ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"19" квітня 2024 р. м. Київ

Справа № 911/985/24

Суддя Господарського суду Київської області Ейвазова А.Р., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНБОР-ОСНАСТКА» про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕДІПРОМТЕК» заборгованості у розмірі 300 668,69грн,

ВСТАНОВИВ:

16.04.2024 до Господарського суду Київської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНБОР-ОСНАСТКА» (далі заявник, ТОВ «Інбор-Оснастка») про видачу судового наказу щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕДІПРОМТЕК» (далі боржник, ТОВ «Медіпромтек») 300 668,69грн, що складається з: 272 000грн основний борг; 28 668,69грн втрати від інфляції за період з 01.10.2022 по 31.03.2024.

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки №22-02 від 22.02.2021 в частині оплати переданого товару у встановлений договором строк.

Дослідивши подану заяву та додані до неї документи, суд вважає, що така заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність якого заявнику невідомо.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, визначених ст.148 ГПК України, особі, якій належить право вимоги.

Як встановлено ч.1 ст.148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, ч.2 такої статті визначає, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу визначені ст.150 ГПК України.

Так, відповідно до п.2 ч.2 ст.150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність у заявника електронного кабінету.

Поряд з цим, відповідно до ч.8 ст.6 ГПК України, якщо цим Кодексом встановлено вимогу зазначення у змісті процесуального документа відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету, особа, яка подає до суду відповідний процесуальний документ в електронній формі через електронний кабінет, звільняється від обов`язку зазначення відповідних відомостей.

Заява про видачу судового наказу подана у паперовій формі, отже, заявник не звільняється від обов`язку зазначити у заяві про видачу судового наказу відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Однак, у поданій заяві не вказано відомостей щодо наявності або відсутності у заявника електронного кабінету.

Окрім того, відповідно до ч.6 ст.6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Отже, ТОВ «Інбор-Оснастка» як юридична особа, згідно з наведеними приписами ГПК України, зобов`язано зареєструвати свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі) в обов`язковому порядку.

Так, з відповіді №719186 від 18.04.2024 вбачається, що ТОВ «Інбор-Оснастка» не має зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи.

Відповідно до п.п.1, 21 ч. 1 ст.152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заяву подано з порушеннями вимог ст.150 ГПК України; заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.

З урахуванням зазначеного, суд відмовляє у видачі судового наказу за поданою заявою.

Згідно ч.1 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.1, 2, 21, 8, 9 ч.1 ст. 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

На підставі викладеного, керуючись п.п.1, 21 ч.1 ст.152, ст.ст.153-154, 233-234 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНБОР-ОСНАСТКА» щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕДІПРОМТЕК» заборгованості у розмірі 300 668,69грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів в порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова