідності таких витрат.

Разом з цим, згідно доданого до наявного в матеріалах справи висновку експерта Науково-дослідного центру судової експертизи у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності Міністерства юстиції України № 399/23 від 19.10.2023 акту виконаних послуг від 19.10.2023, вартість здійснених експертом робіт становить 29 824,70 грн.

Склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого судом експерта має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

З врахуванням принципу пропорційності та співмірності щодо предмету спору, рівня складності виконання почеркознавчої експертизи та кількості об`єктів експертного дослідження, обґрунтованим також є розмір витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи, який підлягає стягненню - 5 000,00 грн.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи скаржника не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вони не спростовують обґрунтованих висновків господарського суду, правильність застосування норм матеріального права та не вказують на порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 09.01.2024 у справі № 906/893/23 відповідає матеріалам справи та ґрунтується на чинному законодавстві.

За результатами розгляду апеляційної скарги у справі № 906/893/23 витрати по сплаті судового збору, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 09 січня 2024 року у справі № 910/4982/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу № 910/4982/23 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "22" квітня 2024 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Юрчук М.І.