ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2024 Справа № 914/3197/23

Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П., за участю секретаря судового засідання Мельник Б.І., розглянувши матеріали справи

за позовом Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача Фізичної особи-підприємця Майбороди Олександра Миколайовича, м. Жовква, Львівська область

про стягнення неустойки за договором оренди нежитлових приміщень у розмірі 499864,49 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Карасюк М.В.;

від відповідача: не з`явився.

ПРОЦЕС.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до фізичної особи-підприємця Майбороди Олександра Миколайовича про стягнення неустойки за договором оренди нежитлових приміщень у розмірі 499864,49 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2023, справу №914/3197/23 передано на розгляд судді Гоменюк З.П..

Ухвалою від 30.10.2023 позовну заяву залишено без руху, позивачеві встановлено десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали.

У межах наданого судом строку від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків (вх.№26838/23 від 03.11.2023), в якій зазначено запитувані відомості.

Ухвалою суду від 07.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 29.11.2023.

28.11.2023 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 27.11.2023) від відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (вх.№29015/23).

Ухвалою від 29.11.2023, занесеною до протоколу судового засідання від 29.11.2023, суд відклав підготовче засідання на 10.01.2024.

29.11.2023 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про долучення його до підсистеми «Електронний суд» (вх.№29226/23).

13.12.2023 засобами поштового зв`язку від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№30611/23).

19.12.2023 позивач через загальний відділ діловодства суду подав відповідь на відзив (вх.№31083/23).

09.01.2024 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 09.01.2024) відповідач скерував до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у якому повідомив суд про наміри укласти мирову угоду (вх.№732/24).

Ухвалою від 10.01.2024, занесеною до протоколу судового засідання від 10.01.2024, суд ухвалив продовжити строк підготовчого провадження на тридцять днів та відклав підготовче засідання на 24.01.2024.

18.01.2024 засобами поштового зв`язку від відповідача надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив (вх.№1773/24).

23.01.2024 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 23.01.2024) від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість прибуття до суду через стан здоров`я (вх.№2104/24).

Підготовче засідання 24.01.2024 не відбулось у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у місті Львові та Львівській області повітряної тривоги, що тривала з 11:42 год. до 13:58 год.

Ухвалою від 24.01.2024 суд відклав підготовче засідання на 14.02.2024.

13.02.2024 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 13.02.2024) від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із погіршенням стану здоров`я (вх.№4273/24).

Ухвалою від 14.02.2024, занесеною до протоколу судового засідання від 14.02.2024, суд ухвалив закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті 13.03.2024.

12.03.2024 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 12.03.2024) від відповідача надійшли додаткові пояснення (вх.№7116/24).

У судовому засіданні 13.03.2024 судом оголошено перерву до 10.04.2024.

09.04.2024 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 09.04.2024) від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№9741/24).

10.04.2024 загальним відділом діловодства суду зареєстровані пояснення позивача у справі щодо нарахування заборгованості (вх.№9845/24).

У судове засідання 10.04.2024 з`явився представник позивача. Додаткових заяв, клопотань, окрім тих, що містяться у матеріалах справи, до суду не скерував. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити такі.

У судове засідання 10.04.2024 з`явився відповідач. Додаткових заяв, клопотань, окрім тих, що містяться у матеріалах справи, до суду не скерував. Щодо заявлених позовних вимог заперечив у повному обсязі, просив суд відмовити у їх задоволенні.

У судовому засіданні 10.04.2024 суд з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та безпосередньо дослідив докази. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, і вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

У судовому засіданні 10.04.2024, після повернення з нарадчої кімнати, суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН.

Аргументи позивача.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає про те, що договір оренди нежитлового приміщення №1 від 01.01.2019, що укладений між Дублянською міською радою Жовківського району Львівської області (правонаступником якої є Львівська міська рада, у відповідності до ухвали Львівської міської ради від 29.12.2020р. №7 «Про припинення місцевих рад шляхом приєднання до Львівської міської ради») та ПП Майбородою Олександром Миколайовичем укладено на строк до 01.01.2022.

Зважаючи, що відповідач не подав заяву про продовження договору оренди у встановлений строк, тобто до 01.10.2022, договір оренди нежитлового приміщення №1 від 01.01.2019 було припинено у зв`язку із закінченням терміну його дії 01.01.2022, продовження цього договору не відбулось.

Зважаючи на припинення дії договору оренди №1 від 01.01.2019, у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, у відповідача виник обов`язок повернути орендоване приміщення у зв`язку із закінченням терміну дії договору.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.09.2022 у справі №914/3034/22 зобов`язано фізичну особу-підприємця Майбороду Олександра Миколайовича повернути об`єкт оренди, шляхом виселення з нежитлових приміщень, площею 217,7 кв.м., які розміщені за адресою: м. Дубляни, вул. Шевченка, 23а.

Як стверджує позивач, за актом приймання-передачі відповідач повернув об`єкт оренди 21.09.2023.

Зважаючи на те, що відповідач продовжував користуватися об`єктом оренди та не повернув позивачу нерухоме майно у встановлений договором строк, позивач на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України здійснив нарахування неустойки за період з 18.06.2022 до 21.09.2023. Загальна сума грошових коштів, про стягнення яких просить позивач становить 499864,49 грн.

Позивач, не погоджуючись з доводами та міркуваннями відповідача, скерував на адресу суду відзив на позовну заяву (вх.№31083/23 від 19.12.2023) у якому зазначив, що виступивши стороною «орендодавець» у договорі оренди нежитлового приміщення №1 від 01.01.2019 року, УКВ ДЕР ЛМР встановило, що згідно п. 8.1. договору такий діє до 01.01.2022 року, а положеннями п. 8.6. договору передбачено, що такий припиняється у разі закінчення строку, на який був укладений. З огляду на зазначене, позивач вважає твердження відповідача про необізнаність припинення договору хибними та такими, що не відповідають дійсності.

Одночасно, позивач звернув увагу суду на те, що факт припинення договору оренди встановлено рішення суду у справі №914/3034/21 від 05.09.2023 року. Таким чином, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області з позовними вимогами у цій справі, які стосуються безпосередньо стягнення неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування нежитловими приміщеннями у зв`язку із неповерненням об`єкта оренди після закінчення терміну дії договору.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідач взяті на себе зобов`язання в повному обсязі не виконав та після припинення дії договору оренди вносив оренду плату за користування об`єктом в одинарному розмірі, в результаті чого, згідно довідки про заборгованість №4-2302-16658 від 10.10.2023 року, станом на 08.10.2023 у відповідача допущена заборгованість на суму 499864,49 грн за період з 18.06.2022 по 21.09.2023, яка нарахована позивачем у відповідності до ч. 2 ст. 785 ЦК України.

З огляду на вище наведені обставини, позивач вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Аргументи відповідача.

Відповідач щодо заявлених позовних вимог заперечив у повному обсязі, скерувавши до суду відзив на позовну заяву (вх.№30611/23 від 13.12.2023), повідомивши про те, що заборгованості з орендної плати у відповідача перед позивачем - відсутня. На думку відповідача, останній був не повідомлений про припинення договору оренди та про необхідність звільнення орендованого приміщення

Відповідач вважає, що за договором №1 немає складу цивільного правопорушення у діях орендаря у частині неповернення об`єкта оренди, адже ФОП Майборода О.М. не міг повернути зазначений об`єкт, оскільки вважав, що договір пролонгований, а також зазначив, що на його думку, відбулася реорганізація і комісія з реорганізації не зверталась з відповідною вимогою до відповідача як до боржника у відповідності до ст. 105, 107 ЦК України. Одночасно, відповідач зазначив, що ні від Дублянської міської ради, ні від Львівської міської ради не отримував повідомлення про необхідність звільнення орендованого приміщення.

Таким чином, будучи добросовісним орендарем, належно виконуючи свої зобов`язання за договором, вчасно сплачуючи платежі, не отримуючи жодних заяв про припинення договору оренди №1 від 01.01.2019 року, відповідач вважає про те, що в його діях відсутній умисел та вина, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив (вх.№1773/24 від 18.01.2024) повідомив суду про те, що звертався до УКВ ДЕР ЛМР із заявою про продовження дії договору в порядку, визначеному договором оренди №1 від 01.01.2019 року. Зазначене, на думку відповідача, підтверджує факт відсутності вини, а відтак - виключає можливість стягнення неустойки з ФОП Майбороди О.М..

Щодо факту, встановленого рішенням суду №914/3034/21 від 05.09.2023 року про припинення дії договору оренди, відповідач не заперечив. Проте, зазначив, що звертався до позивача з тим, щоб він прийняв у відповідача об`єкт оренди. З огляду на наведене, відповідач зазначив, що лише після його звернення йому було повідомлено якому балансоутримувачу необхідно повернути майно.

У додаткових поясненнях (вх.№7116/24 від 12.03.2024) відповідач повідомив, що рішенням суду від 05.09.2023 у справі №914/3034/22 зазначено про те, що балансоутримувачем є ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради». Однак, відповідачу не пред`являлась вимога про повернення майна, а також, як вважає відповідач, позивачем не конкретизовано кому необхідно було повертати об`єкт оренди. За твердженнями відповідача, лише після прийняття відповідного рішення у справі №914/3034/22 відповідачу повідомлено, що об`єкт оренди необхідно повертати ЛКП «Львівське міжміське бюро технічної інвентаризації» як балансоутримувачу.

Таким чином, відповідач вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

01.01.2019 між Дублянською міською радою Жовківського району Львівської області (надалі - орендодавець) з одного боку, та ПП Майбородою Олександром Миколайовичем (надалі - орендар; відповідач) з другого боку було укладено договір оренди нежитлового приміщення №1(надалі - договір), згідно з пунктом 1.1 якого орендодавець на підставі рішення сесії Дублянської міської ради №60 від 9 жовтня 2018 року передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення, площею 217,7 кв.м., яке розміщене за адресою: м. Дубляни. вул. Шевченка, 23а, яке належить до комунальної власності Дублянської міської ради для здійснення торгівлі.

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору акту приймання-передачі майна (п. 2.1. договору).

Орендодавець зобов`язується передати орендарю в оренду майно згідно з цим договором за актом приймання-передачі майна, який підписується одночасно з цим договором (п. 4.9. договору).

Об`єкт оренди переданий орендарю у належному стані за актом приймання-передачі від 01.01.2019.

12.06.2020 року КМУ прийняв розпорядження №718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області», яким визначив, що до складу новоутроврюваної Львівської територіальної громади входять Львівська, Брюховицька, Винниківська, Грибовицька, Грядівська, Дублянська, Зашківська, Лисиничівська, Малехівська, Рудненська, Рясне-Руська територіальні громади.

Ухвалою Львівської міської ради №7 «Про припинення місцевих рад шляхом приєднання до Львівської міської ради» від 29.12.2020 вирішено припинити шляхом приєднання до Львівської міської ради відповідні місцеві ради, в тому числі Дублянську міську раду.

Пунктом 2 цієї ухвали міської ради встановлено, що Львівська міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків відповідних місцевих рад.

17.06.2022 в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено записи про державну реєстрацію припинення Дублянської міської ради.

Згідно з п. 2.3 «Загальних положень щодо оренди майна Львівської міської територіальної громади», затверджених ухвалою міської ради №591 від 22.04.2021, єдиним орендодавцем майна Львівської міської територіальної громади (нежитлові приміщення, єдині майнові комплекси, будівлі) є Управління комунальної власності.

Пунктом 1 ухвали Львівської міської ради №2002 «Про врегулювання відносин оренди комунального майна на території приєднаних громад» від 17.02.2022 Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку уповноважено виступати стороною «орендодавець» у договорах оренди нежитлових приміщень, які належали до комунальної власності Брюховицької, Винниківської, Грибовицької, Грядівської, Дублянської, Зашківської, Лисиничівської, Малехівської, Рудненської, Рясне-Руської територіальних громад, що увійшли до складу Львівської міської територіальної громади.

Згідно з п. 8.1. договору, термін його дії визначений з 1 січня 2019 року до 1 січня 2022 року.

За умовами пункту 5.2. договору, орендар, який належним чином виконує свої обов`язки за договором оренди, після закінчення терміну договору оренди має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, коли орендоване майно необхідно для потреб його власника.

Відповідно до п. 4.2. договору оренди визначено обов`язок орендаря сплачувати оренду плату та забезпечувати ведення в орендованому приміщенні господарської діяльності за цільовим призначенням.

Розмір орендної плати за оренду нерухомого майна становить 15991,67 грн без ПДВ на місяць на всю орендовану площу, що становить 10% від експертно-грошової оцінки (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 3.2. договору оренда сплачується орендарем незалежно від наслідків його господарської діяльності щомісячно до 25-го числа поточного місяця на рахунок орендодавця.

Згідно з п. 3.3. договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції.

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується орендодавцю відповідно до методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна з урахуванням пені в розмір подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати (п. 3.4. договору).

Орендна плата нараховується орендарю, починаючи з дати підписання акту приймання-передачі. Останнім днем нарахування та сплати орендної плати є дата підписання сторонами акту приймання-передачі при поверненні майна орендодавцеві або дата примусового виселення Орендаря(п.3.6. договору).

У разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції орендарю (п. 3.9. договору).

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (п. 6.1. договору).

У пункті 8.5. договору погоджено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 8.6 чинність цього договору припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Орендар не подав заяву про продовження договору оренди у встановлений строк, тобто до 01.10.2021 року. таким чином, договір було припинено у зв`язку із закінченням його дії 01.01.2022.

Зважаючи на те, що відповідач належним чином не виконував умови договору, позивач звертався до суду із позовом про зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення.

Рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/3034/22 від 05.09.2023 первісний позов Управління комунальної власності ДЕР ЛМР до ФОП Майбороди Олександра Миколайовича задоволено повністю:

- зобов`язано фізичну особу-підприємця Майбороду Олександра Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) повернути об`єкт оренди, шляхом виселення з нежитлових приміщень, площею 217.7 кв. м., які розміщені за адресою: м. Дубляни, вул. Шевченка,23а.

- стягнуто з фізичної особи-підприємця Майбороди Олександра Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ) 2481,00 грн судового збору.

- у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено повністю.

Відповідно до п. 2.3. договору, у разі припинення цього договору майно повертається орендарем орендодавцеві.

Орендар повертає майно орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю за цим договором (п. 2.4. договору).

Згідно з п. 2.5. договору, майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Згідно з п. 8.8. договору, припинення або розірвання цього договору не є підставою для відмови від виконання орендарем своїх зобов`язань за цим договором, які не були ним виконанні в період дії договору.

Розглядаючи справу №914/3034/22, суд встановив наступне:

- договір оренди нерухомого майна №1 від 01.01.2019 є таким, що припинився 01.01.2022 на підставі закінчення строку, на який його було укладено;

- оскільки продовження договору №1 від 01.01.2019 повинно відбуватися згідно з процедурою, передбаченою Законом України від 03.10.2019 №157-ІХ, яка передбачає, що спірний договір міг би бути продовженим у випадку звернення орендаря до орендодавця не пізніше, ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди, тоді як вказаних вимог орендарем дотримано не було, суд дійшов висновку в будь-якому випадку щодо відсутності підстав вважати договір №1 від 01.01.2019 продовженим на той самий строк та на тих самих умовах. Крім того, УКВ ДЕР ЛМР, як орендодавець, діяло правомірно відмовляючи ФОП Майборода О.М. в переукладенні договору на новий строк та видаючи наказ « Про намір передачі майна в оренду шляхом проведення аукціону з умовами за адресою м. Дубляни, вул. Т. Шевченка, 23-а»;

- припинення договору оренди свідчить про відсутність у орендаря правових підстав для подальшого користування об`єктом оренди;

- судом встановлено, що після припинення договору оренди об`єкт оренди відповідач позивачу не повернув;

- враховуючи встановлену судом обставину припинення договору внаслідок закінчення строку, на який його було укладено та з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів виконання ФОП Майборода О.М. своїх зобов`язань за договором щодо повернення орендованого майна, суд вважає, що відповідач за первісним позовом продовжує використовувати об`єкт оренди без достатніх правових підстав, порушуючи право власника майна володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Згадане вище рішення набрало законної сили 05.10.2023. На його виконання судом було видано відповідні накази від 23.10.2023.

Відповідно до п. 4.7. договору, орендар зобов`язується у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві орендоване майно (в місячний термін) у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Зважаючи на те, що договір оренди №1 від 01.01.2019 року припинився 01.01.2022 року, відповідач був зобов`язаний повернути позивачу об`єкт оренди у строк до 01.02.2022 (включно), а фактичною датою повернення спірного приміщення є 21.09.2023.

Відтак, відповідач у строк, встановлений п. 4.7. договору не повернув позивачу об`єкт оренди, останній звернувся до суду із цим позовом про стягнення неустойки у розмірі 499864,49 грн, яка нарахована за період з 18.06.2022 по 21.09.2023.

Відповідні нарахування відображені позивачем у довідці №4-2302-13658 від 10.10.2023.

У даній справі позивач звернувся до суду із позовом про стягнення із ФОП Майбороди О.М., зокрема заборгованості за орендною платою, яка не була сплачена відповідачем за період з 18.06.2022 по 21.09.2023 (дата повернення орендованого майна за актом приймання-передачі).

Відповідно до довідки про заборгованість з орендної плати №4-2302-13658 від 10.10.2023 станом на 08.10.2023 у ФОП Майбороди О.М. виникла заборгованість на суму 499864,49 грн.

Позивач повідомляє про те, що зазначена сума заборгованості складається з неустойки, яка нарахована за період з 18.06.2022-21.09.2023 (у відповідності до ч. 2 ст. 785 ЦК України).

Згідно з п. 6.4. договору, спори, які виникають за цим договором або у зв`язку з ним, не вирішені шляхом переговорів, вирішуються у судовому порядку.

21.09.2023 ПП Майборода Олександр Миколайович в особі Майбороди Олександра Миколайовича здав приміщення загальною площею 217,7 кв.м., а ЛКП «Львівське міжміське бюро технічної інвентаризації» в особі директора Теліпського Юрія Ігоровича прийняло зазначене приміщення в задовільному санітарному та технічному стані, про що сторонами було підписано акт-приймання передачі.

Відповідно до «Положення про управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради» (далі - положення), затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №856 від 01.10.2021 Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (далі - управління) є виконавчим органом Львівської міської ради відповідно до ухвали міської ради від 04.02.2021 №32 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів». утвореним відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до п.п.2.1.1. положення основним завданням управління є:

- здійснення управління майном, яке належить до власності Львівської міської територіальної громади у визначених міською радою та виконавчим комітетом межах; виконання повноважень орендодавця, органу приватизації майна комунальної власності Львівської міської територіальної громади.

Враховуючи зазначене, Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку ЛМР вважало за необхідне звернутися до ФОП Майбороди Олександра Миколайовича із заявленими позовними вимогами про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати та неустойки у розмірі подвійної облікової плати за користування приміщенням за договором оренди нежитлового приміщення №1 від 01.01.2019 року у розмірі 499864,49 грн.

Заперечуючи позовні вимоги, ФОП Майборода Олександр Миколайович зазначає про відсутність заборгованості перед позивачем, долучивши до відзиву на позовну заяву копію акта звірки взаєморозрахунків станом на 01.10.2023 рік між ПП Майборода О.М. та УКВ ДЕР ЛМР по договору №1 від 01.01.2019 року за адресою об`єкта: м. Дубляни, вул. Шевченка, 23а площею 217,7 кв.м. Такий акт підписаний в односторонньому порядку зі сторони відповідача. Зазначений акт був скерований на адресу позивача 17.10.2023 цінним листом з описом вкладення. 18.10.2023 позивач за довіреністю отримав акт від відповідача. Докази надіслання містяться у матеріалах справи.

Одночасно, відповідач долучає копію заяви від 25.11.2021 року про те, що ФОП Майборода О.М. звертався до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради із заявою, в якій просив продовжити договір оренди №1 від 01.01.2019 щодо нежитлового приміщення, площею 217.7 кв.м., яке розміщене за адресою: м. Дубляни, вул. Шевченка,23а на той самий строк та на тих самих умовах, які були передбачені договором. Заяву подано через ЦНАП та зареєстровано 25.11.2021 за №2-22119-ШД-2302.

ФОП Майборода О.М. стверджуючи про те, що його вини у несвоєчасному поверненні об`єкта оренди не має, адже останній не знав кому повертати зазначене приміщення на виконання рішенням Господарського суду Львівської області у справі№914/3034/22 після апеляційного провадження. Таким чином, відповідач долучає до відзиву на позовну заяву копію вже згаданого раніше та поданого позивачем акта приймання-передачі від 21.09.2023, а також відповідачем долучено копію акта приймання-передачі (повернення) об`єкта суборенди до договору суборенди від 01.12.2018 року від 21.09.2023 року, з якого вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробнича компанія «Львівхолод» (надалі - суборендар) передало ПП Майбороді Олександру Миколайовичу (надалі - суборендодавець) нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення площею 217,7 м.кв., що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Дубляни, вул. Шевченка, 23а (надалі - об`єкт оренди).

ФОП Майборода О.М. вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та не обґрунтованими, а заборгованість про яку зазначає позивач - відсутня у відповідача. За таких обставин, ФОП Майборода О.М. просить суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Як передбачено ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено договір оренди №1 нежитлового приміщення в м. Дубляни по вул. Шевченка, 23а від 01.01.2019 року. Предметом якого є нежитлове приміщення (надалі - майно), площею 217,7 кв.м., розміщене за адресою: м. Дубляни, вул. Шевченка, 23а, яке належить до комунальної власності Дублянської міської ради.

12.06.2020 року КМУ прийняв розпорядження №718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області», яким визначив, що до складу новоутроврюваної Львівської територіальної громади входять Львівська, Брюховицька, Винниківська, Грибовицька, Грядівська, Дублянська, Зашківська, Лисиничівська, Малехівська, Рудненська, Рясне-Руська територіальні громади.

Ухвалою Львівської міської ради №7 «Про припинення місцевих рад шляхом приєднання до Львівської міської ради» від 29.12.2020 вирішено припинити шляхом приєднання до Львівської міської ради відповідні місцеві ради, в тому числі Дублянську міську раду.

Пунктом 2 цієї ухвали міської ради встановлено, що Львівська міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків відповідних місцевих рад.

Юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників (ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 5 ст. 104 Цивільного кодексу України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

17.06.2022 в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено записи про державну реєстрацію припинення Дублянської міської ради.

Пунктом 1 ухвали Львівської міської ради №2002 «Про врегулювання відносин оренди комунального майна на території приєднаних громад» від 17.02.2022 Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку уповноважено виступати стороною «орендодавець» у договорах оренди нежитлових приміщень, які належали до комунальної власності Брюховицької, Винниківської, Грибовицької, Грядівської, Дублянської, Зашківської, Лисиничівської, Малехівської, Рудненської, Рясне-Руської територіальних громад, що увійшли до складу Львівської міської територіальної громади.

Позивач звернувся до Господарського суду Львівської області з позовними вимогами до ПП Майбороди Олександра Миколайовича, ідентифікаційний код НОМЕР_1 (сторона договору №1 від 01.01.2019 року).

Відповідно до ч. ст. 113 Господарського кодексу України, приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Приватним є також підприємство, що діє на основі приватної власності суб`єкта господарювання - юридичної особи.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом зареєстрована фізична особа-підприємець Майборода Олександр Миколайович.

На виконання ухвали суду від 30.10.2023 року позивач повідомив про те, що жодних дій, які б свідчили про припинення здійснення підприємницької діяльності Майбородою О.М. не було здійснено, не змінювався ідентифікаційний код (який збігається з договором №1 від 01.01.2019 року та тим, що зазначений у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), то всі права та обов`язки відповідача залишаються в силі для нього та перед усіма іншими суб`єктами.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності (ст. 2 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Саме у господарських відносинах фізичні особи-підприємці приймають участь перш за все як підприємці, а не як фізичні особи, та лише на підставі їх реєстрації і внесення відомостей про них до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців.

Враховуючи наведене, відповідачем у справі є - фізична особа-підприємець Майборода Олександр Миколайович.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності (ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що об`єктом оренди можуть бути, безпосередньо, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Особливості найму (оренди) державного і комунального майна встановлюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Зважаючи на це, на спірні правовідносини поширюються положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Пунктом 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що оренда - речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України, строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частино 2 статті 291 Господарського кодексу України визначені підстави припинення договору оренди, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.09.2023 у справі №914/3034/22, яке набрало законної сили, встановлено, що відповідно до пункту 8.1. договору, термін його дії визначений з 01.01.2019 року до 01.01.2022 року.

Зазначеним рішенням судом було встановлено: «…спірний Договір оренди нерухомого майна №1 від 01.01.2019 було укладено вперше, додатковими угодами не продовжувався.». Безпосередньо, рішенням Господарського суду Львівської області від 05.09.2023 року у справі №914/3034/22 містить встановлені обставини, а саме: «…ФОП Майборода О.М. (орендар) звернувся до відповідача (орендодавця) із заявою про продовження договору оренди - 25.11.2021, тобто після спливу встановленого Законом №157-ІХ строку (до 01.10.2021). Неминучим наслідком таких дій позивача за імперативним приписом чинного законодавства є обов`язок відповідача (орендодавця) повідомити орендаря про те, що договір оренди підлягає припиненню на підставі закінчення строку, на який його було укладено. Отже, договір оренди нерухомого майна №1 від 01.01.2019, є таким, що припинився 01.01.2022 на підставі закінчення строку, на який його було укладено. При цьому недотримання позивачем за первісним позовом строків повідомлення ФОП Майборода О.М. про припинення договору після отримання від нього заяви не можуть змінювати передбачених законодавством наслідків несвоєчасного звернення орендаря з такою заявою.».

Відповідно до п.8.6. чинність цього договору припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Одночасно, рішенням суду від 05.09.2023 року у справі №914/3034/22 зазначено про те, що «…після припинення договору оренди об`єкт оренди відповідач позивачу не повернув. Враховуючи встановлену судом обставину припинення договору внаслідок закінчення строку, на який його було укладено та з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів виконання ФОП Майборода О.М. своїх зобов`язань за договором щодо повернення орендованого майна, суд вважає, що відповідач за первісним позовом продовжує використовувати об`єкт оренди без достатніх правових підстав, порушуючи право власника майна володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги про зобов`язання ФОП Майборода О.М. повернути об`єкт оренди, шляхом виселення з нежитлових приміщень, площею 217,7 кв. м., яке розміщене за адресою: м. Дубляни, вул. Шевченка,23а є обґрунтованими та підлягають задоволенню.».

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені (п. 47 постанови Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №761/29966/16-ц).

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначені підстави припинення договору оренди, зокрема, у разі закінчення строку, на який його укладено.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Сторони погодили, що відповідно до п. 4.7. договору, орендар зобов`язується у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві орендоване майно (в місячний термін) у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється (ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 2.5. договору, майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Зважаючи на те, що договір оренди №1 від 01.01.2019 року припинився 01.01.2022 року, відповідач був зобов`язаний повернути позивачу об`єкт оренди у строк до 01.02.2022 (включно). Проте, всупереч наведеному, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ФОП Майборода О.М. повернув нежитлові приміщення, площею 217,7 кв. м., які розміщені за адресою: м. Дубляни, вул. Шевченка,23а за актом приймання-передачі 21.09.2023 року.

З огляду на наведене, суд приходить до переконання про те, що припинення договору оренди свідчить про відсутність в орендаря правових підстав для подальшого користування об`єктом оренди.

Предметом позову у справі №914/3197/23 є, зокрема матеріально-правова вимога майнового характеру про стягнення з відповідача неустойки за договором оренди №1 від 01.01.20219 року у розмірі 499864,49 грн, яка виникла у відповідача за період з 18.06.2022 по дату повернення об`єкта оренди - 21.09.2023.

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, повідомляє суду про те, що між позивачем та відповідачем відсутня заборгованість щодо орендної плати за користування нежитловим приміщенням загальною площею 217,7 кв. м., що розташоване за адресою: м. Дубляни, вул. Шевченка, 23а. На підтвердження своїх доводів та маркувань, ФОП Майборода О.М. долучає до матеріалів справи копію акта звірки взаєморозрахунків станом на 01.10.2023 рік між ПП Майборода О.М. та УКВ ДЕР ЛМР по договору №1 від 01.01.2019 року за адресою об`єкта: м. Дубляни, вул. Шевченка, 23а площею 217,7 кв.м. Такий акт підписаний в односторонньому порядку зі сторони відповідача. Зазначений акт був скерований на адресу позивача 17.10.2023 цінним листом з описом вкладення. 18.10.2023 позивач за довіреністю отримав акт від відповідача. Докази надіслання містяться у матеріалах справи.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.

Умови, порядок, розміри та строки внесення орендних платежів передбачено сторонами у розділі 3 договору «Орендна плата».

Зокрема, пунктом 3.6. договору передбачено, що орендна плата нараховується орендарю, починаючи з дати підписання акту приймання-передачі. Останнім днем нарахування та сплати орендної плати є дата підписання сторонами акту приймання-передачі при поверненні майна орендодавцеві або дата примусового виселення орендаря.

Враховуючи, що датою підписання акта приймання-передачі повернення орендованого майна є 21.09.2023 року, позивач мав право здійснювати нарахування орендної плати з 01.01.2019 року (дата підписання сторонами акта приймання-передачі приміщення за договором оренди №1 від 01.01.2019 року) по 21.09.2023 рік.

Відповідно до п. 3.9. договору у відповідача виник обов`язок сплачувати орендну плату безпосередньо у разі припинення договору оренди до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно (21.09.2023). Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції орендарю.

Відповідно до п. 3.2. договору оренда сплачується орендарем незалежно від наслідків його господарської діяльності щомісячно до 25-го числа поточного місяця на рахунок орендодавця.

Пунктом 4.2. договору оренди визначено обов`язок орендаря сплачувати оренду плату та забезпечувати ведення в орендованому приміщенні господарської діяльності за цільовим призначенням.

З довідки УКВ ДЕР ЛМР від 10.10.2023 №4-2302-13658 судом вбачається та позивачем не заперечується, що відповідач сплачував орендну плату за користування нежитловим приміщенням, однак така сплата здійснювалась без урахування неустойки за несвоєчасне повернення об`єкта оренди (санкцій орендаря). Такі умови визначені п.3.9. договору. Суд вважає за доцільне зазначити, що предметом позову у справі №914/3197/23 є стягнення неустойки за несвоєчасне повернення об`єкта оренди, а не стягнення орендної плати за договором. З огляду на наведене, доводи відповідача про відсутність заборгованості з орендної плати не беруться судом до уваги.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін (ст. 526 Цивільного кодексу України).

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (п. 6.1. договору).

Після припинення договору оренди №1 від 01.01.2019 року у позивача виникло право вимагати, а у відповідача обов`язок повернути орендоване приміщення. Так, пунктом 4.7. договору передбачено, що орендар зобов`язується у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві орендоване майно (в місячний термін) у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не дотримався свого обов`язку щодо своєчасного повернення об`єкта оренди та продовжував ним користуватися навіть після припинення договору оренди №1 від 01.01.2019 року.

Суд враховує, що відповідач у строк, встановлений п. 4.7. договору не повернув позивачу об`єкт оренди, що свідчить про правомірність звернення позивача до суду із цим позовом про стягнення неустойки у розмірі 499864,49 грн, яка нарахована за період з 18.06.2022 по 21.09.2023.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Щодо доводів відповідача про те, що він був належним чином не обізнаний про те, кому необхідно повернути об`єкт оренди, суд зазначає наступне.

Сторони пунктом 2.3. договору погодили, що у разі припинення цього договору майно повертається орендарем орендодавцеві. Орендар повертає майно орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю за цим договором (п. 2.4. договору). Згідно з п. 2.5. договору, майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Згідно з акта приймання-передачі приміщення від 01.01.2019 року орендодавцем є Дублянька міська рада. З огляду на те, що Дублянська міська рада припинена (17.06.2022 року) стороною орендодавця у договорах оренди нежитлових приміщень, які належать до комунальної власності є позивач (ухвала ЛМР №2002 від 17.02.2022 року). Рішенням суду від 05.09.2023 року у справі №914/3034/22 зобов`язано відповідача повернути позивачу об`єкт оренди.

Таким чином, суд приходить до переконання, про що відповідач був належним чином обізнаний про порядок повернення об`єкта оренди згідно з п. 2.4. договору, а матеріалами справи не підтверджено факт звернення відповідача до позивача та/або інших державних органів із завою (заявами) про роз`яснення порядку повернення орендованого нежитлового приміщення загальною площею 217,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дубляни, вул. Шевченка, 23а.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, строк закінчується в останній день цього місяця (ч. 3 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи зміст пунктів 3.9, 6.1 договору та відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, суд приходить до переконання, що нарахування неустойки у розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди можливе за заявлений позивачем період з 18.06.2022 по 21.09.2023 рік за час прострочення обов`язку щодо повернення об`єкта оренди, який розпочинає свій перебіг з наступного дня, після спливу строку встановленого п. 4.7. договору, тобто із 02.02.2022 року.

Таким чином, безпідставне користування відповідачем нежитловим приміщенням, переданим в оренду згідно із припиненим 01.01.2022 року договором, здійснювалось у період з 02.02.2022 по 21.09.2023.

Вказане дає підстави для висновку про те, що нарахування позивачем неустойки за період з 18.06.2022 по 21.09.2023 (включно) є обґрунтованим та підставним, а тому суд погоджується з позивачем про доцільність нарахування та звернення до суду з позовною вимогою про стягнення неустойки за вказаний період.

Крім цього, судом встановлено, що позивач здійснює нарахування неустойки з урахуванням податку на додатну вартість.

У своїй постанові від 20.11.2020 у справі №916/1319/19 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, залишаючи без змін оскаржувані у справі судові рішення, дійшов висновків про те, що Податковим Кодексом України, як спеціальним нормативним актом, що визначає будь-які питання щодо оподаткування, елементи податку, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування, не передбачено включення до бази оподаткування податком на додану вартість будь-яких заходів юридичної відповідальності за порушення господарських зобов`язань юридичною особою, а навпаки, прямо зазначено про те, що до складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені). При цьому, для цілей оподаткування законодавцем не передбачено виключень щодо спеціальної неустойки, передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України.

При цьому Верховний Суд, розглядаючи справу №916/1319/19, зазначив, що, виходячи з аналізу ч. 2 ст. 785 ЦК України, неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення, враховуючи природу її виникнення, не генерує додану вартість, оскільки не є товаром або послугою, її виникнення не пов`язане з впливом дій виробника/надавача послуг, розмір такої неустойки не залежить від вартості використаних продавцем/надавачем послуг сировини, інших товарів та додаткових послуг. Неустойка, нарахована на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України є спеціальною санкцією за порушення законодавства, вона не може бути об`єктом оподаткування податком на додану вартість в силу своєї правової природи як міри відповідальності.

Тому Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що при розрахунку розміру неустойки згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України за неповернення майна з оренди після припинення дії договору найму до її складу не включається податок на додану вартість, який мав би сплачуватися орендарем орендодавцю у випадку правомірного користування майном.

Такі ж правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №904/4472/20.

Беручи до уваги викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення неустойки підлягають частковому задоволенню із виключенням із розрахунку позивача сум ПДВ.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 416553,72 грн неустойки.

Одночасно, суд вважає за потрібне зазначити щодо клопотання відповідача про відкладення розгляду справи (вх.№9741/24 від 09.04.2024).

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи, що відповідач не позбавлений права надавати повноваження на представництво своїх інтересів будь-якій кількості осіб та будь-якому іншому представникові, а не з`явлення у судове засіданні відповідача та не забезпечення явки представника учасника справи, що був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду такої у судовому засіданні.

З огляду на те, що судом належним чином було повідомлено відповідача про дату, час і місце судового засідання для розгляду справи по суті, що відкладено судом на 10.04.2024 року, про що у матеріалах справи свідчить розписка від 13.03.2024 та протокол судового засідання від 13.03.2024 року, суд не вбачав підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та здійснив розгляд справи №914/3197/23 по суті 10.04.2024 з прийняттям відповідного рішення.

Частина перша статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначає, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Приписами статті 14 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як встановлено ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини другої статті 74 Господарського кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Одночасно статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» суд нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Суд враховує позицію ЄСПЛ (справи «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»), де зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не долучено належних та допустимих доказів, заперечень, які б спростували доводи позивача.

На підставі наданих суду доказів, аналізуючи усі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Як передбачено п. 2 ч. 5 ст.238 Господарського процесуального кодексу України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

За звернення до суду з позовною заявою майнового характеру позивачем сплачено судовий збір у розмірі 7497,97 грн, що підтверджується долученою до матеріалів справи платіжною інструкцією №2653 від 18.10.2023.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, з огляду на те, що судом задоволено позовні вимоги частково, з відповідача підлягає до стягнення 6248,30 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 12, 13, 20, 73,74,76-80, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Майбороди Олександра Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, Львівська область, місто Львів, площа Галицька, будинок 15; ідентифікаційний код 25558625) неустойку за договором оренди №1 від 01.01.2019 у розмірі 416553,72 грн та 6248,30 грн витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

3. У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.04.2024.

Суддя Гоменюк З.П.