ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" квітня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/5749/23

За позовом: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, буд.1, код ЄДРПОУ - 26302595, електронна адреса: )

За участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Одеса» (65036, Одеська обл., м. Одеса, Аеропорт Ца (Цивільної Авіації), , електронна адреса: )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний аеропорт "ОДЕСА" (65054, м. Одеса, вул. Центральний аеропорт, буд. 2, код ЄДРПОУ - 37947040)

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Корчевський М.Ю.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Департамент комунальної власності Одеської міської ради, звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Міжнародний аеропорт "ОДЕСА" про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 29 035 грн 79 коп. за період з січня 2022р. по грудень 2023р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.01.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та залучено до участі у справі як третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Комунальне підприємство (далі - КП) «Міжнародний аеропорт Одеса». Розгляд справи ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Позивач - Департамент комунальної власності Одеської міської ради, підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Третя особа - КП «Міжнародний аеропорт Одеса», письмові міркування щодо позову до суду не надала.

Відповідач - ТОВ "Міжнародний аеропорт "ОДЕСА" , надав до суду пояснення, що надійшли 30.01.2024р. Письмового відзиву на позовну заяву відповідач до суду не надав.

Ухвалу суду про відкриття провадження у справі судом було направлено до електронного кабінету відповідачу та документ доставлено 02.01.2024р.

У відповідності до ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд вважає за необхідне також зауважити, що ч. 4 ст.11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність справи, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо (пункт 124 рішення у справі «Kudla v. Poland» заява №30210/96, пункт 30 рішення у справі «Vernillo v. France» заява №11889/85, пункт 45 рішення у справі «Frydlender v. France» заява №30979/96, пункт 43 рішення у справі «Wierciszewska v. Poland» заява №41431/98, пункт 23 рішення в справі «Capuano v. Italy» заява №9381/81 та ін.).

Зокрема, у пункті 45 рішення у справі Frydlender v. France (заява №30979/96) ЄСПЛ зробив висновок, згідно з яким «Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків.

У ГПК України своєчасність розгляду справи означає дотримання встановлених процесуальним законом строків або дотримання «розумного строку», під яким розуміється встановлений судом строк, який передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Таким чином, у процесуальному законодавстві поняття «розумний строк» та «своєчасний розгляд» застосовуються у тотожному значенні, зокрема, у розумінні найкоротшого із строків, протягом якого можливо розглянути справу, повно та всебічно дослідити подані сторонами докази, прийняти законне та обґрунтоване рішення. Поняття «розумний строк» вживається не лише у відношенні до дій, що здійснюються судом (розгляд справи, врегулювання спору за участю судді), але й також для учасників справи.

При цьому, вимогу стосовно розумності строку розгляду справи не можна ототожнити з вимогою швидкості розгляду справи, адже поспішний розгляд справи призведе до його поверховості, що не відповідатиме меті запровадження поняття «розумний строк».

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що у даному випадку справу було розглянуто у розумні строки.

Позивач по справі зазначає, що між ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» (Орендар) та Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (Орендодавець) укладено Договір оренди №787/19 від 18.09.2019р., відповідно п.1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлову будівлю ВОХОР, загальною площею 503,9 кв.м., яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Центральний аеропорт, 2-А/2, (балансоутримувач: КП «Міжнародний аеропорт Одеса»).

Пунктом 1.3 Договору оренди термін дії договору сторонами встановлено з 18.09.2019р. по 18.08.2022р.

Позивач зазначає, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою відноситься до договорів оренди комунального майна, а майно, яке виступає предметом Договору, належить до комунальної власності. Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та інших нормативно-правових актів в сфері оренди комунального майна.

Відповідно до п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України №634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених ст. 19 Закону. Норма щодо продовження договору, встановлена цим пунктом, не застосовується до договорів, щодо яких рішення про їх продовження прийнято на аукціоні і аукціон оголошено до дати набрання чинності цією постановою. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.

Позивач зазначає, що після настання дати закінчення дії Договору (29.02.2022р.) відповідач не повернув об`єкт оренди Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, що стало підставою вважати Договір оренди продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану на підставі п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України №634.

Позивач також зазначає, що Положенням про Департамент комунальної власності Одеської міської ради, затвердженим рішенням Одеської міської ради від 17.03.2021р. № 137-VІІІ, визначено, що Департамент є виконавчим органом Одеської міської ради, основними функціями та завданнями якого є реалізація місцевої політики у сфері управління комунальною власністю , та відповідно до п.п. «п» п. 2.4. якого Департамент комунальної власності Одеської міської ради наділено правом на здійснення претензійно-позовної роботи з питань, пов`язаних з реалізацією повноважень у сфері управління об`єктами комунальної власності.

Також, позивач зазначає, що відповідно до п. 2.1. Договору оренди орендна плата визначається на підставі ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», методики розрахунку орендної плати за майно комунальної власності територіальної власності територіальної громади м. Одеси від 30.01.2029р.; рішень Одеської міської ради та виконкому Одеської міської ради.

Пунктом 2.2. Договору оренди встановлено, що за орендоване приміщення Орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату, що становить за перший, після підписання договору оренди, місяць 49 701 грн 45 коп. (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції) та є базовою орендною платою за місяць. Розмір орендної плати за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України. Податок на додану вартість розраховується відповідно до вимог чинного законодавства. Орендар перераховує орендну плату, у встановленому даним договором розмірі, з урахуванням індексу інфляції та ПДВ, на рахунки Орендодавця та Балансоутримувача. Розподіл щомісячної суми орендної плати та перерахування її на картковий рахунок Балансоутримувача та Орендодавця проводиться орендарем у порядку, визначеному рішенням Одеської міської ради про бюджет міста на відповідний рік.

Згідно 2.4. Договору оренди передбачено, що орендар зобов`язаний вносити орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності.

Отже, як зазначає позивач, згідно п. 2.2 та 2.4. Договору, ст. 762 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» зобов`язане сплачувати встановлену орендну плату своєчасно та у повному обсязі.

Проте, ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» продовжує не виконувати вказані вимоги, не сплачує орендну плату і станом на 19.12.2023р. має заборгованість за Договором оренди у розмірі 58 071 грн 83 коп., з яких сума заборгованості перед Департаментом комунальної власності Одеської міської ради складає 29 036 грн 04 коп. та 29 035 грн 79 коп. перед балансоутримувачем об`єкта оренди.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Позивач зазначає, що до теперішнього часу ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» не сплачено заборгованість з орендної плати, у зв`язку із чим Департамент комунальної власності Одеської міської ради вимушений звертатися до суду із вимогами про стягнення заборгованості в судовому порядку.

Позивач додатково зазначає, що на виконання п.2 рішенням Одеської міської ради від 29.06.2022р. №969-VIII «Про орендну плату за використанням комунального майна територіальної громади м. Одеси у період дії воєнного стану» та на підставі наказу Департаменту від 16.09.2022р. №781 ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» звільнено від сплати орендної плати на період дії воєнного стану та протягом 30 календарних днів після його припинення чи скасування, у встановленому чинним законодавством порядку.

Позивач також зазначає, що КП «Міжнародний аеропорт Одеса» є балансоутримувачем нежитлової будівлі ВОХОР, загальною площею 503,9 кв.м., яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Центральний аеропорт, 2-А/2, що вбачається з Договору оренди.

Пунктом 24 рішення Одеської міської ради №1012-VIII від 30.11.2022р. «Про бюджет Одеської міської територіальної громади на 2023 рік» (зі змінами) установлено, що в разі, коли орендодавцями нерухомого майна є комунальні підприємства, включаючи комунальні некомерційні підприємства охорони здоров`я, засновником яких виступає Одеська міська рада, кошти за оренду майна, сумарна площа якого на одне комунальне підприємство не перевищує 200 кв.м, є джерелом доходів відповідних комунальних підприємств та використовуються на поповнення власних обігових коштів.

Кошти за оренду майна, яке знаходиться на балансі бюджетних установ, організацій, сумарна площа якого на одну установу, організацію не перевищує 200 кв.м, є джерелом власних надходжень відповідних бюджетних установ, організацій. Установити, що в разі, коли сумарна площа нерухомого майна, яке передається в оренду, перевищує 200 кв.м, договори оренди укладаються Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та орендні платежі розподіляються орендарем у наступному порядку:

Підпунктом 2 п. 24 зазначеного рішення встановлено, що у разі, якщо балансоутримувачем є Комунальне підприємство «Міжнародний аеропорт Одеса» (орендодавець - Департамент комунальної власності Одеської міської ради):

- 50 відсотків коштів, включаючи податок на додану вартість, які є джерелом доходів комунального підприємства та використовуються на поповнення власних обігових коштів, орендар перераховує на рахунок Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Одеса»;

- 50 відсотків, включаючи податок на додану вартість, перераховуються орендарем на рахунок Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, відкритий у Державній казначейській службі України у місті Києві, в порядку, визначеному пунктом 23 цього рішення.

Таким чином позивач вважає, що наявні підстави для стягнення з ТОВ "Міжнародний аеропорт "Одеса" заборгованості з орендної плати у розмірі 29 035 грн 79 коп. за період з січня 2022р. по грудень 2023р.

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Комунальне підприємство «Міжнародний аеропорт Одеса», своїх міркувань щодо позову до суду не надавала.

Відповідач - ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» , відзив на позовну заяву до суду не надав. У поясненнях, що надійшли до суду 30.01.2024р., відповідач зазначив, що 22.10.2024р. звернувся до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради з пропозицією щодо укладання мирової угоди. Але, станом на дату ухваленням судом рішення у справі №916/5749/23 мирової угоди до суду не надходило.

Розглянув матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до Положення про Департамент комунальної власності Одеської міської ради (далі - Департамент), затвердженого рішенням Одеської міської ради від 17.03.2021р. № 137-VIII. Департамент є виконавчим органом Одеської міської ради, основними функціями та завданнями якого є реалізація місцевої політики у сфері управління комунальною власністю.

Пунктом 2.4. Положення на Департамент покладені функції, зокрема:

- здійснення повноважень орендодавця майна комунальної власності територіальної громади міста Одеси, а також контролю за повнотою та своєчасністю внесення орендної плати за договорами оренди цілісних майнових комплексів, нерухомого майна, будівель, приміщень, споруд комунальної форми власності;

- здійснення претензійно-позовної роботи з питань, пов`язаних з реалізацією повноважень у сфері управління об`єктами комунальної власності;

- здійснення інших повноважень, передбачених чинним законодавством України, актами державної влади та органів місцевого самоврядування у сфері управління об`єктами комунальної власності територіальної громади м. Одеси.

18 вересня 2019р. між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (Орендодавець) та ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» (Орендар) був укладений Договір оренди №787/19, відповідно п.1.1. Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлову будівлю ВОХОР, загальною площею 503.9 кв.м., яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Центральний аеропорт, 2-А/2, (балансоутримувач: КП «Міжнародний аеропорт Одеса»).

За приписами ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Стаття 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначає, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Отже, між сторонами за Договором оренди №787/19 склалися орендні правовідносини.

18 вересня 2019р. сторони склали акт приймання-передачі нежилого приміщення ВОХОР.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України обов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 цього ж Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 1.3 Договору оренди №787/19 термін дії договору сторонами встановлено з 18.09.2019р. по 18.08.2022р.

Відповідно до п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України №634 від 27.05.2022р. «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених ст. 19 Закону. Норма щодо продовження договору, встановлена цим пунктом, не застосовується до договорів, щодо яких рішення про їх продовження прийнято на аукціоні і аукціон оголошено до дати набрання чинності цією постановою. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.

Як вбачається з матеріалів справи, після настання дати закінчення дії Договору (29.02.2022р.) ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» не повернуло об`єкт оренди Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, що стало підставою вважати Договір оренди продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану на підставі п.5 Постанови Кабінету Міністрів України №634 .

За приписами ч.1 ст.286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності .

Згідно ч.ч.1, 4 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Відповідно до п. 2.1. Договору орендна плата визначається на підставі ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», методики розрахунку орендної плати за майно комунальної власності територіальної власності територіальної громади м. Одеси від 30.01.2019р.; рішень Одеської міської ради та виконкому Одеської міської ради.

За п. 2.2. Договору за орендоване приміщення Орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату, що становить за перший, після підписання договору оренди, місяць 49 701 грн 45 коп. (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції) та є базовою орендною платою за місяць. Розмір орендної плати за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України. Податок на додану вартість розраховується відповідно до вимог чинного законодавства. Орендар перераховує орендну плату, у встановленому даним договором розмірі, з урахуванням індексу інфляції та ПДВ, на рахунки Орендодавця та Балансоутримувача. Розподіл щомісячної суми орендної плати та перерахування її на картковий рахунок Балансоутримувача та Орендодавця проводиться орендарем у порядку, визначеному рішенням Одеської міської ради про бюджет міста на відповідний рік.

Пунктом 2.4. Договору передбачено, що Орендар зобов`язаний вносити орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності.

Судом також встановлено, що згідно п. 24 рішення Одеської міської ради №1012-VIII від 30.11.2022р. «Про бюджет Одеської міської територіальної громади на 2023 рік» (зі змінами) в разі, коли орендодавцями нерухомого майна є комунальні підприємства, включаючи комунальні некомерційні підприємства охорони здоров`я, засновником яких виступає Одеська міська рада, кошти за оренду майна, сумарна площа якого на одне комунальне підприємство не перевищує 200 кв.м, є джерелом доходів відповідних комунальних підприємств та використовуються на поповнення власних обігових коштів.

Кошти за оренду майна, яке знаходиться на балансі бюджетних установ, організацій, сумарна площа якого на одну установу, організацію не перевищує 200 кв.м, є джерелом власних надходжень відповідних бюджетних установ, організацій. Установити, що в разі, коли сумарна площа нерухомого майна, яке передається в оренду, перевищує 200 кв.м, договори оренди укладаються Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та орендні платежі розподіляються орендарем у наступному порядку:

Підпунктом 2 п. 24 зазначеного рішення також встановлено , що у разі, якщо балансоутримувачем є Комунальне підприємство «Міжнародний аеропорт Одеса» (орендодавець - Департамент комунальної власності Одеської міської ради):

- 50 відсотків коштів, включаючи податок на додану вартість, які є джерелом доходів комунального підприємства та використовуються на поповнення власних обігових коштів, орендар перераховує на рахунок Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Одеса»;

- 50 відсотків, включаючи податок на додану вартість, перераховуються орендарем на рахунок Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, відкритий у Державній казначейській службі України у місті Києві, в порядку, визначеному пунктом 23 цього рішення.

Згідно ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Отже, відповідач, зобов`язавшись щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів господарської діяльності, своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату за користування орендованим приміщенням, з урахуванням ПДВ та щомісячного індексу інфляції, повинен був виконати своє зобов`язання, але не виконав.

Статтею 526 Цивільного кодексу України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що відповідачем виконано не було.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За таких обставин, на думку суду, правомірною та обґрунтованою є вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за період з січня 2022р. по грудень 2023р. у розмірі 29 035 грн 79 коп.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі № 902/761/18, від 04.12.2019р. у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

До того ж, 17.10.2019р. набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву ст. 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідач доказів належного виконання Договору оренди №787/19 від 18.09.2019р. щодо сплати орендної плати до суду не надав.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст. ст. 123, 129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний аеропорт «ОДЕСА» про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 29 035 грн 79 коп. за період з січня 2022р. по грудень 2023р. - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний аеропорт «ОДЕСА» (65054, м. Одеса, вул. Центральний аеропорт, буд. 2, код ЄДРПОУ - 37947040) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, буд.1, код ЄДРПОУ - 26302595, електронна адреса: ) заборгованість з орендної плати в розмірі 29 035 грн 79 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 19 квітня 2024 р.

Суддя Н.В. Рога