ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/12936/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О.А. - головуючий, Баранець О.М., Кібенко О.Р.,

за участю секретаря судового засідання - Грабовського Д.А.

та представників

Позивача: Чадюк Л.В., Гапоненко Р.І.

Відповідача : не з?явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2024

(головуючий - Тищенко А.І., судді Скрипка І.М., Михальська Ю.Б.)

та додаткову ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.06.2023

(суддя - Марченко О.В.)

у справі №910/12936/22

за позовом Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери»

до Фізичної особи - підприємця Міщанин Анастасії Едуардівни

про визнання акта звільнення квартири особою, яка безпідставно нею користується, від 12.02.2021 таким, що не має юридичної сили з 12.02.2021,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

1. Адвокатське об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця Міщанин Анастасії Едуардівни (відповідач) про визнання Акту звільнення квартири особою, яка безпідставно нею користується, від 12.02.2021 таким, що не має юридичної сили з 12.02.2021.

2. Ухвалою Господарського міста Києва від 13.02.2023, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2023 закрито провадження у справі №910/12936/22, на підставі пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України, оскільки справа не належить до господарської юрисдикції.

3. Постановою Верховного Суду від 07.09.2023 постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2023 і ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 у справі № 910/12936/22 залишено без змін.

4. Відповідачем подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення з позивача понесених відповідачем витрат на правничу допомогу у розмірі 15.000,00 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

5. Додатковою ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2023, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2024, заяву відповідача задоволено. Стягнуто з позивача на користь відповідача 15.000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

6. Приймаючи додаткову ухвалу суд посилався на те, що відповідачем надано належні докази на підтвердження обставин понесення відповідачем витрат на правничу допомогу адвоката, оцінивши надані відповідачем докази, зважаючи на положення ст.ст. 126, 129, ч.ч. 5, 6 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд зробив висновок, про обґрунтованість заяви відповідача про розподіл витрат на правничу допомогу адвоката та наявність підстав для її задоволення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

7. Не погоджуючись з висновками апеляційного суду, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати додаткову ухвалу та постанову апеляційного суду та відмовити у задоволенні заяви відповідача про розподіл витрат на правничу допомогу.

8. У касаційній скарзі скаржник посилається на порушення судами положень ст. 236 ГПК України, оскільки судами неповно з`ясовано обставини справи щодо надання правничої допомоги відповідачу. Так, відповідачем не було надано детального опису робіт, виконаних адвокатом в межах даної справи. В матеріалах справи відсутній акт наданих послуг підписаний між Почерняк І.С., адвокатом у справі та відповідачем. Судами не надано оцінки доводам позивача, але надано перевагу доводам відповідача, чим порушено положення ст.ст. 2, 13, 74, 86 ГПК України. Крім того, суди не звернули у ваги на те, що заявлені витрати є неспівмірними з складністю справи, часом витраченим адвокатом на підготовку надання відповідних послуг. Отже, судові рішення у справі прийнято з порушенням ст.ст. 2, 13, 74, 86, частин 3, 4 ст. 126, ч. 5 ст. 129 ГПК України.

9. 09.04.2024 в системі «Електронний суд» позивачем сформовано клопотання про долучення документів до матеріалів справи доказів. У клопотанні позивач зазначає про те, що у Печерському районному суді розглядається справа № 761/4361/24-ц за позовом Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» до Фізичної особи - підприємця Міщанин Анастасії Едуардівни, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання документа таким, що не має юридичної сили, а тому у справі, що розглядається Судом, не можуть бути розподілені витрати на послуги адвоката, оскільки фактично спір не розглянуто. Крім того, у клопотанні про долучення документів скаржник зазначає, що судами порушено положення частини 5 ст. 130 ГПК України, оскільки не встановлено неправомірних дій позивача.

10. Касаційний суд зазначає, що подане позивачем клопотання є фактично доповненням до касаційної скарги.

11. Частинами першою та другою статті 298 ГПК України передбачено, що особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження. У разі доповнення чи зміни касаційної скарги особа, яка подала касаційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до касаційної скарги іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу. В іншому разі суд не враховує такі доповнення чи зміни.

12. Отже скористатися таким правом на подачу доповнень до касаційної скарги особа може лише протягом строку на касаційне оскарження судового рішення та з дотриманням вимог про надсилання копій відповідних доповнень чи змін до касаційної скарги іншим учасникам справи.

13. Згідно з частиною четвертою статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

14. Відповідно до положень статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

15. Враховуючи, що вказане клопотання, яке фактично є доповненням до доводів касаційної скарги, подано поза межами строків на касаційне оскарження судового рішення без відповідного клопотання про поновлення такого строку, а також з клопотанням не додано доказів надіслання копії такого клопотання іншій стороні у справі, Суд залишає без розгляду подане позивачем клопотання.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

16. Відзиві на касаційну скаргу не подавався, що відповідно частини третьої ст. 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

Позиція Верховного Суду

17. Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

18. Так, статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

19. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 123 ГПК України).

20. Відповідно до ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

21. За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

22. За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

23. Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

24. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

25. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

26. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

27. За приписами п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

29. Статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

28. Відповідно до частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

29. Відповідно до частин першої, другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

30. Водночас, частиною 3 цієї статті визначено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

31. При цьому, згідно частини 4 вказаної норми розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

32. У той же час, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

33. Принцип пропорційності є загальним, універсальним принципом права, який вимагає співрозмірного обмеження прав та свобод людини для досягнення публічних цілей.

34. Обґрунтованість та співмірність понесених витрат на професійну правничу допомогу необхідно досліджувати з урахуванням частини 3 статті 13 ГПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

35. Отже, нормами процесуального законодавства передбачені такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33 - 34; 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

36. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2023, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2023, закрито провадження у справі, на підставі пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України, з посиланням на те, що даний спір не відноситься до господарської юрисдикції, а має бути розглянутий в порядку цивільного судочинства. Постановою Верховного Суду від 07.09.2023 вказані судові рішення залишено без змін.

37. Відповідач, 20.02.2023, звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правничу допомогу адвоката. У заяві відповідач просив покласти на позивача витрати з оплати послуг адвоката у розмірі 15 000,00 грн, понесені відповідачем під час розгляду справи.

38. У статті 130 ГПК України «Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду» закріплений розподіл судових витрат, зокрема у разі закриття провадження у справі.

39. Так, частина 5 статті 130 ГПК України встановлює, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

40. Зі змісту зазначеної норми можна дійти висновку, що у випадку відмови позивача від позову та закриття провадження у справі, відповідач має право заявити про відшкодування позивачем понесених витрат.

41. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2021 у справі № 550/936/18 зазначила, що питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується зазвичай при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду. Окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи.

42. Судами зазначено, що звертаючись до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката, відповідачем, на підтвердження обставин понесення таких витрат, надано суду такі докази:

- копії, договору про надання правової допомоги від 12.04.2021, додаткової угоди №1 до договору від 12.04.2021, акт №6 надання послуг (правової допомоги) від 13.02.2023.

43. Оцінивши подані відповідачем докази судами встановлено, що:

- 12.04.2021 між Фізичною особою - підприємцем Міщанин Анастасією Едуардівною (клієнт) і Адвокатським бюро «Марини Богуш «Алтана» (бюро) укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого: бюро зобов`язується надати правову допомогу щодо захисту прав та законних інтересів клієнта щодо будь-яких судових справ, в яких клієнт є позивачем, відповідачем, третьою особою, іншим учасником справи чи судового провадження в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій будь-якої юрисдикції (пункт 1.1.1 в редакції додаткової угоди від 21.05.2021 №1); правова допомога включає: аналіз наданих матеріалів та формування правової позиції зі справи; підготовка процесуальних документів; збір необхідної інформації зі справи, надіслання адвокатських запитів; проведення переговорів за дорученням клієнта; ознайомлення з матеріалами справи; представництво прав та інтересів клієнта у суді; інші види правової допомоги (пункт 1.2); бюро, зокрема, зобов`язується надавати правову допомогу власними силами, а за необхідності - із залученням інших адвокатів, третіх осіб, підприємств чи організацій (підпункт 2.1.1 пункту 2.1);

- згідно з актом наданих послуг (правової допомоги) №6 від 13.02.2023 бюро з 07.12.2022 по 13.02.2023 надало, а клієнт прийняла такі види правової допомоги (послуги) в рамках судової справи №910/12936/22: підготовка проектів процесуальних документів зі справи: клопотання про закриття провадження у справі, відзив на позовну заяву; кількість витраченого часу - 4 год.; вартість - 10000 грн; представництво інтересів клієнта як відповідача у справі у судових засіданнях господарського суду міста Києва 16.01.2023 і 13.02.2023; кількість витраченого часу - 2 год.; вартість - 5000 грн.

44. З урахуванням встановленого, та зважаючи на предмет і підстави позовних вимог, заперечення відповідача проти розміру витрат на правову допомогу, крім того, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду відповідачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, враховуючи наданий адвокатом обсяг послуг, суди зробили обґрунтований висновок про те, що витрати відповідача з оплати правової допомоги в розмірі 15 000,00 грн є такими, що відповідають критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

45. Отже, суди обґрунтовано задовольнили заяву відповідача та стягнули з позивача 15 000,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката, понесених відповідачем під час розгляду справи.

46. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що поданими відповідачем доказами не підтверджується надання Адвокатським бюро «Марини Богуш «Алтана» послуг правничої допомоги відповідачу, оскільки, подані документи складено між відповідачем та Адвокатським бюро «Марини Богуш «Алтана», а у судових засіданнях брав участь адвокат Почерняк І.С., як представник відповідача.

47. Касаційний суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки, відповідно до частини 6 статті 14 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатське бюро може залучати до виконання укладених бюро договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах. Адвокатське бюро зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності.

48. Крім того, судами встановлено, що відповідне право на залучення виконавців визначено також у договорі від 12.04.2021 про надання правової (правничої) допомоги із відповідачем (п.2.1.1 договору).

49. Судами також встановлено, що на підтвердження своїх повноважень адвокатом Почерняк І.С. було подано ордер серії АА №1175834, виданий Адвокатським бюро «Марини Богуш «АЛТАНА», а також долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗР 21/1126 від 10.02.2017. Повноваження адвоката були перевірені судом та допущено адвоката до здійснення представництва відповідача у судовому засіданні. Також, до матеріалів справи долучено довідку Адвокатського бюро «Марини Богуш «Алтана» про те, що адвоката Почерняк І.С. на договірних засадах залучено до надання правової допомоги, зокрема, у справі №910/12936/22.

50. Отже, суди попередніх інстанцій зробили обґрунтовані висновки, що повноваження адвоката Почерняк І.С. діяти в якості представника відповідача підтверджуються належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи, натомість твердження позивача про відсутність «достатньої кількості доказів», які підтверджують повноваження адвоката Почерняк І.С. здійснювати представництво відповідача у справі, є необґрунтованими.

51. Щодо інших доводів скарги, що стосуються достовірності поданих відповідачем доказів та надання переваги доводам відповідача, колегія суддів зауважує, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц, від 03.04.2024 у справі № 917/1574/22).

52. Таким чином, Верховний Суд відхиляє наведені доводи скаржника, адже вони спрямовані на переоцінку доказів, наявних у справі, з метою встановлення інших фактичних обставин справи. Саме лише прагнення скаржника здійснити нову перевірку обставин справи та переоцінку доказів у ній не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень попередніх інстанцій, оскільки згідно з імперативними приписами ст.300 ГПК України, суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, додатково перевіряти докази.

53. Водночас, колегія суддів зазначає, що обставини відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є предметом оцінки у кожному конкретному випадку, а сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідних доказів, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою критеріїв реальності адвокатських витрат, розумності їх розміру, співмірності тощо не свідчить про незаконність оскаржуваного судового рішення (аналогічний висновок, викладено у постанові Верховного Суду від 15.03.2024 у справі № 921/1306/14-г/1).

54. Таким чином, Верховний Суд констатує, що судами попередніх інстанцій не було допущено порушень процесуального законодавства, положень ст.ст. 2, 13, 74, 86, частин 3, 4 ст. 126, ч. 5 ст. 129 ГПК України, якими визначено порядок оцінки доказів, якими підтверджується розмір витрат на правничу допомогу адвоката.

55. Водночас, колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "суду факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

56. Верховний Суд неодноразово вказував та наголошував, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

57. Отже, наведені скаржником доводи не отримали свого підтвердження під час касаційного перегляду, що виключає можливість скасування оскаржуваних судових рішень.

58. Касаційний господарський суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

59. Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

60. Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

61. Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

62. За таких обставин, касаційний суд зазначає, що суди обґрунтовано задовольнили заяву відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу та стягнули з позивача 15.000,00 грн витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем під час розгляду справи. Враховуючи наведені положення законодавства та обставини, встановлені судами попередніх інстанцій, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів зазначає, що доводи касаційної скарги не отримали підтвердження після відкриття касаційного провадження, таким чином, колегія суддів зазначає, що скарга є необґрунтованою, а тому ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду необхідно залишити без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

63. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 ГПК України).

64. Враховуючи наведені положення законодавства та висновки, зроблені касаційним судом під час касаційного перегляду у цій справі, Верховний Суд вирішив, що подана Адвокатським об`єднанням «Гапоненко Роман і партнери» касаційна скарга є необґрунтованою і задоволенню не підлягає. Водночас прийняті у справі додаткова ухвала і постанова відповідають процесуальним положенням, а тому не можуть бути змінені чи скасовані.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2024 та додаткову ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.06.2023 у справі №910/12936/22 залишити без змін.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді О.М. Баранець

О.Р. Кібенко