ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" квітня 2024 р. Справа № 924/193/24

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Мізика М.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Волочиського районного споживчого товариства

до фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни

про визнання додаткової угоди дійсною

за участю представників:

позивача: Пхайко Ю.Л. згідно з ордером від 13.02.2024

відповідача: Кордас Ж.А. згідно з ордером від 18.03.2024, Коваль Л.В.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

встановив: Волочиське районне споживче товариство звернулось до суду з позовом до фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни, в якому просить визнати дійсною додаткову угоду від 28.03.2019, укладену між сторонами до договору оренди приміщення від 16.03.2016, реєстраційний номер в реєстрі 910.

Ухвалою суду від 28.02.2024 відкрито провадження у справі №924/193/24, підготовче засідання призначено на 25.03.2024, яке у подальшому відкладено на 08.04.2024.

Ухвалою суду від 08.04.2024 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 18.04.2024.

В обґрунтування позову позивач посилається на підписання сторонами додаткової угоди від 28.03.2019 до договору оренди приміщення від 16.03.2016 та ігнорування відповідачем звернень позивача щодо необхідності з`явитися до нотаріуса з метою її нотаріального посвідчення. Правовою підставою позовних вимог зазначає положення ст. ст. 11, 220, 509, 626, 629, 638, 654, 759, 793 Цивільного кодексу України, ст. 283 Господарського кодексу України.

У відзиві на позов (від 18.03.2024) відповідач, зокрема стверджує, що жодних намірів зі сторони позивача щодо нотаріального посвідчення додаткової угоди від 28.03.2019, у тому числі надсилання відповідних листів, довготривалих перемовин не було; додаткова угода не направлялась ОСОБА_1 на її адресу, відповідно, не поверталась позивачу - текст додаткової угоди від 28.03.2019 до договору оренди від 16.03.2016 наданий відповідачу та підписаний в орендованому за договором приміщенні. Зауважує, що позивачем не підтверджено факт ухилення ОСОБА_1 від нотаріального посвідчення додаткової угоди, позивачем не вживались заходи щодо спонукання ОСОБА_1 в судовому порядку виконати умови договору, не заявлялось у судових справах, на які посилається позивач, про те, що ОСОБА_1 ухилялась від нотаріального посвідчення додаткової угоди від 28.03.2019. Звертає увагу на те, що у відповідача не було сенсу не посвідчувати нотаріально додаткову угоду, оскільки орендну плату у розмірі, визначеному цією додатковою угодою, відповідач сплачувала належним чином. Також зазначає, що Господарським судом Хмельницької області в рішенні від 31.08.2022 у справі №924/202/22 встановлено нікчемність додаткової угоди від 28.03.2019, зауваживши, що Волочиським РайСТ не обґрунтовано преюдиційність фактів, встановлених у справах №№ 924/266/21, 924/564/21, 924/565/21, 924/882/21, 924/963/21, 924/951/21, 924/952/21, 924/169/21, 924/149/22 для справи №924/202/22 через призму нікчемності додаткової угоди від 28.03.2019. З огляду на наведене, вказує на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження ухилення відповідача від нотаріального посвідчення додаткової угоди від 28.03.2019, а наданий позивачем єдиний лист №62 датований груднем 2018 року, тобто за три місяці до дати укладення додаткової угоди, без доказів відправлення чи вручення такого листа відповідачу. Крім того, зауважила, що термін дії додаткової угоди від 28.03.2019 припинений, тому неможливо визнати її дійсною, а також позивачем не зазначено, яке його право чи інтерес порушені.

Позивач у відповіді на відзив (від 08.04.2024) не погоджується з обставинами та доводами, викладеними відповідачем. Серед іншого, зазначив, що встановлена в договорі оренди плата за користування приміщенням була значно меншою від ринкової орендної плати та плати, що встановлена відповідно до постанови правління Волочиського РайСТ №116 від 30.12.2015, тому перемовини щодо підняття орендної плати велись між сторонами весь час. Вказує на те, що у справі №924/202/22 визнано недійсним односторонній правочин у формі повідомлення №12 від 24.02.2021 про відмову Волочиського РайСТ від договору оренди нежитлового приміщення від 16.03.2016, а не додаткову угоду. Щодо порушеного права позивача зауважив, що між сторонами розглянуто ряд судових справ та встановлено обставини спірної ситуації, а саме: №924/149/22, №924/565/21, №924/952/21, №924/951/21, №924/266/21, №924/202/22, №924/450/23, №924/1279/23, тому з метою захисту власного інтересу (незастосування наслідків недійсності правочину) та встановлення юридичної визначеності позивач вважає за необхідне встановити дійсність додаткової угоди від 28.03.2019 до договору оренди приміщення від 16.03.2016. Стверджує, що копія листа від 19.12.2018 №62 свідчить про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору.

Представник позивача у судовому засідання вимоги позову підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила з підстав, наведених у відзиві на позов.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

16.03.2016 між Волочиським районним споживчим товариством Хмельницької ОСС (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди приміщення (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування 70/100 частин нежитлової будівлі, ресторан " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що розташована в АДРЕСА_1 (сім літера "а"), Хмельницької області, на строк, зазначений в п. 4.1 цього договору (приміщення). В оренду передається приміщення площею 361,6 кв. м.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення та діє протягом п`яти років, а саме з 16 березня 2016 року до 16 березня 2021 року (п. 4.1 договору).

Згідно з п. 5.1 договору за оренду приміщення зазначеного в п. 1.1 цього договору, орендар сплачує орендодавцю щомісячно орендну плату (договірну) в розмірі 6000,00 гривень, що еквівалентно 223,63 доларам США за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору.

Орендна плата за користування приміщенням сплачується щомісячно в порядку попередньої оплати не пізніше ніж за 5 календарних днів до початку кожного наступного місяця, за який здійснюється оплата, на підставі пред`явленого орендодавцем до оплати рахунку. Неотримання орендарем від орендодавця рахунку на оплату не звільняє орендаря від виконання обов`язку по внесенню плати за користування приміщенням у визначений термін (п. 5.2 договору).

Відповідно до п. 5.3 договору орендодавець має право в односторонньому порядку збільшити орендну плату у випадку зростання більше ніж на 5 % курсу долара США за офіційним курсом НБУ порівняно із курсом долара США, який існував на день укладення цього договору, або на день останньої зміни розміру орендної плати. Орендодавець має право один раз на рік в односторонньому порядку переглядати розмір орендної плати у разі зростання рівня інфляції, змін, пов`язаних з податковою політикою держави, внаслідок чого змінюється розмір орендної плати за договором. Розмір орендної плати протягом терміну дії договору може змінюватись відповідно до рішень вищих кооперативних органів управління та правління Волочиського районного споживчого товариства. Зміна орендної плати оформлюється договором про внесення змін, який орендар зобов`язаний підписати повернути орендодавцю не пізніше 7 календарних днів з дня її отримання. Вказана угода буде невід`ємною частиною договору та підлягає нотаріальному посвідченню.

Підпунктом 6.1.4 договору передбачено, що орендодавець має право відмовитися від цього договору і вимагати повернення орендованого приміщення, якщо орендар не вносить орендну плату протягом трьох місяців підряд, або якщо орендар більше одного місяця з дати платежу не відшкодовує орендодавцю витрати передбачені п. 5.7 цього договору. У разі відмови орендаря від цього договору оренди з будь-якої із зазначених підстав, цей договір є розірваним з моменту одержання орендарем повідомлення орендодавця про відмову від договору.

У п. 9.1 договору зазначено, що він припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, та в інших випадках, передбачених чинними законодавством.

На вимогу однієї із сторін цей договір може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, передбаченому статтею 188 Господарського кодексу України (п. 9.2 договору).

За умовами п. 9.3 договору правові наслідки припинення цього договору визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Орендодавець має право в односторонньому порядку розірвати цей договір і вимагати повернення об`єкта оренди у випадках порушення орендарем будь-якої з умов п. 7.2 цього договору, а також у разі відмови орендаря прийняття умов, передбачених у п. 5.3 договору (п. 9.4 договору).

У п. 10.5 договору сторони погодили, що зміни та доповнення до договору вносяться сторонами шляхом укладення окремої письмової додаткової угоди, яка буде невід`ємною частиною цього договору.

Договір підписаний сторонами, засвідчений відтиском печатки позивача, містить відмітку про нотаріальне посвідчення приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу Гадайчук Є.А. та реєстрацію в реєстрі за №910.

Позивачем у матеріали справи надано копію листа від 19.12.2018 №62, адресованого відповідачу, у якому позивач з огляду на п. 5.3 договору від 16.03.2016 повідомляє відповідача про намір підняти розмір орендної плати на 2019 рік, у зв`язку з чим просить повідомити зручний час для бронювання місця у нотаріуса.

У матеріалах справи наявна підписана сторонами додаткова угода від 28.03.2019 до договору (далі додаткова угода), в п. 1 якої сторони домовились викласти п. 5.1 договору в редакції: "п. 5.1. За оренду приміщення, зазначеного в п. 1.1 цього договору, орендар сплачує орендодавцю щомісячно орендну плату (договірну) в розмірі 9762 гривні".

Додаткова угода набирає чинності з 01.04.2019 (п. 2 додаткової угоди).

Постановою четвертих зборів уповноважених п`ятого скликання Волочиського районного споживчого товариства від 24.02.2021 "Про подальше використання нежитлового приміщення, ресторану "Дружба", що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Волочиськ, вулиця Незалежності, 7а, у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди" вирішено розірвати договір оренди частини нежитлового приміщення, ресторану " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Волочиськ, вулиця Незалежності, 7а, посвідчений приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу Гадайчук Є.А. за №910 від 16.03.2016, у зв`язку із несплатою орендарем Коваль Л.В. орендної плати протягом 3 місяців підряд; надати дозвіл правлінню провести внутрісистемний продаж вказаного нежитлового приміщення.

Відповідно до повідомлення про відмову від договору оренди приміщення та його розірвання від 24.02.2021 №12, адресованого відповідачу, позивач повідомив, що: розриває укладений з відповідачем договір оренди приміщення від 16.03.2016, посвідчений Гадайчук Є.А., приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу за №910; доводить до відома відповідача, що договір є розірваним з моменту одержання ним даного повідомлення про відмову від договору; вимагає протягом доби з дати розірвання договору повернути орендодавцю орендоване приміщення по акту прийому-передачі в задовільному стані, з урахуванням нормального зносу, а також передати по акту в повному обсязі і справності обладнання та інше майно, одержане орендарем в користування (у матеріали справи надано копії накладної відділення поштового зв`язку та опису вкладення від 26.02.2021, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 02.03.2021).

14.04.2021 між Волочиським районним споживчим товариством (продавець) та підприємством споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС" (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (далі - договір купівлі-продажу), згідно з п. 1 якого відповідно до умов цього договору продавець передає у власність, а покупець приймає у власність нежитлове приміщення, ресторан "Дружба" загальною площею 433,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Хмельницька область, Волочиський район, м. Волочиськ, вулиця Незалежності, 7а (нежитлове приміщення).

Нерухоме майно відчужується згідно протоколу проведення внутрісистемного аукціону 25.03.2021, переможцем якого є підприємство споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС" (п. 3 договору купівлі-продажу).

Передача нежитлового приміщення продавцем здійснюється з моменту нотаріального посвідчення даного договору та реєстрації права власності в державному реєстрі речових прав (п. 12 договору купівлі-продажу).

Зазначений договір підписаний сторонами, засвідчений відтисками їхніх печаток, містить відмітку про нотаріальне посвідчення приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. та реєстрацію в реєстрі за №2461.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (від 14.04.2021) на нежитлове приміщення ресторан " ІНФОРМАЦІЯ_1 " загальною площею 433,1 кв.м за адресою: Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Незалежності, 7а зареєстровано 14.04.2021 право власності підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС".

Згідно з наданою у матеріали справи інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (від 14.02.2024) на нежитлове приміщення ресторан " ІНФОРМАЦІЯ_1 " загальною площею 433,1 кв.м за адресою: Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Незалежності, 7а зареєстровано 28.07.2023 право власності приватного підприємства "Аграрна компанія 2004" (28.07.2023 зареєстровано припинення на вказане приміщення права власності підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС", 14.04.2021 зареєстровано припинення на вказане приміщення права власності Волочиського районного споживчого товариства).

Також у матеріали справи надано копії:

- рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.07.2021 у справі №924/266/21 за позовом фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни до Волочиського районного споживчого товариства, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС", про зобов`язання виконати умови договору від 16.03.2016, посвідченого приватним нотаріусом Гадайчук Є.А. та зареєстрованого в реєстрі №910, а саме: укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна (ресторан "Дружба"), що розташоване у м. Волочиськ по вул. Незалежності, 7А Хмельницької області за ціною, що буде визначена на підставі висновку суб`єкта оцінювання на дату викупу, яким у позові відмовлено; постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.10.2021, якою рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.07.2021 у справі №924/266/21 залишено без змін;

- рішення Господарського суду Хмельницької області від 28.09.2021 у справі №924/565/21 за позовом фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни до Волочиського районного споживчого товариства та підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: товариство з обмеженою відповідальністю "Експо Проперті Груп" про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 14.04.2021, яким у позові відмовлено;

- рішення Господарського суду Хмельницької області від 28.12.2021 у справі №924/951/21 за позовом фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни до Волочиського районного споживчого товариства та Спілки споживчих товариств Хмельницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Волочиського районного споживчого товариства - підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС" про визнання протиправним та скасування проведення внутрісистемного аукціону щодо продажу нежитлового приміщення ресторану "Дружба", що розташоване за адресою: м. Волочиськ, вул. Незалежності, 7А та скасування результату аукціону згідно протоколу від 25.03.2021, яким у позові відмовлено; постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.12.2023 у справі №924/951/21, якою залишено без змін ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 26.09.2023 про відмову у перегляді за нововиявленими обставинами рішення від 28.12.2021 у справі №924/951/21 (на підставі рішення у справі № 924/202/22);

- рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.12.2021 у справі №924/952/21 за позовом фізичної особи - підприємця Коваль Лариси Василівни до Волочиського районного споживчого товариства про визнання протиправними дій Волочиського районного споживчого товариства щодо відмови від виконання договору оренди приміщення, а саме: 70/100 частини нежитлової будівлі, ресторан „Дружба", що розташована в м. Волочиськ по вул. Незалежності, 7А, який посвідчено приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу Гадайчук Є.А. та зареєстровано в реєстрі за №910, шляхом вчинення односторонніх правочинів, оформлених листами (повідомленнями) від 12.02.21 та від 24.02.21 про розірвання договору оренди, яким у позові відмовлено;

- рішення Господарського суду Хмельницької області від 21.06.2022 у справі №924/149/22 за позовом фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни до Волочиського районного споживчого товариства про визнання недійсною з моменту вчинення додаткової угоди від 28.03.2019 до договору оренди від 16.03.2016, яким у позові відмовлено;

- рішення Господарського суду Хмельницької області від 31.08.2022 у справі №924/202/22 за позовом фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни до Волочиського районного споживчого товариства про визнання недійсним одностороннього правочину щодо відмови від договору оренди приміщення та його розірвання, вчинений Волочиським районним споживчим товариством та оформлений повідомленням №12 від 24.02.2021, яким позов задоволено; постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 у справі №924/202/22, якою рішення Господарського суду Хмельницької області від 31.08.2022 залишено без змін; ухвали Верховного Суду від 22.06.2023 у справі №924/202/22, якою відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі.

Зокрема, у рішенні Господарського суду Хмельницької області від 31.08.2022 суд встановив невідповідність додаткової угоди від 28.03.2019 до договору оренди від 16.03.2016 вимогам законодавства та договору щодо її нотаріального посвідчення та дійшов висновку що вона є нікчемною з моменту вчинення в силу закону;

- рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.07.2023 у справі №924/450/23 за позовом фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни до Волочиського районного споживчого товариства, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - підприємство споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС" про визнання недійсною та скасування постанови четвертих зборів уповноважених членів Волочиського районного споживчого товариства п`ятого скликання від 24.02.21 „Про подальше використання нежитлового приміщення ресторану „Дружба", що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Незалежності, 7а у зв`язку з закінченням терміну дії оренди", яким позов задоволено; постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2023 у справі №924/450/23, якою рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.07.2023 залишено без змін; ухвали Верховного Суду від 05.02.2024 у справі №924/450/23, якою касаційну скаргу призначено до розгляду на 28.02.2024; постанови Верховного Суду від 03.04.2024 у справі №924/450/22, якою постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2023 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.07.2023 у справі №924/450/23 скасовано, прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову;

- ухвали Господарського суду Хмельницької області від 30.01.2024 у справі №924/1279/23 за позовом фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни до Волочиського районного споживчого товариства про стягнення 72015,38 грн безпідставно отриманих коштів, 32656,41 грн інфляційних нарахувань, 6368,92 грн 3% річних (посилаючись, зокрема на нікчемність додаткової угоди від 28.03.2019 до договору оренди від 16.03.2016, обставини, встановлені судом у справах №924/149/22 та №924/202/22), якою справу №924/1279/23 призначено до судового розгляду по суті на 26.02.2024;

- апеляційних скарг Волочиського районного споживчого товариства у справах №924/202/22, №924/450/23, касаційної скарги Волочиського районного споживчого товариства у справі №924/450/23.

У матеріали справи надано опис документів по ревізії Волочиського районного споживчого товариства; протокол тимчасового доступу до речей і документів та опис речей та документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду, від 22.03.2022 у Волочиського районного споживчого товариства (за період з 2016 по 2021 роки); розпорядження Волочиського районного споживчого товариства від 28.04.2023 №15 про підготовку документів для знищення (за 2016-2019 роки); акт Волочиського районного споживчого товариства на вилучення та знищення документів (за 2016-2019 роки); постанову правління Волочиського РайСТ від 30.12.2015 №116 щодо встановлення мінімального розміру орендної плати на період 2016 року за надані в орендне користування кооперативні об`єкти.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України (далі ГК України) встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною 7 ст. 179 ГК України унормовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Як зазначено у ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судовими рішеннями у справах №924/266/21, №924/565/21, №924/951/21, №924/952/21, №924/149/22, №924/202/22, між позивачем як орендодавцем та відповідачем як орендарем 16.03.2016 укладено договір оренди приміщення, за умовами п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування 70/100 частин нежитлової будівлі, ресторан "Дружба" площею 361,6 кв. м, що розташована в місті Волочиськ по вулиці Незалежності (Кірова), № 7а (сім літера "а"), Хмельницької області.

Частинами 1, 6 ст. 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню, крім договору, предметом якого є майно державної або комунальної власності, який підлягає нотаріальному посвідченню у разі, якщо він укладений на строк більше п`яти років.

У п. 5.1 договору сторони погодили, що за оренду приміщення орендар сплачує орендодавцю щомісячно орендну плату (договірну) в розмірі 6000,00 гривень, що еквівалентно 223,63 доларам США за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору.

Пунктом 4.1 договору сторони передбачили, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення та діє протягом п`яти років, а саме з 16 березня 2016 року до 16 березня 2021 року.

Таким чином, оскільки договір оренди приміщення від 16.03.2016 було укладено на строк у п`ять років, відповідно до ст. 793 ЦК України та узгоджених сторонами умов п. 4.1 договору він підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Зазначені вимоги сторонами договору дотримані договір посвідчено приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу Гадайчук Є.А. та зареєстровано в реєстрі за №910.

У подальшому сторонами договору підписано додаткову угоду від 28.03.2019 до договору, в якій п. 5.1 договору викладено в редакції, згідно з якою за оренду приміщення, зазначеного в п. 1.1 цього договору, орендар сплачує орендодавцю щомісячно орендну плату (договірну) в розмірі 9762 гривні.

Судом враховується, що згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Пунктом 10.5 договору сторони передбачили, що зміни та доповнення до договору вносяться сторонами шляхом укладення окремої письмової додаткової угоди, яка буде невід`ємною частиною цього договору, пунктом 5.3 договору - що зміна орендної плати оформляється договором про внесення змін, який орендар зобов`язаний підписати та повернути орендодавцю не пізніше 7 календарних днів з дня її отримання. Вказана угода буде невід`ємною частиною цього договору та підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, виходячи з наведених положень ст. 654 ЦК України, умов п. 5.3 договору оренди та нотаріального посвідчення цього договору, суд зазначає, що всі зміни до договору чи будь-які домовленості сторін договору, в тому числі і щодо збільшення розміру орендної плати за оренду приміщення, мають вчинятися в такій самій формі, як і сам договір, тобто в письмовій формі, і підлягають нотаріальному посвідченню.

Натомість з матеріалів справи слідує, що підписана сторонами додаткова угода від 28.03.2019 до договору не була нотаріально посвідчена всупереч вимогам ст. 654 ЦК України та п. 5.3 договору.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, за ч. 4 вказаної статті правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису (ст. 209 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Так, позивач просить визнати додаткову угоду від 28.03.2019 до договору від 16.03.2016 дійсною, зазначаючи, що періодично звертався до відповідача щодо нотаріального посвідчення додаткової угоди, однак відповідач такі звернення проігнорував.

Судом береться до уваги, що згідно з частиною другою статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до правової позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.08.2021 у справі №199/3784/19, однією з умов застосування частини другої статті 220 Цивільного кодексу України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 Цивільного кодексу України.

Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію.

Згідно з частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими, речовими та електронними доказами, відповідно до частини другої наведеної норми.

За положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази, які надаються учасниками справи до суду, мають відповідати встановленим критеріям належності, допустимості, достовірності, вірогідності, що визначені статтями 76-79 ГПК України.

Зокрема, ст. 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

За визначенням, наведеним у ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому у постанові від 21.08.2020 у справі №904/2357/20 Верховний суд зазначив, що визначений ст. 79 ГПК України стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Тлумачення змісту ст. 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

У підтвердження доводів про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення додаткової угоди від 28.03.2019 позивач посилається на копію листа від 19.12.2018 №62, у якому зазначено, що позивач з огляду на п. 5.3 договору від 16.03.2016 повідомляє відповідача про намір підняти розмір орендної плати на 2019 рік та просить повідомити зручний час для бронювання місця у нотаріуса.

Однак суд зауважує, що, по-перше, зі змісту вказаного листа неможливо встановити, для укладення якої додаткової угоди і чи взагалі для її укладення позивач просить повідомити час для бронювання місця у нотаріуса, оскільки не зазначено яким чином вказаний у листі намір позивача підняти розмір орендної плати на 2019 рік має бути реалізований; по-друге, як слушно зауважив відповідач, лист датований 19.12.2018, тоді як додаткова угода укладена 28.03.2019, тобто через понад три місяці після складення такого листа; по-третє, позивачем не доведено будь-якими доказами обставин направлення, вручення вказаного листа відповідачу чи доведення його змісту до відома відповідача, як і не доведено наявності факту відмови відповідача від нотаріального посвідчення додаткової угоди чи пасивної поведінки відповідача за наслідками отримання такого листа.

Натомість відповідно до пояснень відповідача, наданих у судовому засіданні та зазначених у відзиві на позов, лист від 19.12.2018 №62 нею не отримувався, а підготовлений та наданий позивачем текст додаткової угоди від 28.03.2019 безпосередньо підписано в орендованому приміщенні ресторану "Дружба".

Щодо посилань представника позивача на неможливість надання доказів у підтвердження надсилання листа від 19.12.2018 відповідачу з огляду на їх вилучення/знищення суд вважає слушними зауваження відповідача про те, що з аналізу змісту наданих позивачем опису документів по ревізії, протоколу тимчасового доступу до речей і документів, опису речей та документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду, розпорядження позивача про підготовку документів для знищення, акта позивача на вилучення та знищення документів не убачається знищення чи вилучення саме листа від 19.12.2018 та доказів його направлення відповідачу, а також про недоречність вжиття заходів з вилучення і знищення документів, у тому числі книги реєстрації вихідної кореспонденції, у період існування спірних правовідносин між сторонами і їх тривале вирішення в судовому порядку.

З огляду на зазначене, копія листа від 19.12.2018 №62 не є належним доказом, на підставі якого можна встановити обставини ухилення відповідача від нотаріального посвідчення додаткової угоди від 28.03.2019, які входять у предмет доказування в цій справі.

Також позивачем не додано будь-яких доказів у підтвердження наведених у позовній заяві тверджень про періодичні звернення до відповідача щодо необхідності з`явитися до нотаріуса, про довготривалі переговори між сторонами та неодноразове запрошення відповідача до нотаріуса з метою укладення додаткової угоди про збільшення вартості орендної плати, про посилання відповідача на введення карантинних обмежень, пов`язаних з поширенням COVID-19, та, як наслідок, ухилення останнього від нотаріального посвідчення додаткової угоди після таких звернень.

Крім того, відсутні докази у підтвердження того, що позивач ініціював процедуру нотаріального посвідчення додаткової угоди як під час її укладення, так і після цього.

Посилання позивача на фактичне виконання умов додаткової угоди судом відхиляється, адже самого факту виконання умов угоди не достатньо для застосування до спірних відносин ч. 2 ст. 220 ЦК України. Як було зазначено вище, для цього необхідно встановити ухилення відповідача від нотаріального посвідчення угоди, яке має розумітися як активна протидія цьому чи пасивне небажання вчинити цю дію.

При цьому обставини щодо підписання сторонами додаткової угоди від 28.03.2019 та інші обставини, які зазначені позивачем у позовній заяві, у тому числі як такі, що встановленні судовими рішеннями у справах між сторонами (№№924/149/22, 924/202/22, 924/266/21 та ін.), не підтверджують саме факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення додаткової угоди від 28.03.2019, встановлення якого є необхідним для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Натомість суд погоджується з аргументами відповідача про те, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 31.08.2022 у справі №924/202/22 про задоволення позову фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни до Волочиського районного споживчого товариства про визнання недійсним одностороннього правочину щодо відмови від договору оренди приміщення та його розірвання, вчинений Волочиським районним споживчим товариством та оформлений повідомленням №12 від 24.02.2021 (залишене без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.01.2023) ухвалене, виходячи з оцінки додаткової угоди від 28.03.2019 до договору як нікчемної саме з підстав недотримання вимог щодо нотаріального посвідчення. При цьому позивачем під час розгляду зазначеної справи, у тому числі в ході оскарження рішення суду, не заявлялось про наявність обставин, які свідчать про дійсність цієї додаткової угоди, що мало би бути здійснено, враховуючи позицію позивача щодо захисту власного інтересу (незастосування наслідків недійсності правочину) та встановлення юридичної визначеності.

Отже, беручи до уваги вищенаведене, положення ст. ст. 74, 76-79 ГПК України, суд доходить висновку про недоведення позивачем належними та допустимими доказами обставин саме ухилення відповідача від нотаріального посвідчення додаткової угоди від 28.03.2019 до договору оренди від 16.03.2016, що є обов`язковою умовою для визнання правочину дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, з огляду на що позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Судом зважається на те, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання позову з огляду на відмову в його задоволенні покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові Волочиського районного споживчого товариства до фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни про визнання дійсною додаткової угоди від 28.03.2019, укладеної між сторонами до договору оренди приміщення від 16.03.2016, реєстраційний номер в реєстрі 910, відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено 24.04.2024.

Суддя В.В. Виноградова