ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" квітня 2024 р. м. Вінниця Cправа № 902/43/24

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.,

при секретарі Московчук Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АДАМА УКРАЇНА", вул. Миколи Пимоненка, буд. 13, оф. 4А/41, м. Київ, 04050, код - 36138418

до: Фермерського господарства "УКРАЇНА", вул. Промислова, буд. 29, с. Стара Прилука, Вінницький район, Вінницька область, 22511, код - 20092010

про стягнення заборгованості в сумі 1 526 891,36 грн

за участю представників:

позивача: Іванов Вадим Петрович

відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В :

08.01.2024 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (б/н від 07.01.2024 року) (вх. № 42/24 від 08.01.2024 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "АДАМА УКРАЇНА" до Фермерського господарства "УКРАЇНА" про стягнення 1 526 891,36 грн заборгованості, з яких 949 426,03 грн інфляційних втрат та 577 465,33 грн 3% річних за договором поставки № ADV_UKR_1/20 від 20.02.2020 року. Зазначену позовну заяву сформовано в системі "Електронний суд".

Ухвалою суду від 15.01.2024 року відкрито провадження у справі № 902/43/24 за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання на 06.02.2024 року.

Ухвалою суду від 16.01.2024 року забезпечено участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю "АДАМА УКРАЇНА", адвоката Іванова Вадима Петровича у судовому засіданні 06.02.2024 року та у всіх наступних судових зсіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

29.01.2024 року до суду від представника відповідача надійшов відзив (б/н від 29.01.2024 року) (вх.канц. № 01-34/1006/24), в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

02.02.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив (б/н від 01.02.2024 року) (вх.канц. № 01-34/1207/24).

У судовому засіданні 06.02.2024 року судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання на 20.02.2024 року.

09.02.2024 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання (б/н від 09.02.2024 року) (вх.канц. № 01-34/1503/24), в якому останній повідомляє, що з 09.02.2024 року адвокат Шевчук О.В. не здійснює представництво інтересів ФГ "УКРАЇНА" у справі № 902/43/24.

20.02.2024 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання (б/н від 20.02.2024 року) (вх.канц. № 01-34/1830/24 від 20.02.2024 року) про відкладення судового засідання на іншу дату в зв`язку з заміною представника відповідача.

За результатами проведеного судового засідання 20.02.2024 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого судового провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 13.03.2024 року.

Ухвалою суду від 20.02.2024 року повідомлено учасників справи про дату судового засідання.

Ухвалою суд від 21.02.2024 року забезпечено участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю "АДАМА УКРАЇНА", адвоката Іванова Вадима Петровича у судовому засіданні 13.03.2024 року та у всіх наступних судових зсіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

11.03.2024 року до суду від представника відповідача надійшла заява (б/н від 11.03.2024 року) (вх.канц. № 01-34/2652/24), в якій останній просить суд поновити строк для подання документів та долучити їх до матеріалів справи.

12.03.2024 року від представника відповідача надійшла заява (б/н від 12.03.2024 року) (вх.канц. № 01-34/2713/24) про відкладення судового засідання на іншу дату в зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні.

У судовому засіданні 13.03.2024 року судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи по суті на 09.04.2024 року.

Ухвалою суду від 14.03.2024 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

27.03.2024 року від позивача надійшла заява (б/н від 27.03.2024 року) (вх.канц. № 01-34/3326/24) про долучення доказів щодо понесених судових витрат, в якій останній просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 60 000,00 грн.

03.04.2024 року від представника відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів (б/н від 02.04.2024 року) (вх.канц. № 01-4/3562/24 від 03.04.2024 року).

У судовому засіданні 09.04.2024 року прийняв участь представник позивача. Представник відповідача правом участі в судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Щодо обізнаності відповідача про судове засідання, суд зазначає наступне.

Ухвалу суду від 14.03.2024 року надіслано відповідачу засобами електронного зв`язку за наступною адресою: відповідачу - , а також до електронного кабінету у системі ЄСІТС.

Згідно довідки про доставку електронного листа, що оформлена відповідальним працівником Господарського суду Вінницької області ухвалу суду від 14.03.2024 року надіслано Фермерського господарства "УКРАЇНА" та доставлено до електронного кабінету.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, однак останній не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

При цьому, ст.ст. 42, 46 ГПК України зобов`язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В силу п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Враховуючи положення ст. ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за відсутності належно повідомленого відповідача.

Стислий виклад процесуальних позицій сторін.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки №ADV_UKR_1/20 від 20.02.2020 (Договір) в частині своєчасної поставки товару, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" заявлено до стягнення з Фермерського господарства "Україна" 36 068 804 грн, з яких: 21 300 627,53 грн - сума коштів, яка підлягає поверненню (попередня оплата за непоставлений товар з урахуванням курсової різниці); 7 853 157,9 грн - штрафу; 2 009 628,15 грн - неустойки; 4 905 390,42 грн - 13 % річних.

07.03.2023 року Господарським судом Вінницької області у справі № 902/1142/22 прийнято рішення, відповідно до якого позов задоволено частково, стягнуто з Фермерського господарства "УКРАЇНА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АДАМА УКРАЇНА" 21 300 627,53 грн - основного боргу; 7 853 157,9 грн - штрафу; 2 006 917,84 грн - пені; 4 905 390,42 грн - процентів та 540 991,41 грн - витрат на сплату судового збору.

10.04.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 на підставі наказу від 07.04.2023 року у справі № 902/1142/22, виданого Господарським судом Вінницької області про стягнення з ФГ "УКРАЇНА" 21 300 627,53 грн основного боргу; 7 853 157,90 грн штрафу; 2 006 917,84 грн пені; 4 905 390,42 грн процентів; 540 991,41 грн витрат на сплату судового збору.

У зв`язку з непогашенням заборгованості позивачем донараховано суму інфляційного збільшення та 3% річних.

У відзиві на позовну заяву, відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити у його задоволенні зазначаючи про наступне:

- відповідач є аграрним виробником, діяльність якого носить сезонний характер , а основний дохід формується за результатами збору врожаю та його реалізації;

- покладення надмірного фінансового тягаря на відповідача в період підготовки та проведення весняно-посівних робіт може призвести до погіршення його матеріального становища та неможливості виконання ним своїх основних завдань, а також може стати причиною заборгованості з виплати заробітної плати працюючим та сплати обов`язкових платежів до бюджету;

- інтереси позивача вже фактично компенсовано шляхом реального погашення всіх пред`явлених позивачем сум в процесі виконання судового рішення у справі № 902/1142/22;

- позивачем не наведено та не доведено наявності збитків, завданих невиконанням зобов`язань відповідачем договірних зобов`язань;

- загальний розмір штрафних та компенсаційних нарахувань, сплачених відповідачем складає майже 200% від розміру основного боргу, що створює несправедливо надмірний тягар для відповідача;

- правовий зміст інституту відповідальності, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання не повинен перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (т. 1, а.с. 24-28).

У відповіді на відзив позивач підтримує заявлені позовні вимоги та зазначає, що доводи відповідача викладенні у відзиві є необґрунтованими (т. 1, а.с.29-34).

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, 20.02.2020 року між Фермерським господарством "Україна" (Постачальник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" (Покупець, позивач) укладено Договір поставки №ADV_UKR_1/20, відповідно до п. 1.1. якого на умовах та в порядку, визначеному Договором, Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця товар українського походження, вказаний у п. 2.1. Договору (Товар), а Покупець зобов`язується прийняти такий Товар та оплатити його вартість.

25.06.2020 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору, відповідно до якої внесено зміни до розділу 2 Договору щодо кількості, попередньої ціни Товару та строку поставки.

З урахуванням укладеної Додаткової угоди Фермерське господарство "Україна" зобов`язалося поставити Товариству з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" 2 100 тонн (+/-10%) кукурудзи 3 класу (врожаю 2020 року) у строк з 01.10.2020 року до 31.10.2020 року (обидві дати включно) та 5 000 тонн (+/-10%) кукурудзи 3 класу (врожаю 2020 року) у строк з 01.11.2020 року до 30.11.2020 року (обидві дати включно) на умовах поставки DAP ТОВ "Сорочанський мірошник" (22731, Вінницька область, Іллінецький район, с. Сорока, вул. Гагаріна, буд. 3А) згідно з правилами Інкотермс 2010.

Пунктом 5.1. Договору сторони погодили, що Покупець здійснює попередню оплату у сумі, що становить гривневий еквівалент 576 721,32 доларів США (п`ятсот сімдесят шість тисяч сімсот двадцять один доларів США 32 центів), в тому числі ПДВ, розрахований за курсом продажу долара США, який складеться на міжбанківському валютному ринку України на кінець робочого дня, що передує даті здійснення попередньої оплати за Товар, і який публікується на сайті www.kurs.com.ua. Попередня оплата здійснюється Покупцем не пізніше 10 (десяти) банківських днів з дати видачі Постачальником Покупцю товарної аграрної розписки згідно з п. 7.1.- 7.3. Договору.

У випадку порушення строків поставки Покупець Постачальник сплачує на користь Покупця неустойку у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (https://bank.gov.ua/) від вартості непоставленого Товару за кожен день прострочення поставки (п. 8.2. Договору).

Згідно із п. 8.3. Договору сторони погодили, що за прострочення поставки Товару строком більше ніж на 10 (десяти) календарних днів (в т.ч. непоставка або неповна поставка Товару) - Постачальник оплачує Покупцю штраф у розмірі 25% (двадцяти п`яти відсотків) від Попередньої загальної вартості Товару з ПДВ, зазначеної в п. 2.2. Договору.

Підписанням цього Договору Сторони погодили, що відмова Покупця від Договору відповідно до умов цього пункту за жодних умов не може розглядатися як порушення умов Договору Покупцем та/або бути підставою для застосування до Покупця штрафів, пені чи інших видів санкцій, що передбачені Договором або підставою для стягнення збитків з Покупця.

На виконання умов Договору позивач вніс на банківський рахунок відповідача передплату в розмірі 14 109 488,62 грн відповідно до платіжного доручення №584 від 21.02.2020. Вказана сума є гривневим еквівалентом 576 721,32 доларів США за курсом, що обліковується на сайті www.kurs.com.ua станом на 20.02.2020 року (1 долар США = 24,4650 грн).

Однак, відповідач поставку Товару за Договором не здійснив, позаяк доказів протилежного матеріали справи не містять, та такий факт визнається Фермерським господарством "Україна".

Внаслідок невиконання відповідачем у добровільному порядку зобов`язання щодо поставки Товару за Договором позивач звернувся із позовом до суду про стягнення 21 300 627,53 грн - попередньої оплати за непоставлений товар з урахуванням курсової різниці; 7 853 157,9 грн - штрафу; 2 009 628,15 грн - неустойки; 4 905 390,42 грн - 13 % річних.

Рішенням Господарського суду Вінницької області у справі № 902/1142/22 від 07.03.2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Фермерського господарства "УКРАЇНА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АДАМА УКРАЇНА" 21 300 627,53 грн - основного боргу; 7 853 157,9 грн - штрафу; 2 006 917,84 грн - пені; 4 905 390,42 грн - процентів та 540 991,41 грн - витрат на сплату судового збору.

В решті позову щодо стягнення 2 710,31 грн пені відмовити, у зв`язку з чим витрати на сплату судового збору в сумі 40,65 грн залишити за позивачем.

Додатковим рішенням Господарського суду Вінницької області від 04.04.2023 року у справі № 902/1142/22 стягнуто з ФГ "УКРАЇНА" на користь ТОВ "АДАМА УКРАЇНА" 60 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.07.2023 року у справі № 902/1142/22 рішення Господарського суду Вінницької області від 07.03.2023 року та додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 04.04.2023 року у справі № 902/1142/22 залишено без змін.

07.04.2023 року на виконання рішення видано наказ, який надіслано на адресу стягувача.

10.04.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 на підставі наказу від 07.04.2023 року у справі № 902/1142/22, виданого Господарським судом Вінницької області про стягнення з ФГ "УКРАЇНА" 21 300 627,53 грн основного боргу; 7 853 157,90 грн штрафу; 2 006 917,84 грн пені; 4 905 390,42 грн процентів; 540 991,41 грн витрат на сплату судового збору.

02.10.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. закнічено виконавче провадження № НОМЕР_1, оскільки рішення в примусовому порядку фактично виконане, заборгованість стягнута з боржника в повному обсязі, згідно вимог виконавчого документа.

Відповідно до Листа приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. від 07.12.2023 року та Довідки АТ "Сітібанк" від 11.12.2023 року грошові кошти за виконавчим документом у повному обсязі перераховано стягувачу 02.10.2024 року.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), а тому зобов`язання відповідача щодо сплати суми боргу триває, оскільки не виконано останнім.

Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

В силу приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі №917/1345/14, зазначила, що преюдиційне значення надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду.

Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Тож, преюдиційне значення можуть мати лише ті факти щодо наявності або відсутності яких виник спір.

Як вбачається з матеріалів справи Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.07.2023 року у справі № 902/1142/22 Рішення Господарського суду Вінницької області від 07.03.2023 року та Додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 04.04.2023 року у справі № 902/1142/22 залишено без змін.

Судом апеляційної інстанції встановлено, за умовами Договору сторони передбачили повернення попередньої оплати з урахуванням курсової різниці за фактом розірвання Договору Покупцем в односторонньому порядку.

Покупець скористався правом на розірвання Договору шляхом направлення відповідного повідомлення 09.10.2022.

Перевіркою правильності нарахованої позивачем курсової різниці відповідно до п. 13.3. Договору на суму 14 109 488,62 грн помилок не виявлено (в розрахунок включено курс долара на кінець робочого дня 20.10.2022).

Тобто, підтверджено правомірність розірвання позивачем договору в односторонньому порядку, а також нарахування суми основної заборгованості з урахуванням курсової різниці станом на момент розірвання договору в загальному розмірі 21 300 627,53 грн - основного боргу та курсової різниці; процентів по 24.10.2022 року включно.

Тому, судом враховуються відповідні встановлені обставини прри розгляді даного спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Суд зазначає, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Отже, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення (Постанова ВП ВС від 7 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22).

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18.

Додатково висновки відносно відсутності впливу судового рішення на правову природу грошового зобов`язання наведено у Постанові ВП ВС від 7 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22, а саме: зобов`язання не виникає з рішення суду.

Судове рішення є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення коштів, який він не виконує добровільно.

Істотним для вирішення даного спору є встановлення моменту прострочення виконання зобов`язання в сумі 21 300 627,53 грн - основного боргу та курсової різниці.

Оскільки, судове рішення не змінює правової природи грошового зобов`язання, то винесення Рішення Господарського суду Вінницької області від 07.03.2023 року у справі № 902/1142/22, яке набрало законної сили 06 липня 2023 року, не вплинуло на зміну правової природи зобов`язання, а також визначення моменту прострочення його виконання.

Судовим рішенням у справі № 902/1142/22 лише підтверджено існування грошового зобов`язання у гривні в сумі 21 300 627,53 грн, правомірність дій позивача щодо розірвання договору та вірність обчисленої суми грошового зобов`язання у гривневому еквіваленті.

Відтак, момент набрання судовим рішенням законної сили не може вважатися початком прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у гривні в сумі 21 300 627,53 грн.

Відповідний момент прострочення слід визначати з огляду на узгоджені обома сторонами положення Договору поставки № ADV_UKR_1/20 від 20.02.2020 року, яким врегульовано строки проведення платежів у випадку розірвання договору, а також спосіб обчислення суми заборгованості з урахуванням курсової різниці.

Так, відповідно до п. 13.3. Договору Договір може бути розірваний Покупцем в односторонньому порядку у будь-який час шляхом направлення Постачальнику письмового повідомлення про припинення (розірвання) Договору (надалі - "Повідомлення") рекомендованим листом з описом вкладення за 5 (п`ять) робочих днів до дати розірвання Договору.

В такому випадку Договір вважається розірваним на 6 (шостий) календарний день з дати відправлення Постачальнику відповідного повідомлення про припинення (розірвання) Договору, при цьому підписання Сторонами додаткових угод щодо розірвання Договору є необов`язковим.

Підтвердженням дати відправлення такого Повідомлення є відповідний штамп поштового відділення на описі вкладення.

Підписанням цього Договору Сторони погодили, що відмова Покупця від Договору відповідно до умов цього пункту за жодних умов не може розглядатися як порушення умов Договору Покупцем та/або бути підставою для застосування до Покупця штрафів, пені чи інших видів санкцій, що передбачені Договором або підставою для стягнення збитків з Покупця.

У разі розірвання Договору згідно з процедурою, передбаченою цим пунктом Договору, Постачальник зобов`язується протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту розірвання Договору повернути Покупцю попередню оплату у сумі, яка визначається наступним чином:

13.3.1. У випадку, якщо курс продажу долара США, який склався на міжбанківському валютному ринку України на кінець робочого дня, що передує даті фактичного повернення попередньої оплати Постачальником Покупцю, і який публікується на сайті www.kurs.com.ua збільшився порівняно з курсом продажу долара США, який склався на міжбанківському валютному ринку України на кінець робочого дня, що передує даті здійснення Покупцем попередньої оплати за Товар згідно з п. 5.1. Договору, і який публікується на сайті www.kurs.com.ua, то Постачальник повертає Покупцю суму коштів, яка розраховується наступним чином:

СП = ПО X КЗ/К2;

де: СП - сума коштів, яка підлягає поверненню Постачальником Покупцю;

ПО - сума попередньої оплати у гривнях з ПДВ, здійсненої Покупцем Постачальнику на виконання умов Договору, та яка розрахована згідно п. 5.1. цього Договору.

КЗ - курс продажу долара США, який склався на міжбанківському валютному ринку України на кінець робочого дня, що передує даті фактичного повернення коштів Постачальником Покупцю згідно умов даного пункту Договору, і який публікується на сайті www.kurs.com.ua (надалі по тексту Договору також згадується як КЗ);

К2 - курс продажу долара США, який склався на міжбанківському валютному ринку України на кінець робочого дня, що передує даті здійснення Покупцем Постачальнику попередньої оплати за Товар згідно з п. 5.1. Договору;

13.3.2. Якщо КЗ

З урахуванням направлення позивачем повідомлення про розірвання договору 09.10.2022 року, що підтверджується описом вкладення до цінного листа та квитанцією про оплату поштових послуг (долучені до позову), а також встановлено при розгляді справи №902/11424/22, то договір вважався б розірваним на 6 календарний день з 15.10.2022 (вихідний день).

Оскільки зазначений строк припадає на вихідний день в силу положень ч. 5 ст. 254 ЦК України, договір є розірваним з 17.10.2022 року

Обов`язок з повернення коштів виник з 18.10.2022 року та мав бути виконаний протягом 5 робочих днів, тобто не пізніше 24.10.2022 року.

Тому, суд погоджується з доводами позивача відносно початку періоду прострочення з 25.10.2022 року.

В силу норм ст. ст. 628, 629 ЦК України. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно висновків Постанови ОП КЦС ВС від 18.04.2018 року у справі №753/11000/14-ц, сontra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови.

Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the

party).

Таким чином, положеннями укладеного сторонами договору, які не оспорені відповідачем, чітко передбачено момент розірвання договору, а також порядок визначення суми повернення авансу у національній валюті гривні.

Обчисливши розмір заборгованості станом на дату розірвання договору та перевивши еквівалент курсової різниці у гривню, позивач діяв у відповідності до положень договору.

Тобто, сума грошового зобов`язання у розмірі 21 300 627,53 грн визначена, починаючи з жовтня 2022 року та є простроченою з 25.10.2022 року, що підтверджує правомірність нарахування відсотків річних та інфляційних втрат.

Матеріальні втрати позивача від знецінення перерахованого авансу станом на 20.10.022 року компенсовано шляхом визначення остаточної суми основного боргу, з урахуванням курсової різниці.

Ця сума залишалася незмінною з дати розірвання договору, а також на момент винесення судового рішення, так і до моменту фактичної сплати відповідачем 02.10.2023 року.

Тому, істотним для вирішення спору є з`ясування правового питання стосовно можливості нарахування інфляційних втрат на відповідну суму грошового зобов`язання з дати перерахунку у гривню до дати фактичного погашення.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 Цивільного кодексу України).

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 Цивільного кодексу України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається у гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

У разі порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені у гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другої статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Такі правові висновки є усталеними у практиці Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

У Постановах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2134цс15, від 08 лютого 2017 року у справі № 6-1905цс16 вказано, що якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, у кожному конкретному випадку слід враховувати положення укладеного сторонами договору з метою визначення моменту формування суми заборгованості у гривні, дати прострочення виконання такої суми та можливості нарахування інфляційних втрат за період такого прострочення.

Верховний Суд у Постанові від 29 квітня 2021 року у справі №910/11077/20 зазначає: якщо за умовами договору сума платежу, визначена в іноземній валюті, перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневою, то з моменту перерахунку у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати перерахованої (остаточної) суми договору боржник відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання цього зобов`язання (зі сплати перерахованої (остаточної) суми договору), оскіль.

Оскільки у такому разі матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів за сумою донарахування (курсової різниці), що визначається лише у гривні та у подальшому не коригується, не покриваються за рахунок донарахування вартості товару з урахуванням курсової різниці.

Подібний правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 29 січня 2019 року у справі № 910/11249/17.

Тобто, принаймні у двох постановах Верховного Суду зазначено про можливість нарахування інфляційних втрат після остаточного обчислення суми боргу з урахуванням курсової різниці за умови її незмінності.

Відповідні правові висновки суд застосовує при вирішення даної справи з огляду на положення п. п. 13.3. договору поставки, яким встановлено обов`язок повернути попередню оплати після розірвання договору з урахування курсової різниці, незмінність цієї суми у гривні з 20.10.2022 року, відсутність впливу судового рішення у іншій справі на правову природу цього грошового зобов`язання, оскільки після перерахунку у гривню у позивача відсутні інші механізми компенсації втрат від знецінення грошової одиниці.

Отже, позивачем правомірно нараховано 3% річних та інфляційні втрати з дати виникнення грошового зобов`язання у гривні, з огляду на погоджені сторонами умови стовно дати розірвання договору, починаючи з 25.10.2022 року (з урахуванням узгодженого сторонами терміну на добровільну сплату суми боргу з урахуванням курсової різниці, визначеної позивачем з урахуванням дати розірвання договору) до дати фактичного повного погашення суми заборгованості 01.10.2023 року.

Заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача 3 % річних, за період з 25.10.2022 по 01.10.2023 рр. та інфляційних втрат є правомірною.

Відповідачем не надано іншого розрахунку відсотків річних та інфляційних втрат, тому позов у частині вимог про стягнення 949 426,03 грн інфляційних втрат та 577 465,33 грн 3% річних є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Суд відхиляє доводи відповідача з приводу можливості суду зменшити нараховані 3% річних та інфляційні втрати, оскільки Постанова ВП ВС від 18.03.2020 № 902/417/18 щодо можливості зменшення судом відсотків річних стосується випадків їх визначення у договору і збільшеному розмірі порівняно з ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У випадку заявлення вимог про стягнення 3% річних, такі відсотки зменшенню судом не підлягають, оскільки положення ч. 2 ст. 625 ЦК України є мінімально допустимою мірою відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання.

Підсумовуючи наведене вище. суд задовольняє позов повністю.

З приводу вирішення питання щодо розподілу судових витрат суд вважає за необхідне призначити окреме судове засідання, на основі вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10-18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327, ГПК України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фермерського господарства "УКРАЇНА" (вул. Промислова, буд. 29, с. Стара Прилука, Вінницький район, Вінницька область, 22511, код - 20092010) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АДАМА УКРАЇНА" (вул. Миколи Пимоненка, буд. 13, оф. 4А/41, м. Київ, 04050, код - 36138418) 949 426,03 грн - інфляційних втрат, 577 465,33 грн - 3% річних, нарахованих за період з 25.10.2022 по 01.10.2023 рр. прострочення виконання грошових зобов`язань.

3. Призначити судове засідання з приводу розподілу судових витрат на 01.05.2024 року о 09:30 год., у приміщенні Господарського суду Вінницької області (вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, з-й поверх, зал № 1).

4. Встановити сторонам строк протягом п`яти днів з дати отримання судового рішення на подачу доказів щодо понесених судових витрат, а також заперечень відносно судових витрат на професійну правничу допомогу.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Примірник повного судового рішення протягом двох днів з дня складання направити учасникам справи до електронних кабінетів у системі ЄСІТС, за їх відсутності - рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та засобами електронного зв`язку: позивачу - , представнику позивача адвокату Іванову В.П. - ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачу - ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст судового рішення складено 18 квітня 2024 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Миколи Пимоненка, буд. 13, оф. 4А/41, м. Київ, 04050)

3 - відповідачу ( вул. Промислова, буд. 29, с. Стара Прилука, Вінницький р-н, Вінницька обл., 22511 )