РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.04.2024Справа № 910/17105/23
За позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальніст "ЮА. РПА"

про стягнення 48 042 385,68 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Літовка М.В.

Представники учасників справи

від позивача: Хмара Ю.О.

від відповідача: Білецький І.Ю.

У судовому засіданні 11.04.2024 в порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮА.РПА" про стягнення 48042385,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за контрактом № 370/3/5/2/1/130 від 26.04.2022.

Ухвалою суду від 13.11.2023 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

16.11.2023 від позивача через канцелярію суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали від 13.11.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 було відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі було призначено на 14.12.2023.

У підготовчому засіданні, яке відбулось 14.12.2023, суд протокольною ухвалою оголосив перерву до 01.02.2024.

26.12.2023 від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання документів до матеріалів справи.

27.12.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує, вказуючи, що зобов`язання ним виконані в повному обсязі, в зв`язку з чим відсутні підстави для повернення суми попередньої оплати. Крім того, позивачем не враховано, що прилади для ремонту були передані відповідачу пізніше, ніж було погоджено сторонами, що виключає відповідальність відповідача через прострочення з боку позивача. Відповідач надав свої контр розрахунки штрафних санкцій та просив зменшити їх суму на 85% через їх надмірність. Також відповідач вказав, що прострочення мало місце в зв`язку з несвоєчасним отримання комплектуючих, необхідних для ремонту, від іноземного контрагента.

У підготовчому засіданні, яке відбулось 01.02.2024, суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання позивача про оголошення перерви у судовому засіданні для подання заяви про зменшення суми позовних вимог та оголосив перерву в підготовчому судовому засіданні до 15.02.2024.

Ухвалою суду від 15.02.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 14.03.2024.

В судовому засіданні 14.03.2024 оголошено перерву до 28.03.2024.

В судовому засіданні 28.03.2024 оголошено перерву до 11.04.2024.

05.04.2024 від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких він вказав, що однією з позовних вимог є вимога про повернення суми попередньої оплати, проте виконавцем після подання позову , були надані послуги за договором у повному обсязі. У зв`язку з цим замовником списано прострочену дебіторську заборгованість на суму попередньої оплати - 23670000,00 грн. Позивач при прийнятті рішення просив врахувати вказані обставини.

08.04.2024 від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких він проти позову заперечує, та додаткові докази.

В судовому засіданні 11.04.2024 суд долучив до матеріалів справи письмові пояснення сторін. Додаткові докази, подані відповідачем 08.04.2024 з пропуском строку, судом не досліджуються та не приймаються до уваги при вирішенні спору.

В судовому засіданні 11.04.2024 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у заявах по суті спору.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав, викладених у заявах по суті спору.

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача просив у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.04.2022 між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮА.РПА" (виконавець) укладено договір № 370/3/5/2/1/130 про закупівлю послуг за державні кошти, відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов`язується надати замовникові послуги з ремонту і технічного обслуговування транспортних засобів військового призначення за номенклатурою, у кількості, в терміни та за цінами, які зазначені у календарному плані надання послуг з ремонту виробів, що є невід`ємною частиною цього договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці послуги.

Результатом надання послуг з ремонту виробів є працездатний стан виробів та відповідність робочих параметрів вимогам експлуатаційної документації виробів (п. 1.3 договору).

Згідно з п. 2.1 договору виконавець повинен надати замовнику передбачені цим договором послуги з ремонту виробів, якість яких відповідає технічним умовам, державним стандартам, кресленням та інше, які діють на підприємстві виконавця.

Контроль за якістю надання послуг з ремонту виробів та їх приймання здійснюється 1285 ВП МОУ у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2009 № 1107, наказу Міністерства оборони від 01.12.2015 № 681 та згідно з умовами договору (п. 2.3 договору).

Як погоджено сторонами у п. 3.1 договору в редакції додаткової угоди № 3 від 27.02.2023, ціна договору становить 78900000,00 грн з ПДВ. Обсяг фінансування та бюджетні зобов`язання за загальним фондом у 2022 році складає 23670000,00 грн. Обсяг фінансування та бюджетні зобов`язання за загальним фондом у 2023 році складає 55230000,00 грн.

Замовник оплачує надані та прийняті послуги з ремонту виробів, які передбачені календарним планом надання послуг з ремонту виробів, за договірною ціною, погодженою сторонами та зафіксованою у протоколі погодження договірної ціни послуг з ремонту виробів (п. 3.6 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору замовник здійснює розрахунки з виконавцем поетапно за фактично надані послуги з ремонту виробів протягом 30 банківських днів з дати підписання замовником акту приймання наданих послуг з ремонту виробів, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 4), відповідно до наданих виконавцем рахунків, за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України.

Згідно з п.п. 4.2.1 договору замовник має право здійснювати попередню оплату за договором у разі надходження коштів на рахунки Міністерства оборони України.

Як передбачено п. 4.2.2 договору за письмовим погодженням між сторонами, відповідно до належним чином оформленого рішення Міністерства оборони України, з метою виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканості державного кордону та захисту держави в умовах воєнного стану та у період проведення операції об`єднаних сил, замовник має право здійснювати попередню оплату в розмірі до 30 відсотків від ціни договору терміном на два місяці (але не пізніше терміну надання послуг за договором) згідно з п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 169 "Деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану" (зі змінами). Виконавець у строк не пізніше терміну поетапного надання послуг, після отримання попередньої оплати, повинен надати замовнику документи, що підтверджують фактичне надання послуг або повернути замовнику невикористані кошти на рахунок замовника.

До рахунку виконавцем додається: акти приймання-передачі виробів; акти приймання наданих послуг з ремонту виробів; посвідчення видане 1285 ВП МОУ про приймання наданих послуг з ремонту виробів; калькуляція витрат, сформована виконавцем, завізована 1285 ВП МОУ; виконані наряди на ремонт; копії доручень на отримання майна після ремонту представниками військових частин та установ ЗСУ. На підставі зазначених документів не пізніше 10-денного терміну сторонами оформляється та затверджується акт приймання наданих послуг з ремонту виробів за договором, який є підставою для проведення розрахунків. Документи не оформлені встановленим чином повертаються виконавцю для усунення недоліків, розрахунки за даними документами проводяться після усунення недоліків (п. 4.3, 4.4 договору).

Згідно з п. 5.1 договору термін надання послуг з ремонту виробів - відповідно до календарного плану надання послуг з ремонту виробів (додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього договору.

Транспортування виробів до місця проведення ремонту здійснюється власними силами та засобами виконавця. Передача виробів для проведення ремонту, їх отримання після проведення ремонту здійснюється представником замовника (військові частини) та виконавцем (представником виконавця) та оформляється актом приймання-передачі виробів у відповідності до вимог наказу МОУ від 28.08.2017 № 455 (п. 5.3 договору).

Відповідно до п. 5.4 договору передача виконавцю для ремонту виробів здійснюється військовими частинами за нарядами, виданих Центральним управлінням забезпечення наземними системами озброєння Озброєння Командування Сил логістики Збройних Сил України. Отримання виробів в ремонт здійснюється виконавцем не пізніше 30 діб після укладення договору (у кількості, що підлягає ремонту). У разі не надходження виробів в ремонт у встановлені договором терміни, сторони укладають додаткову угоду щодо подальшого порядку надання послуг з ремонту виробів.

Згідно з п. 5.15 договору приймання виробів після проведення ремонту здійснюється представниками військової частини, у відповідності до вимог нормативно-технічної документації на здачу виробів в ремонт та їх видачу з ремонту, та оформляється актом приймання-передачі виробів (додаток № 3 до договору), підписується уповноваженими особами виконавця, начальником ВТК виконавця, представниками військової частини та затверджується виконавцем. Затверджений акт приймання-передачі виробів складається у 4 примірниках.

Як погоджено сторонами в п. 5.18 договору, приймання наданих послуг з ремонту виробів замовником здійснюється на підставі наданих виконавцем: актів приймання-передачі виробів представнику військової частини (додаток № 3 до договору); посвідчення (додаток № 5 до договору) видане 1285 ВП МОУ, про приймання наданих послуг з ремонту виробів; підписаного виконавцем протоколу погодження договірної ціни надання послуг з ремонту виробів. За результатом приймання наданих послуг з ремонту виробів складається акт приймання наданих послуг з ремонту виробів. Акт приймання наданих послуг з ремонту виробів підписується уповноваженими особами замовника та виконавця та затверджується замовником та виконавцем не пізніше 5 робочих днів. Зобов`язання виконавця по наданню послуг з ремонту виробів за договором вважаються виконаними в повному обсязі після підписання та затвердження акту приймання наданих послуг з ремонту виробів замовником (додаток № 4 до договору).

Відповідно до п. 10.1 договору в редакції додаткової угоди № 4 від 30.05.2023, цей договір набирає чинності з моменту підписання його двома сторонами і діє до 30.11.2023, а з питань фінансових та гарантійних зобов`язань - до повного виконання сторонами зобов`язань по цьому договору.

Додатком № 1 до договору, в редакції додаткової угоди № 2 від 12.12.2022, сторони погодили календарний план надання послуг з ремонту, відповідно до якого сторонами погоджено надання послуг з ремонту виробів в кількості 250 одиниць до 25.04.2023 на суму 78900000,00 грн. Термін надання звітних документі погоджено до 30.04.2023.

Як зазначає позивач, та не заперечує відповідач, МО України було здійснено авансування виконавця на суму 23670000,00 грн (відповідно до вимоги на оплату № 370/3/375 від 26.05.2022.

Позивач звернувся до відповідача з претензією № 1 від 08.06.2023 (№ 717/4/8353), в якій пропонував повернути суму попередньої оплати та сплатити штрафні санкції.

Матеріалами справи підтверджено наступні обставини.

На ремонт вироби передавались на підставі нарядів: № 2921/22 від 15.07.2022, 13 виробів; № 2922/22 від 15.07.2022, 59 виробів; № 5706/23 від 19.09.2023, на 77 виробів; № 6888/23 від 07.11.2023, 1 виріб;№ 5707/23 від 19.09.2023, 100 виробів. Загалом для проведення ремонту було передано 250 виробів.

Відповідач надав до матеріалів справи акти приймання-передачі військового майна: № 185/1/23 від 10.08.2023, 3 вироби; №185/23 від 31.07.2023, 10 виробів; № 195/1/23 від 12.09.2023, 30 виробів; № 195/2/23 від 12.09.2023, 10 виробів; № 195/3/23 від 15.11.2023, 2 вироби; № 195/23 від 10.08.2023, 17 виробів; № 282/1/23 від 19.10.2023, 10 виробів; № 282/3/23 від 04.11.023, 16 виробів; № 282/4/23 від 15.11.2023, 1 виріб; № 306/23 від 04.11.2023, 54 вироби; № 306/1/23 від 10.11.2023, 24 вироби; № 282/23 від 16.10.2023, 44 вироби; № 306/2/23 від 15.11.2023, 22 вироби; № 324/23 від 22.11.2023, 1 виріб.

До матеріалів справи долучено акти приймання-передачі виробів: № 1 від 31.07.2023 на суму 3156000,00 грн, 10 виробів; № 2 від 10.08.2023 на суму 946800,00 грн, 3 вироби, № 3 від 10.08.2023 на суму 5365200,00 грн, 17 виробів, № 4 від 12.09.2023 на суму 3156000,00 грн, 10 виробів, № 5 від 12.09.2023 на суму 9468000,00 грн, 30 виробів, № 6 від 16.10.2023 на суму 13886400,00 грн, 44 вироби, № 7 від 19.10.2023 на суму 3156000,00 грн, 10 виробів, № 8 від 21.10.2023 на суму 1893600,00 грн, 6 виробів, № 10 від 04.11.2023 на суму 12624000,00 грн, 40 виробів, № 9 від 04.11.2023 на суму 44184000,00 грн, 14 виробів, № 11 від 04.11.2023 на суму 5049600,00 грн, 16 виробів, № 13 від 15.11.2023 на суму 631200,00 грн, 2 вироби, № 14 від 15.11.2023 на суму 6943200,00 грн, 22 вироби, № 12 від 10.11.2023 на суму 7574400,00 грн, 24 вироби, № 15 від 22.11.2023 на суму 315600,00 грн, 1 виріб, № 16 від 15.11.2023 на суму 315600,00 грн, 1 виріб, № 16 від 15.11.2023 на суму 315600,00 грн, 1 виріб, № б/н від 10.11.203 на суму 7574400,00 грн, 24 вироби. Повноваження на отримання майна представником військової частини підтверджено долученими до матеріалів справи довіреностями.

Повернення належним чином відремонтованих виробів також підтверджується посвідченнями: № 530 від 18.10.2023 на 70 виробів; № 655 від 28.11.2023 на 180 виробів.

В матеріалах справи містяться калькуляції фактичних витрат на надання послуг, складні відповідачем та погоджені 1285 ВП МОУ, згідно яких вартість ремонту одного виробу складає 315600,00 грн. Також долучено протоколи погодження договірної ціни: № 1 від 16.10.2023 на суму 22092000,00 грн за ремонт 70 виробів; № 3 від 28.11.2023 на суму 56808000,00 грн за ремонт 180 виробів.

Відповідач виконав свої зобов`язання з ремонту виробів у повному обсязі, що підтверджується долученими до матеріалів справи актами приймання наданих послуг з ремонту виробів: № 1 від 20.10.2023 на суму 22092000,00 грн за ремонт 70 штук виробів; № 2 від 26.11.2023 на суму 56808000,00 грн за ремонт 180 виробів.

Листом від 31.03.2023 № 87/1 відповідач повідомив позивача про дефіцит давальницької сировини у кількості 178 одиниць (не надання приладів для проведення ремонту), що перешкоджає відповідачу виконати належним чином свої зобов`язання за договором. Листом від 30.05.2023 № 153 відповідач пропонував позивачу укласти додаткові угоди щодо зменшення обсягу приладів, які мають бути відремонтовані, через брак давальницької сировини.

Позивач відповіді на листи не надав, додаткові угод сторонами не були підписані, натомість були передані усі передбачені для ремонту вироби.

Позивач просить суд стягнути з Відповідача 48042385,68 грн., з яких: 1) 23670000,00 грн. - сума неповерненої попередньої оплати; 2) 1926024,66 грн. - штрафні санкції за неповернення попередньої оплати; 3) 239293,97 грн. - 3% річних; 4) 164784,86 грн. - інфляційне збільшення; 5) 10099200,00 грн. - пеня за порушення терміну надання послуг; 6) 5523000,00 грн. - штраф 7% від суми прострочення; 7) 6420082,19 грн. - пеня за порушення терміну надання звітних документів.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Укладений між сторонами договір є змішаним договором про надання послуг та договором підряду.

Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Статтею 849 ЦК України передбачено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Як передбачено п. 4.2.2 договору за письмовим погодженням між сторонами, відповідно до належним чином оформленого рішення Міністерства оборони України, з метою виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканості державного кордону та захисту держави в умовах воєнного стану та у період проведення операції об`єднаних сил, замовник має право здійснювати попередню оплату в розмірі до 30 відсотків від ціни договору терміном на два місяці (але не пізніше терміну надання послуг за договором) згідно з п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 169 "Деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану" (зі змінами). Виконавець у строк не пізніше терміну поетапного надання послуг, після отримання попередньої оплати, повинен надати замовнику документи, що підтверджують фактичне надання послуг або повернути замовнику невикористані кошти на рахунок замовника.

Позивачем заявлено вимогу про повернення суми попередньої оплати у розмірі 236700000,00 грн, оскільки, відповідач у визначені договором строки не виконав роботи.

Станом на дату звернення позивача з даним позовом (06.11.2023) роботи на суму 220920000,00 грн уже були виконані відповідачем та належним чином прийняті позивачем, в зв`язку з чим позивач безпідставно заявив вимогу про повернення суми попередньої оплати у розмірі 220920000,00 грн.

В зв`язку з зазначеним, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення попередньої оплати у розмірі 220920000,00 грн.

Як встановлено судом на підставі поданих у справі доказів, станом на день прийняття рішення, всі роботи, обумовлені договором були виконані відповідачем та прийняті позивачем. А отже, предмет спору в частині повернення суми попередньої оплати у розмірі 1578000,00 грн відсутній.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема,відсутній предмет спору.

Таким чином, суд вважає, що провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості з повернення попередньої оплати в сумі 1578000,00 грн підлягає закриттю, оскільки на суму здійсненої позивачем попередньої оплати, відповідач надав послуги з ремонту виробів після відкриття провадження у даній справі.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Позивач також просить стягнути з відповідача штрафні санкції за прострочення виконання ремонту виробів. Щодо зазначених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Умовами договору передбачено, що відповідач зобов`язаний здійснити ремонт виробів у кількості 250 штук у строк до 25.04.2023.

При цьому на позивача покладається обов`язок передати відповідачу прилади для ремонту протягом 30 днів з моменту підписання договору. Оскільки договір був укладений сторонами 26.04.2022, то прилади в ремонт позивач мав передати відповідачу до 26.05.2022.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач передав відповідачу 72 вироби для ремонту 15.07.2022, тобто з простроченням на 50 днів.

Відповідно до ст. 851 ЦК України підрядник має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, якщо замовник не надав матеріалу, устаткування або річ, що підлягає переробці, і цим створив неможливість виконання договору підрядником.

Відповідно до ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Оскільки, передача 72 виробів в ремонт була прострочена на 50 днів, то згідно приписів ст. 851, 613 ЦК України, суд вбачає обґрунтованим відстрочення строку передачі 72 виробів з ремонту від обумовленої сторонами в договорі дати (25.04.2023) на 50 днів.

Тобто через прострочення кредитора, ремонт 72 виробів мав бути здійснений відповідачем не пізніше 14.06.2023. Таким чином прострочення відповідача щодо передачі виробів з ремонту у кількості 72 штуки мало місце з 15.06.2023, а не з 26.04.2023, як зазначає позивач.

Позивач фактично заявляє про прострочення передачі виробів з ремонту та нараховує штрафні санкції за період з 26.04.2023 по 31.08.2023. Натомість, решта 178 виробів (250-72) були передані відповідачу для ремонту протягом вересня-листопада 2023 року, тобто уже поза межами строків, за які позивач нараховує штрафні санкції, а тому суд детально не досліджує строки, коли зазначені вироби мали бути передані позивачу з ремонту. Отже нарахування штрафних санкцій в зв`язку з простроченням повернення 178 виробів з ремонту є безпідставним, в зв`язку з простроченням позивача щодо передачі їх в ремонт.

Отже позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 10099200,00 грн за період з 26.04.2023 по 31.08.2023, нараховану на загальну суму договору за прострочення надання послуг ремонту виробів та штраф у розмірі 5523000,00 грн, нарахований на загальну суму договору за прострочення надання послуг з ремонту виробів понад 30 днів.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до норм статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 договору сторони погодили види порушень та санкцій за них, а саме: за порушення терміну виконання зобов`язання з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості послуг з ремонту виробів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості;

Як уже було зазначено вище прострочення відповідача по наданню послуг з ремонту 72 виробів настало з 15.06.2023. Матеріалами справи підтверджено передання відповідачем позивачу виробів з ремонту протягом періоду, за який позивач нараховує пеню. Суд здійснив перерахунок пені. З урахуванням вартості переданих з ремонту виробів та дат їх передачі позивачу: на суму 3156000,00 грн за період з 15.06.2023 по 30.07.2023, на суму 6312000,00 за період з 15.06.2023 по 09.08.2023, на суму 12624000,00 грн за період з 15.06.2023 по 31.08.2023 та на суму 631200,00 грн за період з 15.06.2023 до 31.08.2023. Згідно перерахунку суду, сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1532553,60 грн.

Судом встановлено, що відповідач прострочив передачу приладів з ремонту на загальну суму 22723200,00 грн більше 30 днів, в зв`язку з чим обґрунтованим є нарахування штрафу 7% на зазначену вище суму. Згідно розрахунку суду, сума штрафу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1590624,00 грн.

Отже вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій за порушення термінів надання звітних документів у розмірі 6420082,19 грн за період з 01.05.2023 по 31.08.2023, штрафних санкцій за не повернення попередньої оплати у розмірі 1926024,66 грн за період з 01.05.2023 по 31.08.2023, 3% річних у розмірі 239293,97 грн за період з 01.05.2023 по 31.08.2023, втрат від інфляції у розмірі 164784,86 грн за період з травня 2023 по липень 2023.

Пунктом 7.2 договору сторони погодили види порушень та санкцій за них, а саме:

- у випадку ненадання у зазначений термін звітних документів, що підтверджують факт виконання послуг з ремонту виробів, виконавець сплачує штрафні санкції в розмірі облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від вартості ненаданих послуг з ремонту виробів;

- у випадку неповернення попередньої оплати (її частини) або ненадання в зазначений термін звітних документів, що підтверджують факт виконання послуг, виконавець сплачує штрафні санкції в розмір облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми неповернутих коштів.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, позивачем заявлено в рамках даного спору як вимоги про стягнення санкцій за не грошовим зобов`язанням по виконанню робіт, так і за грошовим зобов`язанням по поверненню суми попередньої оплати.

Суд встановив, що договір, укладений між сторонами, за своєю правовою природою є договором підряду з елементами договору про надання послуг та, що зобов`язання відповідача за ним останній повинен був виконати, з урахуванням прострочення кредитора, до 14.06.2023 (ремонт 72 виробів). З приводу решти 178 виробів (250-72), як суд уже зазначив вище, обставини щодо строку на який переноситься виконання зобов`язань відповідача за ними судом не досліджувалось, оскільки, передача 178 виробів в ремонт відбулась в період з вересня по листопад 2023 замість 26.05.2022 (зі значним, більше року, простроченням з боку позивача), з чого фактично вбачається, що відповідний термін виконання для відповідача виходиться за межі строку дії договору.

Суд встановив несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання за договором з ремонту 72 виробів та застосував до відповідача відповідальність у вигляді стягнення штрафу і пені саме за несвоєчасне виконання робіт.

При цьому підстави для стягнення штрафних санкцій та втрат від інфляції за порушення строку повернення суми попередньої оплати відсутні, оскільки, заявлення позивачем вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій за порушення терміну погашення попередньої оплати, а також пені і штрафу за несвоєчасне виконання робіт за договором носить взаємовиключний характер, оскільки в силу вимог ст. ст. 846, 849 ЦК України, засад розумності та добросовісності замовник може вимагати або виконання робіт або розірвання договору з поверненням коштів.

Суд дійшов висновку, що по суті, мало місце правопорушення у формі несвоєчасного завершення ремонтних робіт. При цьому позивачем не направлялось вимог про розірвання договору та повернення попередньої оплати, в подальшому роботи до завершення строку дії договору були прийняті позивачем у повному обсязі без зауважень. Отже одночасне притягнення відповідача до відповідальності як за прострочення ремонту, так і за прострочення грошового зобов`язання з повернення вартості таких ремонтних робіт суперечить вимогам ст.ст.3, 846, 849 ЦК України.

Аналогічні за змістом правові висновки були викладені у постановах Верховного Суду від 09.11.2023 № 902/919/22, від 19.09.2023 № 902/1154/22.

Крім того, з приводу стягнення з відповідача штрафних санкцій за порушення строків надання звітних документів.

Суд відзначає, що фактично до дати виконання робіт відповідач не міг надати позивачу звітні документи щодо виконання робіт. Натомість, після виконання відповідачем робіт звітні документи були надані в повному обсязі. Тобто прострочення надання звітних документів безпосередньо пов`язано з простроченням виконання робіт, відповідальністю за яке є стягнення з відповідача пені та штрафу, у визначеному судом розмірі. Штрафні санкції за ненадання документів обумовлені саме простроченням або ненаданням їх після виконання робіт, що є предметом договору.

Суд наголошує, що заявлені позивачем штрафні санкції за своєю правовою природою є пенею і їх стягнення, при стягненні з відповідача пені на підставі абз. 1 п. 7.2 договору, призведе до застосування до відповідача подвійної відповідальність за одне і те ж порушення, що є недопустимим з огляду на ст. 61 Конституції України.

Аналогічний за змістом правовий висновок був викладений у постанові Верховного Суду від 19.09.2023 № 902/1154/22.

Отже суд відмовляє позивачу у стягненні з відповідача пені, 3 % річних та втрат від інфляції за прострочення повернення суми попередньої оплати, оскільки це суперечить вимогам ст.ст.3, 846, 849 ЦК України, засадам розумності та добросовісності. Також суд відмовляє позивачу у стягненні штрафних санкцій за несвоєчасне надання звітних документів, оскільки, це суперечить ст. 61 Конституції України і є притягненням до подвійної відповідальності.

З огляду на зазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у визначеному судом розмірі.

Щодо клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, розрахованих ним на 85 %.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина перша статті 199 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, статті 78, статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Своє клопотання відповідач мотивує тим, що виконавець повністю на 100% виконав взяті на себе зобов`язання з ремонту за технічним станом 250 (двохсот п`ятдесяти) одиниць приладів та надмірністю штрафних санкцій. Відповідач є провідним підрядником Міністерства оборони України, оборонних підприємств та інших силових структур, які приймають безпосередню участь у стримуванні та відсічі збройної агресії росії. Особливістю виконання договору є використання при ремонті та модернізації приладів електронно-оптичних перетворювачів (ЕОП) типу F9836 або F9810 (третього покоління, виробництва американської фірми Elbit Systems of America). Експорт таких перетворювачів з США можливий виключно на підставі дозволу Державного департаменту (Department of State) відповідно до Міжнародних правил торгівлі зброєю (International Traffic in Arms Regulations - ITAR). Не дивлячись на те, що документи для отримання такої ліцензії були подані в Державний департамент (Department of State) 04 лютого 2022 року, сама ліцензія №050754011 була отримана 27 грудня 2022 року, що підтверджується витягами з вказаних документів. Крім цього вказана ліцензія №050754011 від 27.12.2022 р містить обмеження в отримані ЕОПів 250 одиниць на місяць. Проте навіть в такому обмеженому обсязі американська фірма Elbit Systems of America не змогла поставляти ЕОПи, що підтверджується листом Elbit Systems of America №212-062623 від 26 червня 2023 року (додається), відповідно до якого станом на 1 червня 2023 року Elbit Systems of America надіслали загалом 1024 перетворювачі з 1750 запланованих відповідно до чинних умов ліцензії ITAR. Різниця в 726 ЕОП було передано на вимогу Уряду США в першочерговому порядку. Оскільки ЕОПи не могли напряму постачатися в Україну, їх транспортування з США здійснювалось транзитом через Польщу. Враховуючи, що такі перетворювачі відносяться до товарів військового призначення їх транзит в Україну був можливий лише після отримання відповідних дозволів уповноважених органів в Польщі, що ще до 2-х місяців затримувало логістику в Україну. Всі перелічені обставини як наслідок вплинули на строки надання послуг з ремонту Виробів за Договором.

Суд відзначає, що відповідачем не надано доказів того, що сторонами було обумовлено використання саме тих комплектуючих, що постачаються з США. Крім того, при укладенні договору, відповідач мав оцінити ризики щодо затримки поставок необхідних комплектуючих.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено виключних обставин, що можуть бути підставою для зменшення штрафних санкцій. Крім того, судом і так з заявлених 48042385,68 грн стягнуто з відповідача лише 3123177,60 грн. Суд відмовляє відповідачу у задоволенні його клопотання про зменшення штрафних санкцій.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 231, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 1578000,00 грн заборгованості з повернення попередньої оплати, в зв`язку з відсутністю предмету спору.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮА.РПА" (04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, буд. 1-3, ідентифікаційний код 39279705) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код 00034022) штраф у розмірі 1590624 (один мільйон п`ятсот дев`яносто тисяч шістсот двадцять чотири) грн 00 коп., пеню за прострочення надання послуг у розмірі 1532553 (один мільйон п`ятсот тридцять дві тисячі п`ятсот п`ятдесят три) грн 60 коп., судовий збір у розмірі 46847 (сорок шість тисяч вісімсот сорок сім) грн 66 коп.

4. В частині позовних вимог про стягнення суми попередньої оплати у розмірі 22092000,00 грн, пені за прострочення надання послуг у розмірі 8566646,40 грн, штрафу у розмірі 3932376,00 грн, штрафних санкцій за порушення термінів надання звітних документів у розмірі 6420082,19 грн, штрафних санкцій за не повернення попередньої оплати у розмірі 1926024,66 грн, 3% річних у розмірі 239293,97 грн, інфляційного збільшення у розмірі 164784,86 грн - відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 24.04.2024

Суддя І.В.Усатенко