УХВАЛА

10.04.2024 м. Івано-ФранківськСправа № 909/413/21 (909/1074/22)

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

судді Стефанів Т. В.,

секретар судового засідання Оліфіренко О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства "Гарант" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Лотоцького Святослава Володимировича

до відповідачів:

- ОСОБА_1

- ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Агрос-Віста"

про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,

в межах справи № 909/413/21 про банкрутство Приватного підприємства "Гарант",

за участю:

представника позивача Лотоцького С. В.,

представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Зелінського П. Л.,

представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Шунтова О. М.,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 ,

постановив таку ухвалу.

Під час судового розгляду справи здійснювалося фіксування судових засідань за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Ухвалу у даній справі постановлено у нарадчій кімнаті за результатами оцінки поданих доказів.

У судовому засіданні 10.04.2024 суд оголосив вступну та резолютивну частини ухвали.

Суть спору.

ПП "Гарант" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Лотоцького С. В. звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про:

- визнання недійсним договору купівлі-продажу № 305 від 09.09.2020, укладеного між ПП "ГАРАНТ" як продавцем, в особі директора ОСОБА_4 , і ОСОБА_1 як покупцем, що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Керничною М. В.;

- скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 , яке зареєстроване 15.02.2022 державним реєстратором Лисецької селищної ради Івано-Франківської області Дем`янек І. А., номер запису про право власності: 46717523, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040;

- витребування в ОСОБА_2 групи нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_1 , а саме: приміщення 826 - 103 а загальною площею 585,2 кв. м на користь ПП "ГАРАНТ".

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Ухвалою від 28.12.2022 суд залишив без руху позовну заяву ПП "Гарант" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Лотоцького С. В. б/н від 23.12.2022 (вх. № 16415/22 від 26.12.2022).

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою від 04.01.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 01.02.2023, встановив учасникам справи строки для подачі відзиву на позов, відповіді на позов та заперечення.

Протокольною ухвалою від 01.02.2023 суд відклав підготовче засідання на 02.03.2023.

Протокольною ухвалою від 02.03.2023 суд залучив ТОВ СГП "Агрос-Віста" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, продовжив строк підготовчого провадження строком на 30 днів, підготовче засідання відклав на 03.04.2023.

Ухвалою від 03.04.2023 суд зупинив провадження у справі № 909/413/21 (909/1074/22) до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 909/413/21 (909/649/22).

Ухвалою від 19.02.2024 суд поновив провадження у справі № 909/413/21 (909/1074/22), підготовче засідання призначив на 05.03.2024.

Ухвалою від 05.03.2024 суд залишив без розгляду заяву представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Зелінського П. Л. від 04.03.2024 (вх. № 2048/24 від 04.03.2024) про відвід судді.

Протокольною ухвалою від 05.03.2024 суд закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 21.03.2024.

Протокольною ухвалою від 21.03.2024 суд відклав розгляд справи по суті на 02.04.2024.

Протокольною ухвалою від 02.04.2024 суд відклав розгляд справи по суті на 10.04.2024.

Сторін належним чином було повідомлено про дату та час розгляду справи.

Явка у судова засідання учасників справи підтверджує наведений факт.

Позиції сторін.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги позивач вказав на таке:

- оспорюваний договір купівлі-продажу укладений між сторонами "у підозрілий період", його укладення спрямоване на відчуження майна боржника з метою уникнення погашення вимог позивача;

- нежитлове приміщення, яке є предметом договору купівлі-продажу було єдиним майном, яке можна було реалізувати для задоволення вимог ТОВ СГП "Агрос-Віста";

- нежитлове приміщення було відчужено за заниженою вартістю;

- дата укладення оспорюваного договору є ідентичною даті відкриття провадження у справі № 909/735/20, що стосувалася стягнення заборгованості з ПП "Гарант" на користь ТОВ СГП "Агрос-Віста".

- ОСОБА_2 незаконно заволодів спірним нерухомим майном, оскільки первинний договір купівлі-продажу № 305 від 09.09.2020 визнано недійсним у судовому порядку, що є наслідком витребування оспорюваного нерухомого майна із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 .

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач ОСОБА_1 вказав на таке:

- вартість нежитлового приміщення, яке було предметом оспорюваного договору не була заниженою, оскільки склала його балансову вартість;

- укладення договорів про надання безпроцентної фінансової допомоги батька ОСОБА_5 синові ОСОБА_1 не є порушенням вимог чинного законодавства, вони є реальними, борг ПП "Гарант" перед ОСОБА_5 в сумі 1010935,21 грн підтверджений документально;

- жодних обтяжень чи судових справ щодо оспорюваного нерухомого майна станом на день укладення договорів купівлі-продажу від 09.09.2020 та від 08.06.2022 не було, що свідчить про добросовісність дій ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 проти позову заперечив, просив в позові відмовити.

Позиція відповідача ОСОБА_2 ґрунтується на тому, що він є добросовісним набувачем майна, яке було предметом оскаржуваного договору, в цілому його позиція є аналогічна позиції відповідача ОСОБА_1 .

Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ СГП "Агрос-Віста" є наступною:

- обставини визнання недійсним договору купівлі-продажу № 305 від 09.09.2020 у справі №909/413/21(909/649/22) є преюдиційними для відповідачів і третьої особи у даній справі;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу № 305 від 09.09.2020 між ПП "Гарант", як продавцем, і ОСОБА_1 , як покупцем, призводить до того, що ОСОБА_1 не набув право власності на спірне майно, а тому, в силу ст. 319 ЦК України, не міг його продати ОСОБА_2 .

У судовому засіданні представник третьої особи позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

05.05.2019 між ПП "Гарант" (постачальник) і ТОВ СГП "Агрос-Віста" (покупець), укладено договір поставки обладнання № 1.

Неналежне виконання договору з боку ПП "Гарант" стало підставою для звернення до суду з позовом про повернення коштів в розмірі 4075036 грн 00 к., сплачених ТОВ СГП "Агрос-Віста" в якості передоплати за товар, який не було поставлено.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 01.09.2020 відкрито провадження у справі № 909/735/20.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 03.02.2021 у справі № 909/735/20 позов ТОВ СГП "Агрос-Віста" до ПП "Гарант" та ФОП ОСОБА_4 про стягнення солідарно заборгованості в сумі 5104512 грн 90 к. задоволено частково. Стягнуто з ПП "Гарант" на користь ТОВ СГП "Агрос-Віста" 4075036 грн 00 к. та 61123 грн 98 к. судового збору, в решті позову відмовлено; в позові ТОВ СГП "Агрос-Віста" до ФОП Скуповського Р. Б. відмовлено; зустрічний позов ПП "Гарант" до ТОВ СГП "Агрос-Віста" про визнання недійсною угоди від 02.07.2020 про розірвання договору поставки № 1 від 05.05.2019 задоволено, визнано недійсною угоду від 02.07.2020 про розірвання договору поставки № 1 від 05.05.2019, стягнуто з ТОВ СГП "Агрос-Віста" на користь ПП "Гарант" 2102 грн 00 к. судового збору.

У вказаному вище рішенні встановлено, що:

- 02.07.2020 між ТОВ СГП "Агрос-Віста" (кредитор), фізичною особою ОСОБА_4 (поручитель) та ПП "Гарант" (боржник) укладено договір поруки, згідно умов якого з метою своєчасного здійснення розрахунків, передбачених угодою, поручитель приймає на себе в рамках і на умовах даного договору зобов`язання (поручається) перед кредитором здійснити оплату замість боржника у випадку несплати її останнім;

- відповідно до статуту ПП "Гарант", затвердженого загальними зборами власників ПП "Гарант" від 26.06.2018 протокол № 9, власниками підприємства є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ;

- згідно балансу ПП "Гарант" станом на 31.12.2019, вартість чистих активів товариства становила 1579700 грн 00 к.

Додатковим рішенням від 15.03.2021, ухваленим у справі № 909/735/20 стягнуто з ПП "Гарант" на користь ТОВ СГП "Агрос-Віста" 9579 грн 60 к. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 20.07.2021 відкрито провадження у справі № 909/413/21 про банкрутство ПП "Гарант" на підставі заяви ТОВ СГП "Агрос-Віста".

У справі про банкрутство ПП "Гарант", крім вимог ТОВ СГП "Агрос-Віста", визнано кредиторські вимоги приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Л. М. в сумі 24113 грн 33 к. та 4540 грн 00 к. судового збору.

Постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 08.12.2021 у справі № 909/413/21, серед іншого, ПП "Гарант" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Як зазначає позивач, після передачі бухгалтерської та іншої документації від ПП "Гарант" до ліквідатора, стало відомо про існування договору купівлі-продажу № 305 від 09.09.2020, укладеного між ПП "Гарант" (продавець) та ОСОБА_1 (покупець).

За цим договором продавець зобов`язується передати покупцеві (продати), а покупець прийняти у власність та зобов`язуються оплатити обумовлену грошову суму відповідно до умов цього договору - купує 37/100 частини (частки) об`єкта нерухомого майна, а саме: адміністративно-побутовий корпус, позначений в плані літерою "Б1" загальною площею 616,15 кв. м, які складаються з 24 приміщень, а саме: третій поверх: № 83 - коридор пл. 9.2 кв. м, № 84 - комора пл. 5.6 кв. м, № 85 - комора пл. 5.6 кв. м, № 86 - коридор пл. 5.8 кв. м, № 87 - виробничі приміщення пл. 29.0 кв. м, № 88 - виробничі приміщення пл. 24.3 кв. м, № 89 - виробничі приміщення пл. 15.8 кв. м, № 90 - коридор пл. 1.5 кв. м, № 91 - с/вузол пл. 1.4 кв. м, № 91а - комора пл. 0.5 кв. м, № 92 - комора пл. 14.9 кв. м, № 93 - виробничі приміщення пл. 18.0 кв. м, № 94 - виробничі приміщення пл. 55.3 кв. м, № 95 - коридор пл. 55.0 кв. м, № 96 - побутові приміщення пл. 113.4 кв. м, № 97 - душові пл. 18.4 кв. м, № 98 - с/вузол пл. 14.7 кв. м, № 99 - коридор пл. 1.3 кв. м, № 100 - побутові приміщення пл. 1.5 кв. м, № 101 - побутові приміщення пл. 15.9 кв. м, № 102 - побутові приміщення пл. 140.8 кв. м, № 103 - сходова клітка пл. 27.9 кв. м, № 1/2 75 - сходова клітка пл. 8.55 кв. м, № 1/2 82 - сходова клітка пл. 31.8 кв. м, загальною площею 616,15 кв. м, матеріали стін - цегла, яке розташоване в АДРЕСА_1 , надалі предмет купівлі-продажу також іменується - "приміщення" або "нерухоме майно". Дані приміщення розташовані на земельній ділянці площею 5,8776 га, земельна ділянка не є предметом продажу (п. 1 договору).

У п. 2 договору сторони погодили, що відповідно до даних, викладених у довідці, виданій ПП "Гарант" від 01.09.2020 за № 20/09-01 балансова вартість нерухомого майна становить 909334 грн 00 к.

Відповідно до п. 4 та 5 договору за погодженням сторін продаж цей вчинено за 909334 грн 00 к. Продавець підтверджує факт повного розрахунку за продане нерухоме майно і відсутність щодо покупця претензій будь-якого фінансового характеру. Сторонам роз`яснено, що згода про ціну є суттєвою умовою даного договору і у випадку приховання сторонами справжньої ціни нерухомого майна нотаріус не несе відповідальності при виникненні негативних наслідків для будь-якої із сторін.

Укладенню договору купівлі-продажу передували укладення:

- договору №18/06-2018 про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги від 18.06.2018, укладеного між ОСОБА_5 (сторона-1) та ПП "Гарант" (сторона-2). За умовами цього договору сторона-1 надала стороні-2 фінансову допомогу на поворотній основі в сумі, що не перевищує 1100000 грн 00 к., а сторона-2 зобов`язувалася повернути стороні-1 таку ж суму грошових коштів у визначений договором строк;

- договору відступлення права вимоги № 20/09-01 від 01.09.2020, укладеного між ОСОБА_5 (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор). За цим договором первісний кредитор безоплатно в повному обсязі відступає, а новий кредитор набуває в повному обсязі право грошової винагороди первісного кредитора за договором про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги №18/06-2018 від 18.06.2018 в сумі 1010935 грн 31 к.

Невиконання ПП "Гарант" умов договору №18/06-2018 про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги від 18.06.2018, в частині повернення грошових коштів, стало підставою для ОСОБА_5 звернутися до суду з позовом про їх стягнення.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10.08.2020 справу № 344/10013/20, провадження № 2/344/2920/20 передано до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області, у зв`язку з порушенням територіальної підсудності.

Ухвалою від 18.09.2020 Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області відкрито провадження у справі № 344/10013/20 (провадження № 2/344/2920/20).

Ухвалою від 26.10.2020 Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області було закрито провадження у справі № 344/10013/20 (провадження № 2/344/2920/20). Ухвала мотивована тим, що відповідачем повністю погашено заборгованість за спірним договором шляхом передачі нерухомого майна, у зв`язку з чим позивач відмовився від позову.

На сьогоднішній день власником майна, яке було предметом оспорюваного договору купівлі-продажу є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, укладеного 08.06.2022 між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупцем), згідно з п. 1 якого, продавець передав у власність - продав, а покупець прийняв у власність - купив групу нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_1 , приміщення 82б-103а, загальною площею 585,2 кв.м.

Укладенню вказаного договору передував виділ в натурі частки об`єкта нерухомого майна, оскільки згідно договору від 09.09.2020 ОСОБА_1 було придбано 37/100 частини (частки) об`єкта нерухомого майна.

Пунктом 3 даного договору передбачено, що відповідно до Звіту про оцінку майна, проведену 06.06.2022 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ "ФАВОРИТЕКСПЕРТ-2021", вартість нежитлового приміщення, що відчужується становить 897296 гривень 00 копійок.

Пунктом 5.4. цього договору передбачено, що до укладення цього договору нежитлове приміщення іншим особам не відчужене.

Нежитлове приміщення під забороною (арештом) та в заставі, податковій заставі не перебуває. Факт відсутності заборони відчуження зазначеного нежитлового приміщення підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави, виданими 08.06.2022 року, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчаком О. В. (п. 5.5. договору).

Щодо нежитлового приміщення відсутні судові спори (п. 5.7. договору).

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 07.02.2023 у справі № 909/413/21(909/649/22), залишеною в подальшому без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 27.07.2023 та постановою Верховного Суду від 18.01.2024 позов ТОВ СГП "Агрос-Віста" до ПП "Гарант" та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 : ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 305 від 09.09.2020, укладеного між ПП "Гарант" як продавцем, в особі директора ОСОБА_4 та ОСОБА_1 як покупцем, що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Керничною М. В. задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу № 305 від 09.09.2020, укладений між ПП "Гарант" як продавцем, в особі директора ОСОБА_4 та ОСОБА_1 як покупцем, що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Керничною М. В.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Частиною 1 cт. 2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства визначено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частинами 1, 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Суд наголошує, що на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, провадження у справі про банкрутство має за мету задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. При цьому обов`язковим завданням провадження у справі про банкрутство є справедливе задоволення усієї сукупності кредиторів.

Розглядаючи позов в межах справи про банкрутство, суд в провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника не повинен обмежуватися дослідженням доказів, наданих заявником та іншими учасниками провадження (матеріали позовного провадження), але має в силу наведених вище особливостей природи банкрутства надавати оцінку заявленим вимогам з урахуванням дослідження усієї сукупності доказів, в тому рахунку і тих, що містяться в матеріалах справи про банкрутство боржника. Вказане сприяє ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення щодо відповідних вимог, а також дотриманню принципу процесуальної економії господарського судочинства сутність якого полягає в тому, що б під час розгляду справи в суді для найбільш повного та всебічного розгляду справи використовувати всі встановленні законом засоби з урахуванням строків визначених нормами процесуального права.

Таку правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.11.2019 у справі № 911/2548/18 (в межах справи № 917/50/13-г про банкрутство) та від 26.01.2022 у справі № 5011-15/2045-2012(910/1631/20).

Тому при вирішенні цього спору суд досліджував матеріали справи № 909/413/21 про банкрутство ПП "Гарант".

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 03.02.2023 у справі № 909/413/21 (909/649/22) позов ТОВ СГП "Агрос-Віста" до ПП "Гарант" та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 305 від 09.09.2020, укладеного між ПП "Гарант" як продавцем, в особі директора ОСОБА_4 та ОСОБА_1 як покупцем, що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Керничною М. В. задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу № 305 від 09.09.2020, укладений між ПП "Гарант" як продавцем, в особі директора ОСОБА_4 та ОСОБА_1 як покупцем, що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Керничною М.В.

Відтак, оскільки предмет спору припинив своє існування під час розгляду справи № 909/413/21 (909/649/22), суд вбачає за необхідне закрити провадження у частині заявлених вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 305 від 09.09.2020, укладеного між ПП "Гарант" як продавцем, в особі директора ОСОБА_4 та ОСОБА_1 як покупцем, що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Керничною М. В. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Що стосується вимоги про витребування у ОСОБА_2 оспорюваного нерухомого майна у користь ПП "Гарант", суд зазначає таке.

Як встановлено судом, наразі майно перебуває у ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.2022, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Факт володіння ОСОБА_2 вищенаведеним майном на дату розгляду спору учасниками у справі не заперечується.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічне положення закріплено у ст. 321 ЦК України.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

Статтею 388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Таким чином, можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно з ст. 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч. 3 ст. 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (ч. 1 3 ст. 388 ЦК України).

Предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

З`ясування питання добросовісності/ недобросовісності набувача є визначальним для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію "пропорційності" втручання у право власності набувача майна.

Можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором, з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність, насамперед, від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем. Одночасно добросовісність (недобросовісність) володільця характеризує його суб`єктивне ставлення до обставин вибуття майна з володіння власника та правомірність його придбання.

Слід також врахувати, що набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, проявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.06.2021 справа № 916/820/20).

Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу майна від 09.09.2020 № 305, на підставі якого спірне майно вибуло із володіння ПП "Гарант" (продавець) на користь ОСОБА_1 (покупець) в судовому порядку визнано недійсним, а відтак, з огляду на положення ч. 1 ст. 216 ЦК України, вказаний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Дані обставини свідчать про те, що спірне майно вибуло із володіння власника ПП "Гарант" поза його волею.

Як зазначалось судом вище, 08.06.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець передав у власність продав, а покупець прийняв у власність купив групу нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_1 , приміщення 82б-103а надалі нежитлове приміщення, загальною площею 585,2 кв.м. (п. 1. договору).

Зі змісту даного договору вбачається, що нежитлове приміщення належить продавцю на праві приватної власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 299723701 виданим 15.02.2022 року державним реєстратором Лисецької селищної ради Івано-Франківської області Дем`янек І. А. (п. 1.1. договору).

Купівлю-продаж зазначеного нежитлового приміщення сторони за договором здійснили за 897296 гривень 00 копійок, які покупець повністю сплатив продавцеві до підписання цього договору.

Сторони свідчать, що вони обізнані стосовно рівня ринкових цін на аналогічні нежитлові приміщення; за їх розсудом визначена у цьому договорі вартість саме цього нежитлового приміщення є справедливою і відповідає його дійсній вартості (п. 2. договору).

З урахуванням наведеного, покупець спірного майна ОСОБА_2 під час укладення договору купівлі-продажу мав здійснити перевірку тверджень ОСОБА_1 щодо набуття останнім у власність спірного майна та, відповідно, прав щодо розпорядження таким майном, підстав, на яких набуто та законність такого набуття.

Під час розгляду справи позивач наголошував на тому, що нерухоме майно за оспорюваним правочином було відчужено за ціною, що є значно нижчою за ринкову. Так, вартість майна становить 897296 грн 00 к. (зазначена у договорі), ринкова - 4128063 грн 00 к. / 4965552 грн 00 к. (зазначена у висновку експертного дослідження).

Окрім того, на час укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 08.06.2022 ПП "Гарант" постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 08.12.2021 у справі № 909/413/21 було визнане банкрутом й відкрито ліквідаційну процедуру щодо ПП "Гарант" строком на шість місяців до 08.06.2022.

Водночас, судом у справі № 909/413/21 (909/649/22) було встановлені наступні обставини:

- договір купівлі-продажу укладено 09.09.2020 (менше, ніж за рік до відкриття провадження у справі № 909/413/21 про банкрутство ПП "Гарант", тобто в межах підозрілого періоду), покупцем за цим договором був ОСОБА_1 (син ОСОБА_5 , який до 22.07.2020 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань значився бенефіціарним власником ПП "Гарант"), сума продажу становила 909334,00 грн (балансова вартість нерухомого майна, про що вказано у договорі);

- договір купівлі-продажу № 305 від 09.09.2020, укладений між ПП "Гарант" як продавцем, в особі директора ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , вчинено з метою виведення майна, уникнення сплати боргу кредитору ТОВ СГП "Агрос-Віста", перед яким у ПП "Гарант" вже була наявна заборгованість у сумі 4075036 грн 00 к. (сума передоплати за товар, який не було поставлено), тобто на шкоду кредитору. Сума продажу була визначена виходячи з балансової вартості нерухомого майна (про що вказано у договорі), а не його ринкової вартості на час укладення оспорюваного правочину;

- укладенню договору купівлі-продажу № 305 від 09.09.2020 передували укладення: договору № 18/06-2018 про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги від 18.06.2018, укладеного між ОСОБА_5 (сторона-1) та ПП "Гарант" (сторона-2). За умовами цього договору сторона-1 надала стороні-2 фінансову допомогу на поворотній основі в сумі, що не перевищує 1100000 грн 00 к., а сторона-2 зобов`язувалася повернути стороні-1 таку ж суму грошових коштів у визначений договором строк; договору відступлення права вимоги № 20/09-01 від 01.09.2020, укладеного між ОСОБА_5 (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор). За цим договором первісний кредитор безоплатно в повному обсязі відступає, а новий кредитор набуває в повному обсязі право грошової винагороди первісного кредитора за договором про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги № 18/06-2018 від 18.06.2018 в сумі 1010935 грн 31 к.;

- ОСОБА_5 (батько ОСОБА_1 ) і ОСОБА_4 були бенефіціарними власниками ПП "Гарант";

- ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26.10.2020 у справі № 344/10013/20 провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ПП "Гарант" про стягнення грошових коштів за договором фінансової допомоги закрито. При цьому, закриття провадження у справі № 344/10013/20 мотивовано тим, що відповідачем ПП "Гарант" повністю погашено заборгованість за спірним договором, шляхом передачі нерухомого майна. Даний позов подавався ОСОБА_5 , і ухвала Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26.10.2020 у справі № 344/10013/20 також стосувалася провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ПП "Гарант" про стягнення грошових коштів за договором фінансової допомоги;

- ОСОБА_5 не міг не знати як про заборгованість ПП "Гарант" перед ТОВ СГП "Агрос-Віста" у сумі 4075036 грн 00 к. (ця сума заборгованості вказана в акті від 02.07.2020), так і про заборгованість ПП "Гарант" перед ним самим за договором про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги № 18/06-2018 від 18.06.2018 в сумі 1010935 грн 31 к., права вимоги за яким ОСОБА_5 відступив своєму синові ОСОБА_1 (договір відступлення права вимоги № 20/09-01 від 01.09.2020);

- незважаючи на зазначення у договорі про проведення розрахунку, докази сплати покупцем 909334 грн 00 к. відсутні.

Таким чином, ОСОБА_2 , враховуючи наведені вище обставини, в тому числі вартість майна яке він набував згідно договору від 08.06.2022 (897296 грн 00 к.) та її співвідношення до ринкової вартості, згідно з висновку експертного дослідження (4128063 грн 00 к. / 4965552 грн 00 к.), не був позбавлений можливості вжити всіх можливих заходів, проявити обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження спірного майна та, відповідно, з`ясувати, що договір (на підставі якого ОСОБА_1 вважав себе, на дату відчуження майна, власником такого майна), укладено з попереднім його власником (ПП "Гарант") під час провадження у справі про його банкрутство, за наявності у такої особи зобов`язань перед кредиторами, та на користь заінтересованої щодо боржника особи.

При цьому, обставини щодо наявності відкритого провадження у справі про банкрутство ПП "Гарант", заінтересованості ОСОБА_1 відносно боржника - ПП "Гарант" (факт того, що батько ОСОБА_1 - ОСОБА_5 був одним із власників ПП "Гарант" встановлено рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 03.02.2021 у справі № 909/735/20), могли бути встановлені ОСОБА_2 на підставі відкритих даних із відповідних державних реєстрів.

Виходячи із наведених обставин, ОСОБА_2 , укладаючи договір купівлі-продажу з ОСОБА_1 міг і мав усвідомлювати ризики придбання у останнього спірного майна, що вибуло із володіння боржника з урахуванням вищевказаних обставин.

З огляду на викладене ОСОБА_2 був чи міг бути обізнаним про обставини укладення вказаного договору купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_1 вважав, на дату відчуження спірного майна на користь ОСОБА_2 , себе законним власником, зокрема щодо укладення його під час провадження у справі про його банкрутство, а відтак, ОСОБА_2 в силу вимог чинного законодавства, в цьому випадку, не може вважатися добросовісним набувачем спірного майна.

Судом в даному випадку враховано, що якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 22.03.2018 у справі № 910/22788/15.

З огляду на все вище встановлене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , що, виходячи із наведеного, є недобросовісним набувачем, на користь позивача оспорювавного нерухомого майна.

При цьому, при вирішенні питання співмірності втручання держави у право особи мирно володіти своїм майном, з урахуванням встановлених судом обставин набуття у власність ОСОБА_2 спірного нерухомого майна, судом встановлено, що у даному випадку господарський суд не вбачає порушення ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, оскільки втручання держави у право особи мирно володіти своїм майном за заявленими позивачем вимогами є законним заходом, який переслідує як особистий інтерес позивача, спрямований на захист його порушеного права власності на майно, так і суспільний інтерес, спрямований на утвердження у країні суспільного правопорядку щодо недопустимості незаконного позбавлення осіб їх прав власності на майно, і є пропорційним переслідуваним таким втручанням цілям.

Аргументи відповідачів визнаються судом безпідставними та необґрунтованими, а тому відхиляються судом з огляду на таке.

Так, представник відповідача ОСОБА_1 посилається на протоколи загальних зборів учасників ПП "Гарант" та пояснення ОСОБА_5 , мотивуючи тим, що зазначені докази мають значення для встановлення істини по даній справі.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даній справі позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу, скасувати державну реєстрацію права власності та витребувати в ОСОБА_2 групу нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_1 , а саме: приміщення 826 - 103а загальною площею 585,2 кв. м на користь ПП "Гарант".

Відтак, питання законності чи незаконності купівлі-продажу ПП "Гарант" екскаватора марки CATERPILLERM318, 2000 року випуску, заводський номер НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 та вищезгадані протоколи загальних зборів учасників ПП "Гарант" не входять до предмету доказування у справі № 909/413/21 (909/1074/22), а тому не беруться судом до уваги.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Принцип змагальності сторін у господарському судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (правова позиція Верховного Суду викладена у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17)

Що стосується вимоги позивача про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 , яке зареєстроване 15.02.2022 державним реєстратором Лисецької селищної ради Івано-Франківської області Дем`янек І. А., номер запису про право власності 46717523, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 04, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування норм статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).

Разом з тим вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на майно за незаконним володільцем не є необхідними для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься тільки, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (п. 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц).

Отже, в разі задоволення віндикаційного позову рішення суду про витребування майна забезпечуватиме ефективне відновлення порушених прав власника, оскільки таке судове рішення є підставою для державної реєстрації права власності, тому задоволення вимоги щодо скасування запису про право власності не є потрібним для захисту порушених прав позивача.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18.

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням вказаного, суд зазначає, що інші доводи, міркування сторін, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Висновок суду.

У контексті наведеного позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України передбачено, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У ч. 4 ст. 231 ГПК України зазначено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, суд вважає за доцільне розподілити судовий збір між сторонами наступним чином:

- 13640 грн 01 к. покласти на відповідача ОСОБА_2 (пропорційно розміру задоволених вимог);

- 2481 грн 00 к. залишити за позивачем, у зв`язку з відмовою у задоволенні вимоги про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 , яке зареєстроване 15.02.2022 року державним реєстратором Лисецької селищної ради Івано-Франківської області Дем`янек І. А., номер запису про право власності 46717523, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040;

При цьому суд роз`яснює, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", позивач не позбавлений права звернутися до суду з клопотанням про повернення судового збору, сплаченого при зверненні до суду з вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 305 від 09.09.2020, укладеного між ПП "Гарант" як продавцем, в особі директора ОСОБА_4 та ОСОБА_1 як покупцем, що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Керничною М. В. - 2481 грн 00 к.

Керуючись ст. 7, 42 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 2, 13, 20, 76, 77, 86, 231-234 Господарського процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

У частині заявлених вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 305 від 09.09.2020, укладеного між Приватним підприємством "Гарант" як продавцем, в особі директора ОСОБА_4 та ОСОБА_1 як покупцем, що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Керничною М. В. провадження у справі закрити.

У частині заявлених вимог про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння позов задоволити частково.

Витребувати у ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) нежитлові приміщення 82б-103а, загальною площею 585, 2 кв. м, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 у користь Приватного підприємства "Гарант" (вул. Кармелюка, буд. 1, м. Тлумач, Івано-Франківська область, 78000; ідентифікаційний код 22181019).

Наказ видати після набрання ухвалою законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Приватного підприємства "Гарант" (вул. Кармелюка, буд. 1, м. Тлумач, Івано-Франківська область, 78000; ідентифікаційний код 22181019) 13640 (тринадцять тисяч шістсот сорок) грн 01 к. судового збору.

Наказ видати після набрання ухвалою законної сили.

У частині заявлених вимог про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 , яке зареєстроване 15.02.2022 року державним реєстратором Лисецької селищної ради Івано-Франківської області Дем`янек І. А., номер запису про право власності 46717523, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040 - в позові відмовити.

Судовий збір у сумі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 к. залишити за позивачем.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення - 10.04.2024 та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені ст. 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складений 22.04.2024.

Суддя Т. В. Стефанів