ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року Справа № 902/1538/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Грязнов В.В. , Розізнана І.В.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю предстанвиків:

позивача - Комар О.Г.

відповідача - Парпальос В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГО ЛТД" на рішення Господарського суду Вінницької області від 08.02.2024 у справі №902/1538/23 (ухвалене суддею Матвійчук В.В., повний текст складений 16.02.2024)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНКІБУД"

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГО ЛТД"

про стягнення 1 056 742,48 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 08.02.2024 у справі №902/1538/23 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГО ЛТД" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНКІБУД" 1 029 070 грн 37 коп боргу; 14 294 грн 20 коп. 3% річних; 13 377 грн 91 коп. інфляційних втрат та 15 851 грн 14 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Вказане рішення мотивоване тим, що відповідачем не був виконаний обов`язок щодо оплати поставленого позивачем товару. Суд дійшов висновку, що чинне законодавство виключає можливість укладення між юридичними особами усного договору, а повважав про наявність Договору №21/20Б від 15.04.2011, та поставку товару, заборгованість за який є предметом позову у цій справі, в межах Договору №21/20Б від 15.04.2011. Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що за відсутності в матеріалах справи тексту Договору №21/20Б від 15.04.2011 встановити строк виконання зобов`язання по оплаті поставленого товару не видається за можливе. А тому місцевий господарський суд дійшов висновку, що зважаючи на дату отримання відповідачем вимоги позивача (15.06.2023) та встановлений у вимозі строк оплати (7 днів), виходячи з положень ст. 530 ЦК України, починаючи з 23.06.2023 заборгованість з оплати товару є простроченою.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕГО ЛТД" звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить повністю скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 08.02.2024 у справі №902/1538/23 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, які понесені у зв`язку із розглядом даної справи.

Крім того, скаржник заявив клопотання про проведення судової почеркознавчої експертиз документів.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає наступне:

- суд ухвалою від 21.12.2023 за вказаним позовом відкрив провадження у справі №902/1538/23 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 18.01.2024. Через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" 17.01.2024 надійшло клопотання представника відповідача адвоката Парпальос В.В. про відкладення підготовчого засідання на іншу дату з підстав зайнятості в іншому судовому процесі. Однак, при прийняті рішення судом першої інстанції про закриття підготовчого провадження та призначення справи №902/1538/23 до розгляду, судом не враховано права, які може реалізувати відповідач тільки на етапі підготовчого провадження, що є порушень норм процесуального права;

- місцевим господарським судом необґрунтовано відмовлено у клопотаннях про витребування доказів, клопотання про визнання поважними причини пропуску строку для заявлення клопотання про проведення почеркознавчої експертизи у справі, поновлення відповідного строку та призначення у справі судової почеркознавчої експертизи документів;

- відповідачем було виявлено, що надані позивачем видаткові накладні №954/1 від 28.10.2021 та №968/2 від 06.11.2021 не укладалися ТОВ "МЕГО ЛТД", не підписувалися уповноваженою особою товариства, їх примірники відсутні. Встановлення обставин не підписання уповноваженою особою ТОВ "МЕГО ЛТД" видаткових накладних №954/1 від 28.10.2021 та №968/2 від 06.11.2021 входить в предмет доказування, потребує спеціальних знань у відповідній сфері (іншій, ніж право), у зв`язку з чим вважає, що існує обґрунтована необхідність проведення судової почеркознавчої експертизи документів;

- щодо строків для заявлення питання про проведення судової експертизи, у клопотанні зазначалось, що відповідне клопотання не могло бути подане на стадії підготовчого провадження, оскільки про розгляд даної справи ТОВ "МЕГО ЛТД" стало відомо лише 17.01.2024 в результаті ознайомлення представником скаржника адвокатом Парпальос В.В. з інформацією про справу, наявну у відкритому доступі на веб-сайті "Судова влада України". Ухвалу про відкриття провадження у справі у паперовій формі ТОВ "МЕГО ЛТД" не отримувало;

- суд необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про залишення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНКІБУД" без розгляду;

- позивач додає видаткові накладні та платіжні доручення, в яких сторони посилаються на письмову форму Договору №21/20Б від 15.04.2024. Однак позивач умисно вводить суд в оману зазначаючи, що даний договір був укладений у усній формі;

- варто також зазначити, що судом було хибно встановлені обставини щодо досудового врегулювання спору 08.06.2023 ТОВ "ЕНКІБУД" засобами поштового зв`язку скеровано на адресу ТОВ "МЕГО ЛТД" лист-вимогу №23/06-1 від 06.06.2023, в якому ставило вимогу про сплату заборгованості в розмірі 1 029 070,37 грн протягом 7 (семи) днів моменту її отримання. Поштове відправлення з листом-вимогою повідомленням №23/06-1 від 06.06.2023 було вручено адресату 15.06.2023, що підтверджується трекінгом №826. Так позивачем направлено дане повідомлення на адресу, де не знаходиться відповідач, і відповідно відповідач не отримував дане повідомлення. В поштових відправленнях вказана адреса не місця знаходження відповідача.

19.03.2024 на адресу суду із Господарського суду Вінницької області надійшли матеріали справи №902/1538/23.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.03.2024 відкрите апеляційне провадження за апеляційною Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГО ЛТД" на рішення Господарського суду Вінницької області від 08.02.2024 у справі №902/1538/23. Розгляд апеляційної скарги призначений на 16.04.2024 об 10:30 год. Клопотання скаржника про призначення судової почеркознавчої експертизи документів призначено до розгляду в судовому засіданні ,тощо.

11.04.2024 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНКІБУД" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що апеляційна скарга безпідставна, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. Звертає увагу, що позивач очікує понести витрати на професійну правову допомогу у розмірі 12 500,00 грн в суді апеляційної інстанції.

До відзиву долучене клопотання про витребування доказів судом та заперечення проти клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи документів.

10.04.2024 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГО ЛТД" надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, зокрема, Договору №21/20Б поставки бітуму дорожнього та/або емульсії бітумної дорожньої від 15.04.2021.

12.04.2024 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНКІБУД" надійшло заперечення про долучення доказів до матеріалів справи.

16.04.2024 на адресу суду від ТОВ "ЕНКІБУД" надійшло додаткове обґрунтування клопотання про витребування доказів судом.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та клопотання про призначення судової почеркознавчої експертиз документів.

В судовому засіданні представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Щодо клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи колегія суддів зазначає наступне.

Обґрунтовуючи доводи клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи скаржник зазначає, що з метою підтвердження обґрунтованості вимог апеляційної скарги, враховуючи позбавлення судом першої інстанції можливості проведення судової експертизи за вмотивованим клопотанням відповідача, існує обґрунтована необхідність проведення судової почеркознавчої експертизи документів. Видаткові накладні №954/1 від 28.10.2021 та №968/2 від 06.11.2021 на яких, зокрема, ґрунтуються позовні вимоги, не укладалися ТОВ "МЕТО ЛТД", не підписувалися уповноваженою особою товариства. Примірники видаткових накладних у відповідача відсутні.

Судом встановлено, що відповідачем до суду першої інстанції подане клопотання №б/н від 08.02.2024 (вх. №01-34/1425/24 від 08.02.2024) про визнання поважними причини пропуску строку для заявлення клопотання про проведення почеркознавчої експертизи у справі, поновлення відповідного строку та призначення у справі судової почеркознавчої експертизи документів.

Однак, місцевий господарський суд повважав, що відсутні підстави для поновлення пропущеного строку на подання клопотання про призначення судової експертизи, а тому зазначене клопотання суд залишив без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Приписами ч. 1 ст. 118 ГПК України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи зі змісту наведеної норми, клопотання про поновлення строку повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку. При чому поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку подання клопотання про призначення судової експертизи відповідач зазначає, що таке клопотання не могло бути подано на стадії підготовчого провадження, оскільки про розгляд справи ТОВ "МЕГО ЛТД" стало відомо лише 17.01.2024 в результаті ознайомлення представником Парпальос В.В. з інформацією про справу, наявну у відкритому доступі на веб-сайті "Судова влада України". Ухвалу про відкриття провадження у справі у письмовій формі ТОВ "МЕГО ЛТД" не отримувало.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа, складеної відповідальним працівником Господарського суду Вінницької області, ухвала суду від 21.12.2024 доставлена до електронного кабінету ТОВ "МЕГО ЛТД" 21.12.2023 о 21:30.

Згідно з пунктом 2 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (ч. 6 ст. 242 ГПК України).

Таким чином, ухвала суду від 21.12.2023 вважається врученою ТОВ "МЕГО ЛТД" 22.12.2023, що спростовує доводи відповідача про необізнаність про розгляд справи.

Інших доводів на підтвердження поважності причин пропуску строку на звернення до суду з клопотанням про призначення судової експертизи відповідачем не наведено.

Місцевим господарським судом враховано, що з моменту отримання відповідачем ухвали суду від 21.12.2023 та подачі клопотання про призначення судової експертизи пройшов тривалий термін, проте ні відповідачем, ні представником відповідача жодним чином не повідомлялося суду про те, що він має намір звернутись з відповідним клопотанням до суду.

Водночас процесуальний закон також надає можливість особі подати докази поза межами встановленого законом або судом строку, але тільки за умови, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у зазначений строк з причин, що не залежали від неї.

При цьому необхідно враховувати, що чинний ГПК України спрямований на забезпечення своєчасності розгляду справ та правової визначеності, унеможливлення зловживання процесуальними правами та підвищення ефективності судочинства в цілому, з огляду на що встановлено точний порядок та присічні строки вчинення процесуальних дій, чіткі стадії судового процесу, розумні обмеження, в тому числі щодо подання доказів.

Відповідно до ст. 194 ГПК України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Саме тому всі процесуальні дії суду та учасників процесу повинні вчинятися своєчасно з тим, щоб під час підготовки справи до розгляду не залишилося невирішених питань, які можуть затримати розгляд справи по суті.

При цьому, суд зазначає, що причини, які б перешкоджали заявити про намір подати таке клопотання на стадії підготовчого провадження, відповідачем не наведено взагалі.

Отже, відсутні підстави для поновлення пропущеного строку на подання клопотання про призначення судової експертизи, а тому зазначене клопотання суд першої інстанції обґрунтовано залишив без розгляду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно з новою редакцією частини п`ятої статті 6 ГПК України, яку введено в дію 18.10.2023 відповідно до Закону України № 3200-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами", суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Враховуючи приписи пункту 2 частини 6 статті 242 ГПК України, ухвала суду від 21.12.2023 вважається врученою ТОВ "МЕГО ЛТД" 22.12.2023, що і було встановлено місцевим господарським судом.

Крім того, колегія суддів зазначає, що статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" передбачено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Частиною першою статті 99 ГПК України встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, який відповідно до частини третьої статті 2 ГПК України належить до фундаментальних засад господарського судочинства, передбачає, що у разі спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Домбо Бехеер проти Нідерландів" від 27.10.1993).

Беручи до уваги, що відповідно до довідки про доставку електронного листа, ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі від 21.12.2024 доставлена до електронного кабінету ТОВ "МЕГО ЛТД" 21.12.2023 о 21:30, та не подання до суду першої інстанції у встановлені строки клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, враховуючи принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення клопотання скаржника про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Щодо клопотання скаржника про долучення доказів до матеріалів справи, зокрема, Договору №21/20Б поставки бітуму дорожнього та/або емульсії бітумної від 15.04.2021, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Зважаючи, що відповідач отримав ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі від 21.12.2023 о 21:30 год. в електронному вигляді з використанням сервісу "Електронний суд", колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено об`єктивну неможливість подання відповідних доказів до суду першої інстанції, а тому суд не приймає до розгляду відповідні докази, які подані разом скаржником до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів зазначає наступне щодо клопотання позивача про витребування доказів судом апеляційної інстанції, а саме витребувати у Головного управління Держаної податкової служби у Вінницькій області відомості стосовно віднесення/не віднесення/часткового віднесення ТОВ "Мего ЛТД" до обсягу податкового кредиту по ПДВ сум ПДВ по поставках, які неведені у таблиці 1, та зазначити в яких обсягах ТОВ "Мего ЛТД" здійснило віднесення обсягу податкового кредиту по ПДВ сум ПДВ по поставках, наведених у таблиці 1. Вказана інформація згідно адвокатського запиту від 10.04.2024 витребувана у Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області.

В силу ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною 3 ст. 80 ГПК України визначено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 ГПК України у клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

При цьому, згідно з частиною другою статті 80 ГПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини 4, 5 цієї статті).

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити, зокрема, перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

У відповідності до п. 2 ст. 164 ГПК України при поданні позовної заяви позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та у відповідності до п. 3 ст. 164 ГПК України у разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Згідно з приписами частини третьої статті 269 ГПК докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2020 у справі №904/2104/19.

Однак, така обставина (тобто відсутність доказів як таких на момент розгляду спору судом першої інстанції) взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Подібні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №913/632/17, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 19.10.2021 у справі №903/533/21, постанові Об`єднаної палати касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.09.2022 у справі №913/703/20.

16.04.2024 на адресу суду від позивача надійшло додаткове обґрунтування клопотання про витребування доказів, до якого долучено лист Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області від 15.04.2024 на адвокатський запит Комара О.Г. від 10.04.2024. Згідно вказаного листа, інформацію у наведеному запиті стосовно третьої особи ТОВ "МЕГО ЛТД", що не є клієнтом, якому надається правова допомога, з урахуванням приписів законодавчих норм прямої дії, щодо вчинення дій посадовими особами виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, встановлений Конституцією та законами України, Головне управління ДПС у Вінницькій області позбавлене правових підстав для надання запитуваної інформації.

Враховуючи, що адвокатський запит датований 10.04.2024, а лист Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області 15.04.2024, ніж ухвалене оскаржуване рішення, то судова колегія дійшла висновку, що на момент подання позовної заяви та ухвалення оскаржуваного рішення, вказаних доказів не існувало, тобто вказане виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції вказаних додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України.

Крім того, відомості стосовно віднесення/не віднесення/часткового віднесення ТОВ "Мего ЛТД" до обсягу податкового кредиту по ПДВ сум ПДВ по поставках не розглядалися та досліджувалися судом першої інстанції. А тому у разі надання їх податковим органом, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати таким доказам оцінку.

Щодо клопотання відповідача у суді першої інстанції про витребування доказів, відповідач просить витребувати у позивача оригінали видаткових накладних №954/1 від 28.10.2021 та № 968/2 від 06.11.2021.

В силу ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною 3 ст. 80 ГПК України визначено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 ГПК України у клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Судом встановлено, що звертаючись до суду 08.02.2024 з клопотанням про витребування доказів, відповідачем пропущено визначені процесуальним законом строки на подання клопотання. Про поновлення пропущеного строку останній не клопоче, зі змісту поданого клопотання не вбачається, що відповідачем вживалися будь-які заходи для самостійного отримання запитуваних документів.

Згідно ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктом 5.26 Національного стандарту України "ДСТУ 4163:2020", який прийнято з наданням чинності з 01 вересня 2021 року наказом від 01.07.2020 № 144 Державного підприємства "Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості" "Про прийняття та скасування національних стандартів", відповідно до якого відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів "Згідно з оригіналом" (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.

З матеріалів справи вбачається, що подані позивачем до матеріалів справи документальні докази, в тому рахунку запитувані відповідачем видаткові накладні, у належним чином засвідчених копіях.

Враховуючи, що витребування оригіналу письмового доказу, долученого до матеріалів справи у копії, є правом суду, а долучені позивачем до матеріалів справи копії є належної якості та засвідчені відповідно до вимог ДСТУ 4163:2020, їх відповідність оригіналам не ставиться під сумнів судом, а відповідачем не наведено жодних обставин чи доказів, які б вказували на недостовірність наданих позивачем документів, а тому у задоволенні клопотання відповідача про витребування у позивача оригіналів видаткових накладених місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив.

Колегія суддів зазначає наступне щодо заяви відповідача №б/н від 08.02.2024 (вх. № 01-34/1429/24 від 08.02.2024) про залишення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНКІБУД" без розгляду.

Обґрунтовуючи подану заяву відповідач посилається на те, що позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНКІБУД" підписана особою, яка не мала права ї підписувати.

Згідно з ч. 2 ст. 162 ГПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 58 ГПК України).

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

У даному випадку позов, поданий від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНКІБУД", підписаний заступником директора Добрик Тетяною Миколаївною.

З відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Добрик Тетяна Миколаївна наділена правом вчиняти дії від імені юридичної особи, в тому числі підписувати договори тощо, підписувати документи для державної реєстрації від імені юридичної особи.

Поряд з цим, відповідно до пункту 10 розділу 7 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНКІБУД", у разі наявності зайнятої посади заступника директора Товариства, останній має всі права та виконує всі обов`язки, а також здійснює всі повноваження директора Товариства відповідно до цього Статуту без довіреності.

Наказом №2-К від 28.04.2023 Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНКІБУД" Добрик Тетяну Миколаївну переведено з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНКІБУД" на посаду заступника директора з 29.04.2023.

З наведеного слідує, що ОСОБА_1 наділена правом звернення до суду з позовною заявою та відповідно правом її підпису, що було з`ясовано судом на стадії відкриття провадження в даній справі.

Таким чином, місцевий господарський суд обґрунтовано повважав, що відсутні підстави для залишення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНКІБУД" без розгляду, що є наслідком відмови в задоволенні заяви відповідача №б/н від 08.02.2024 (вх. № 01-34/1429/24 від 08.02.2024).

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду, зазначає наступне.

Судом встановлено, що у період з 27.04.2021 до 06.11.2021 ТОВ "ЕНКІБУД" поставило, а ТОВ "МЕГО ЛТД" прийняло товару на загальну суму 6 090 211,40 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними:

- видаткова накладна №308/2 від 27.04.2021 а суму 407 116,80 грн;

- видаткова накладна №312/1 від 30.04.2021 на суму 412 808,40 грн;

- видаткова накладна №331/1 від 30.04.2021 на суму 410 720,10 грн;

- видаткова накладна №349/3 від 08.05.2021 на суму 452 964,90 грн;

- видаткова накладна №352/2 від 10.05.2021 на суму 403 260,00 грн;

- видаткова накладна №360/1 від 11.05.2021 на суму 409 860,00 грн;

- видаткова накладна №380/1 від 16.05.2021 на суму 430 174,80 грн;

- видаткова накладна №400/3 від 21.05.2021 на суму 414 504,00 грн;

- видаткова накладна №401/3 від 21.05.2021 на суму 412 944,00 грн;

- видаткова накладна №411/1 від 23.05.2021 на суму 426 048,00 грн;

- видаткова накладна №428/2 від 25.05.2021 на суму 416 304,00 грн;

- видаткова накладна №951/1 від 26.10.2021 на суму 501 098,40 грн;

- видаткова накладна №954/1 від 28.10.2021 на суму 501 508,80 грн;

- видаткова накладна №968/2 від 06.11.2021 на суму 490 899,20 грн.

Відповідачем частково оплачено поставлений товар на суму 5 061 141,03 грн, а саме:

- 13.08.2021 сплачено 418 950,00 грн з визначенням призначення платежу: "За бітум згідно рахунку №35 від 12.08.2021, у т.ч. ПДВ 20% - 69 825,00 грн";

- 01.09.2021 сплачено 418 950,00 грн з визначенням призначення платежу: "За бітум згідно рахунку №35 від 12.08.2021р., у т.ч. ПДВ 20% - 69 825,00 грн";

- 08.10.2021 сплачено 1 002 389,50 грн з визначенням призначення платежу: "За щебінь згідно договору №21/20Б від 15.04.2021, у т.ч. ПДВ 20% - 167 064,92 грн";

- 28.10.2021 сплачено 1 833 054,33 грн з визначенням призначення платежу: "За щебінь згідно дог. №21/20Б від 15.04.2021, у т.ч. ПДВ 20% - 305 509,05 грн";

- 29.10.2021 сплачено 501 508,80 грн з визначенням призначення платежу: "За бітум згідно дог. №21/20Б від 15.04.2021, зг. рах. № 50 від 28.10.2021, у т.ч. ПДВ 20% - 83 584,80 грн";

- 29.10.2021 сплачено 501 098,40 грн з визначенням призначення платежу: "За бітум згідно дог. №21/20Б від 15.04.2021, зг. рах. № 49 від 26.10.2021, у т.ч. ПДВ 20% - 83 516,40 грн";

- 12.11.2021 сплачено 385 190,00 грн з визначенням призначення платежу: "За бітум згідно дог. №21/20Б від 15.04.2021, у т.ч. ПДВ 20% - 64 198,33 грн".

З метою досудового врегулювання спору 08.06.2023 ТОВ "ЕНКІБУД" засобами поштового зв`язку скеровано на адресу ТОВ "МЕГО ЛТД" лист-вимогу №23/06-1 від 06.06.2023, в якому ставило вимогу про сплату заборгованості в розмірі 1 029 070,37 грн протягом 7 (семи) днів моменту її отримання.

Поштове відправлення з листом-вимогою повідомленням №23/06-1 від 06.06.2023 було вручено адресату 15.06.2023, що підтверджується трекінгом №826.

Проте, ні в зазначений строк, ні в подальшому, відповідачем не був виконаний обов`язок щодо оплати поставленого позивачем товару.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що на виконання усного договору №21/20Б від 15.04.2024 в період квітень-листопад 2021 року ТОВ "ЕНКІБУД" (позивач) поставлено ТОВ "МЕГО ЛТД" (відповідач) продукцію на загальну суму 6 090 211,40 грн. Тоді як відповідач здійснив оплату лише частини поставленої продукції на суму 5 061 141,03 грн. Решта вартості продукції останнім не оплачено, на вимогу про сплату заборгованості ніяким чином не відредаговано.

Наведені обставини стали підставою звернення з позовом до суду про примусове стягнення основного боргу, та компенсаційних витрат, визначених ст. 625 Цивільного кодексу України.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною другою статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Разом з тим, правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі (п.1 ч. 1 ст. 208 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір, відповідно до ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з положеннями статті 639 ЦК України договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно з частиною другою цієї статті, якщо для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Статтею 641 ЦК України унормовано, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

За змістом статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Враховуючи вищевикладені положення чинного законодавства суд доходить висновку, що правочини між суб`єктами господарювання належить вчиняти в письмовій формі, що втім не виключає можливості досягнення усної домовленості між сторонами з подальшим обов`язковими переданням відповідних письмових документів, які повинні підтверджувати факт укладання правочину між сторонами.

Таким чином, з урахуванням ч. 2 ст. 205 ЦК України, договір може вважатися здійсненим за умови вчинення сторонами таких дій, що засвідчують їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Судом встановлено, що позивач стверджує у позовній заяві, що поставка товару відповідачу відбувалась на підставі усного Договору. При цьому, у видаткових накладних, на підставі яких відбувалась поставка товару та в призначеннях платежу окремих платіжних документів є посилання на Договір №21/20Б від 15.04.2011.

Місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що чинне законодавство виключає можливість укладення між юридичними особами усного договору, а тому повважав про наявність Договору №21/20Б від 15.04.2011, та поставку товару, заборгованість за який є предметом позову у цій справі, в межах Договору №21/20Б від 15.04.2011.

Так, вищевказаний Договір є підставою для виникнення у сторін за цим Договором господарських зобов`язань відповідно до параграфу 1 глави 54 ЦК України, і згідно ст. 629 цього Кодексу є обов`язковим для виконання його сторонами.

Так, ч. 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В тому числі, реченням першим ч. 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За приписами частин третьої, восьмої статті 19 ГК України, обов`язком суб`єктів господарювання є ведення бухгалтерського обліку та подання фінансової звітності згідно із законодавством, що забезпечує здійснення державою контролю і нагляду за господарською діяльністю суб`єктів господарювання, а також за додержанням ними податкової дисципліни.

Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Згідно частини 2 статті 9 названого Закону неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку первинних документів передбачено "Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (далі - Положення № 88).

За змістом пункту 2.1. Положення № 88, в редакції, що діяла у період проведення спірних господарських операцій, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Згідно з пунктом 2.4 названого Положення первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, факт проведення господарської операції, а також достовірність відомостей про її обсяг та зміст, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Підписання покупцем видаткових накладних, які є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фіксує факт здійснення господарської операції та встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

При цьому строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими ч. 1 ст. 692 ЦК України.

Аналогічну позицію підтримує Верховний Суд у складі колегії об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №922/1467/19 від 15.05.2020.

Дослідивши подані позивачем первинні документи - видаткові накладні судом встановлено, що останні відповідають вимогам щодо оформлення та містять реквізити, що дозволяють суду ідентифікувати учасників господарських правовідносин.

Претензій щодо якості чи кількості отриманого товару матеріали справи не містять, а отже вказаний у видаткових накладних товар прийнятий відповідачем без зауважень, що свідчить про повноту та якість виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором, а тому товар вважається прийнятим без зауважень в повному обсязі.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов Договору №21/20Б від 15.04.2011, за зазначеними вище видатковими накладними поставлено відповідачу товар на загальну суму 6 090 211,40 грн.

Місцевим господарським судом враховано, що за відсутності в матеріалах справи тексту Договору №21/20Б від 15.04.2011 встановити строк виконання зобов`язання по оплаті поставленого товару не видається за можливе.

Відповідно до ч. 3 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За наявними матеріалами справи, відповідачем проведено оплату частини поставленого товару на суму 5 061 141,03 грн. При цьому, товар вартістю 1 029 070,37 грн залишено без оплати.

З метою досудового врегулювання спору 08.06.2023 ТОВ "ЕНКІБУД" засобами поштового зв`язку скеровано на адресу ТОВ "МЕГО ЛТД" лист-вимогу №23/06-1 від 06.06.2023, в якому ставило вимогу про сплату заборгованості в розмірі 1 029 070,37 грн протягом 7 (семи) днів моменту її отримання.

Поштове відправлення з листом-вимогою повідомленням №23/06-1 від 06.06.2023 було вручено адресату 15.06.2023, що підтверджується трекінгом №826.

Проте вимоги претензії відповідачем залишено без відповіді та виконання.

Скаржник зазначає, що лист-вимога направлена не за належною адресою відповідача.

Судом встановлено, лист-вимога повідомленням №23/06-1 від 06.06.2023 направлена на адресу ТОВ "МЕГО ЛТД" м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 13, кім. 214.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ТОВ "МЕГО ЛТД" м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 13, кім. 219.

Відповідно до пункту 9 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку" №270 від 05.03.2009 (далі - Правила, у редакції, на час виникнення спірних правовідносин), національний оператор поштового зв`язку забезпечує надання універсальних послуг поштового зв`язку на всій території України. До універсальних послуг поштового зв`язку належать послуги з пересилання поштових карток, листів, бандеролей, секограм - простих та рекомендованих та посилок без оголошеної цінності масою до 10 кілограмів.

Пунктом 94 Правил передбачено, що порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України Про поштовий зв`язок, цих Правил.

Прості та рекомендовані поштові відправлення, повідомлення про надходження поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичні друковані видання, адресовані юридичним особам, можуть доставлятися з використанням абонентських поштових скриньок, що встановлюються на перших поверхах приміщень чи інших доступних для цього місцях або у канцелярії, експедиції тощо, розміщені на перших поверхах приміщень, чи видаватися в приміщеннях об`єкта поштового зв`язку представникам юридичних осіб, уповноваженим на одержання пошти.

У разі вручення рекомендованих поштових відправлень, рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про надходження поштових відправлень з використанням абонентської поштової скриньки згідно з укладеним договором датою вручення вважається дата їх вкладення до скриньки.

Відправлення "EMS", адресовані юридичним особам, можуть видаватися їх представникам, уповноваженим на одержання пошти, у приміщенні адресата.

Відповідно до пункту 96 Правил реєстровані поштові відправлення (крім рекомендованих), адресовані юридичним особам, видаються їх представникам, уповноваженим на одержання пошти, в об`єкті поштового зв`язку на підставі довіреності, оформленої в установленому порядку. Копія довіреності, засвідчена в установленому порядку, зберігається в об`єкті поштового зв`язку.

Відповідно до абзацу 1 пункту 105 Правил одержання реєстрованого поштового відправлення, грошових коштів за поштовим переказом здійснюється за умови пред`явлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, визначених законодавством. У разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка. У разі отримання інших реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів одержувач заповнює відповідний бланк повідомлення: зазначає найменування, серію та номер пред`явленого документа, дату одержання та ставить свій підпис.

Оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх поштових відправлень, до яких, зокрема, належать рекомендовані листи (абзац 3 пункту 8 Правил).

Абзацами 25 та 26 пункту 2 Правил передбачено, що реєстроване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку; рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист (рекомендований лист), поштова картка, бандероль, відправлення для сліпих, дрібний пакет, мішок "M", які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення.

Згідно із абзацом 7 пункту 2 Правил вручення поштового відправлення, поштового переказу - виробнича операція, яка полягає у видачі поштового відправлення, виплаті коштів за поштовим переказом одержувачу.

У разі подання для пересилання, зокрема, реєстрованого поштового відправлення з повідомленням про його вручення відправник заповнює бланк повідомлення на свою поштову адресу або адресу особи, якій за його дорученням належить надіслати повідомлення після вручення поштового відправлення, поштового переказу (пункт 62 Правил).

Так само, порядок приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень визначає Порядок пересилання поштових відправлень (далі - Порядок), затверджений наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" №211 від 12.05.2006, дія якого, згідно з пунктом 1.2 поширюється на національного оператора поштового зв`язку, виконання функцій якого покладене на Українське державне підприємство поштового зв`язку "Укрпошта" (далі - УДППЗ "Укрпошта").

Положеннями порядку передбачено, зокрема, здійснення обробки та вручення вхідної письмової кореспонденції в доставних відділеннях поштового зв`язку, не оснащених та оснащених автоматизовним робочим місцем відділення зв`язку (пункти 3.1.6 та 3.1.7 відповідно).

Підпунктом 1.5 Порядку передбачено, що надання послуг поштового зв`язку здійснюють: а) об`єкти поштового зв`язку: поштамти, вузли поштового зв`язку (ВуПЗ), центри поштового зв`язку (ЦПЗ), відділення поштового зв`язку (ВПЗ), у тому числі пересувні відділення поштового зв`язку (ПВПЗ), пункти поштового зв`язку (ППЗ); б) листоноші під час доставки пошти; в) начальники відділень (оператори пунктів) поштового зв`язку під час обходу доставних дільниць при виконанні обов`язків листонош; г) позаштатні працівники поштового зв`язку за агентськими угодами.

Відповідно до підпункту 3.1.6.12 при надходженні на адресу юридичної особи великої кількості рекомендованих відправлень дозволяється вручати їх під розписку в реєстрі ф. 11, де зазначаються ті самі дані, що і при запису до книги ф. 8. В кінці реєстру підбивається підсумок усіх відправлень. Реєстр складається в двох (трьох) примірниках. В реєстрі зазначається прізвище працівника зв`язку, що його склав, або особистий номер.

При врученні письмової кореспонденції, адресованої юридичній особі, представник підприємства, організації чи установи, уповноважений на одержання пошти, одержуючи одночасно декілька рекомендованих поштових відправлень або повідомлень, записаних до книги ф. 8 (реєстру ф. 11), розписується із зазначенням літерами загальної кількості одержаних відправлень (повідомлень), своєї посади, прізвища і дати.

У разі доставки юридичній особі рекомендованих поштових відправлень, рекомендованих повідомлень про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повторних повідомлень про надходження поштових відправлень із використанням абонентської поштової скриньки (за згодою юридичної особи), зазначені поштові відправлення та повідомлення приписуються встановленим порядком до реєстру ф. 11 і вкладаються до скриньки разом із реєстром. Представник юридичної особи уповноважений на одержання пошти зазначає на реєстрі ф. 11 кількість відправлень, дату їх одержання, прізвище і ставить свій підпис. Оформлені одержувачем реєстри ф. 11 повертаються до об`єкта поштового зв`язку не пізніше наступного робочого дня. Датою вручення поштових відправлень вважається дата вкладення його до абонскриньки.

Підпунктом 3.1.6.13 встановлено, що у разі невручення при доставці рекомендованого поштового відправлення, листоноша залишає в абонентській поштовій скриньці адресата повідомлення ф. 22а (рис. 24). На зворотному боці конверта та у книзі ф. 8 робиться відмітка: "Повідомлення ф. 22а вкладено до а/с", - із зазначенням дати.

Згідно з підпунктом 3.3.4.7 Порядку, представники юридичної особи, уповноважені на одержання пошти, при одержанні групи посилок за декількома повідомленнями можуть зазначити дані про пред`явлений документ і довіреність на одному з повідомлень. На всіх інших повідомленнях уповноважений на одержання пошти розписується в одержанні посилки і зазначає дату одержання та номер довіреності.

Відповідно до підпункту 3.5.2.3 Порядку поштові відправлення з повідомленням про вручення вручаються адресатам відповідно до вимог п. 121 Правил надання послуг поштового зв`язку.

У разі вручення уповноваженому юридичної особи реєстрованого поштового відправлення з повідомленням про вручення, працівник поштового зв`язку на бланку повідомлення робить позначку "Уповноваженому" і зазначає його прізвище.

У разі вручення адресованого юридичній особі рекомендованого поштового відправлення з повідомленням про вручення із використанням абонентської поштової скриньки датою вручення поштового відправлення вважається дата вкладення його до скриньки. На бланку повідомлення ф. 119 зазначається прізвище представника юридичної особи, уповноваженого на одержання пошти (відповідно до реєстру ф. 11).

З аналізу наведених норм випливає, що зокрема рекомендовані листи адресовані юридичним особам, видаються (вручаються) їх представникам, уповноваженим на одержання пошти на підставі довіреності, оформленої в установленому порядку. При цьому копія такої довіреності, засвідчена в установленому порядку, зберігається в об`єкті поштового зв`язку.

Тобто юридична особа, на підставі довіреностей, уповноважує своїх представників або інших осіб на отримання поштової кореспонденції.

Крім того, з аналізу наведених норм також слідує, що поштову кореспонденцію адресат може отримати в об`єкті поштового зв`язку або через використання абонентської поштової скриньки згідно з укладеним договором між юридичною особою та АТ "Укрпошта".

Як вбачається рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення вручено 15.06.2023 представнику ТОВ "МЕГО ЛТД" за довіреністю особі Вертоградська. В апеляційній скарзі та в судовому засіданні представник скаржника не заперечував, що особа, яка отримала лист-вимогу, є представником ТОВ "МЕГО ЛТД". Суд звертає увагу, що рекомендоване повідомлення вручене представнику, уповноваженого на одержання пошти на підставі довіреності.

З огляду на наведене, зважаючи на дату отримання відповідачем вимоги позивача (15.06.2023) та встановлений у вимозі строк оплати (7 днів), виходячи з положень ст. 530 ЦК України, починаючи з 23.06.2023 заборгованість з оплати товару є простроченою.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів проведення відповідачем розрахунків за поставлений позивачем товар, суд дійшов висновку, що позивач правомірно звернувся до суду з позовом про стягнення боргу в розмірі 1 029 070,37 грн.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд звертає увагу, що обов`язок доведення правомірності позовних вимог покладається на позивача.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У пунктах 1-3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким внесено зміни до ГПК України, зокрема змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову "Вірогідність доказів", викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес новий стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 08.11.2023 у справі № 16/137б/83б/22б (910/12422/20).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Такий підхід узгоджується також з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК України).

Таким чином, суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, враховуючи стандарт доказування, зокрема вірогідність доказів, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо стягнення 1 029 070,37 грн основного боргу є обґрунтованими, доведеними належними, допустимими, достовірними доказами не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Також за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 13 377,91 грн інфляційних втрат за період вересень-жовтень 2023 року та 14 294,20 грн 3% річних за період з 23.06.2023 до 08.12.2023.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми Закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи із положень ст. 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат та 3% річних за допомогою веб-програми "Ліга:Закон", суд дійшов висновку, що такий розрахунок є обґрунтованим, правомірним та арифметично правильним.

Отже, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача 13 377,91 грн інфляційних втрат та 14 294,20 грн 3% річних підлягають до задоволення в повному обсязі.

Водночас, відповідачем не надано належних доказів в спростування доводів позивача та підтверджених матеріалами справи обставин.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Вінницької області від 08.02.2024 у справі №902/1538/23 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГО ЛТД" - без задоволення.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст. 123, 129 ГПК України та покладає на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГО ЛТД" на рішення Господарського суду Вінницької області від 08.02.2024 у справі №902/1538/23 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 08.02.2024 у справі №902/1538/23 - без змін.

2. Справу №902/1538/23 повернути до Господарського суду Вінницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "18" квітня 2024 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.