ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" квітня 2024 р. Справа № 916/4697/23(916/5579/23)

Господарський суд Одеської області у складі судді Гута С.Ф.,

секретар судового засідання Борисова Н.В.,

за участю представників учасників справи:

від Міністерства оборони України - Дідух С.П.

від ТОВ "ЕКВІЛ-ТРЕЙД" - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, буд.6, код ЄДРПОУ - 00034022, електронна адреса: ) до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКВІЛ-ТРЕЙД" (65098, м. Одеса, вул. Космонавтів, буд.36, код ЄДРПОУ - 43388089, електронна адреса: ) про стягнення,

зазначає наступне:

Позивач - Міністерство оборони України, звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "ЕКВІЛ-ТРЕЙД" про стягнення пені у розмірі 148 496,70грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.01.2024 р. (суддя Нікітенко С.В.) відкрито провадження у справі № 916/5579/23, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи здійснюватиметься без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.02.2024 по справі №916/4697/23 (суддя Гут С.Ф.) відкрито провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю „Еквіл-Трейд", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Коваленко І.А.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.03.2024р. матеріали справи № 916/5579/23 (суддя Нікітенко С.В.) за позовом Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю „ЕКВІЛ ТРЕЙД" про стягнення пені у розмірі 148 496,70 грн. передано для подальшого розгляду Господарським судом Одеської області в межах справи № 916/4697/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю „ЕКВІЛ ТРЕЙД".

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, справу №916/5579/23 передано до розгляду судді Гут С.Ф.

Ухвалою суду від 18.03.2024р. прийнято справу до свого провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, засідання призначено на 16.04.2023р.

Позивач - Міністерство оборони України, підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач - ТОВ "ЕКВІЛ-ТРЕЙД", про місце, дату та час судових засідань був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням з відміткою за закінченням терміну зберігання, але не скористався своїм правом на судовий захист, письмового відзиву на позовну заяву до суду не надав.

Згідно ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд вважає за необхідне також зауважити, що ч. 4 ст.11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність прави, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо (пункт 124 рішення у справі "Kudla v. Poland" заява № 30210/96, пункт 30 рішення у справі "Vernillo v. France" заява №11889/85, пункт 45 рішення у справі "Frydlender v. France" заява №30979/96, пункт 43 рішення у справі "Wierciszewska v. Poland" заява №41431/98, пункт 23 рішення в справі "Capuano v. Italy" заява №9381/81 та ін.).

Зокрема, у пункті 45 рішення у справі Frydlender v. France (заява № 30979/96) ЄСПЛ зробив висновок, згідно з яким "Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків.

У ГПК України своєчасність розгляду справи означає дотримання встановлених процесуальним законом строків або дотримання "розумного строку", під яким розуміється встановлений судом строк, який передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Таким чином, у процесуальному законодавстві поняття "розумний строк" та "своєчасний розгляд" застосовуються у тотожному значенні, зокрема, у розумінні найкоротшого із строків, протягом якого можливо розглянути справу, повно та всебічно дослідити подані сторонами докази, прийняти законне та обґрунтоване рішення. Поняття "розумний строк" вживається не лише у відношенні до дій, що здійснюються судом (розгляд справи, врегулювання спору за участю судді), але й також для учасників справи.

При цьому, вимогу стосовно розумності строку розгляду справи не можна ототожнити з вимогою швидкості розгляду справи, адже поспішний розгляд справи призведе до його поверховості, що не відповідатиме меті запровадження поняття "розумний строк".

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що у даному випадку справу було розглянуто у розумні строки.

Позивач у справі - Міністерство оборони України, зазначає, що 30.11.2022р. між Міністерством оборони України (Замовник) та ТОВ "ЕКВІЛ-ТРЕЙД" (Постачальник) укладено Договір №286/3/22/403 на постачання індивідуального обмундирування (35810000-5) штани утеплені польові у кольорі ММ14 в кількості 5 000 штук на суму 13 499 700,00 грн. (за кошти Державного бюджету України), з терміном постачання до 15.12.2022р.

Згідно п.1.1 Договору предметом договору є Індивідуальне обмундирування (35810000-5) (Штани утеплені польові зимові у кольорі ММ14).

Відповідно п.1.2. Договору Постачальник зобов`язується у 2022р. поставити Замовнику товар в асортименті, комплектності, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому Договорі, а Замовник забезпечити приймання та оплату товару.

За п. 1.3. Договору номенклатура товару, передбаченого до поставки за Договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, терміни виконання Договору, визначаються специфікацією: загальна кількість товару 5 000 штук, вартістю 13 499 700 грн (з ПДВ). Строк (термін) постачання: 5 000 штук до 15.12.2022р. (включно).

Але, за даними позивача, товар у зазначені строки поставлено не було, що підтверджується актами приймального контролю товару за якістю №1 від 23.12.2022р. та №2 від 27.12.2022р.

При цьому, як зазначає позивач, відповідно до п.6.3.1. Договору Постачальник зобов`язаний забезпечити постачання товару у строки, встановлені Договором.

Пунктом 7.3.2. Договору передбачено, що за порушення строків виконання зобов`язань Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості несвоєчасного поставленого товару за кожну добу затримки.

Відповідно до п. 8.2. Договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за Договором унаслідок дії обставин непереробної сили, повинна не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Позивач зазначає, що ТОВ "ЕКВІЛ-ТРЕЙД" не повідомив Міністерство оборони України щодо неможливості виконання взятих за Договором №286/3/22/403 від 30.11.2022р. зобов`язань в повному обсязі та у строки, передбачені Договором.

З метою досудового врегулювання спору, Міністерством оборони України було надіслано на адресу ТОВ "ЕКВІЛ-ТРЕЙД" претензію №286/1106 від 22.02.2023р., на яку відповіді не було отримано.

На підставі зазначеного, з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів , позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 148 496,70 грн. яку просить стягнути з відповідача у зв`язку з порушенням ним своїх обов`язків за Договором.

В якості нормативного обґрунтування позивач посилається на положення ст.ст. 509, 526, 530, 610, 612 Цивільного кодексу України.

Відповідач не скористався своїм правом на судовий захист.

Розглянув матеріали справи, вислухав пояснення представника позивача, суд встановив, що 30.11.2022р. між Міністерством оборони України (Замовник) та ТОВ "ЕКВІЛ-ТРЕЙД" (Постачальник) було укладено Договір №286/3/22/403 про закупівлю для державних потреб товарів речової служби, відповідно до п.1.2. якого Постачальник зобов`язується у 2022р. поставити Замовнику товар в асортименті, комплектності, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому Договорі, а Замовник забезпечити приймання та оплату товару.

Згідно п.1.1. Договору предметом Договору є індивідуальне обмундирування (35810000-5) (Штани утеплені польові зимові у кольорі ММ14).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, на підставі Договору №286/3/22/403 між сторонами склалися правовідносини щодо купівлі-продажу товару.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України законодавець також встановив, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно п.11.1. Договору Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2022р. (включно).

За п. 1.3. Договору номенклатура товару, передбаченого до поставки за Договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, терміни виконання Договору, визначаються специфікацією: загальна кількість товару 5 000 штук, вартістю 13 499 700,00 грн. Строк (термін) постачання: 5 000 штук до 15.12.2022р. (включно).

Здійснення контролю за якістю товару проводиться представниками Центрального управління контролю якості, що є структурним підрозділом Міністерства оборони України у місцях його здачі на Об`єднаних центрах забезпечення. Товар, що постачається, повинен відповідати вимогам нормативної або/та технічної документації. Товар, що не відповідає вимогам, встановленим у нормативній або/та технічній документації на товар прийманню не підлягає (п.4.1. Договору).

Відповідно п. 4.2. Договору Постачальник зобов`язаний не пізніше ніж за 24 години до початку поставки товару за Договором повідомити представника Центрального управління про готовність партії товару до приймання та місце здійснення приймального контролю товару за якістю.

Згідно п.3.2. Договору розрахунки за фактично поставлений товар проводяться шляхом поетапної оплати Замовником поставлених йому партій товарів протягом 10 банківських днів після пред`явлення рахунку на їх оплату.

До рахунку додаються: видаткова накладна Постачальника; акт приймального контролю (якості) товару, що підтверджує одержання товару відповідної якості, що відповідає вимогам договору та який оформлений та підписаний відповідно до порядку здійснення контролю за якістю речового майна, що затверджений наказом Міністерства оборони України 19.07.2017р. №375; повідомлення-підтвердження, яке оформлюється одержувачем товару відповідно до порядку розподілу та доведення до військ виділених асигнувань, здійснення централізованої оплати товарів, робіт і послуг у Міністерстві оборони України, що затверджений наказом Міністерства оборони України 31.12.2016р. №757 (п.3.4. Договору).

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "ЕКВІЛ-ТРЕЙД" на виконання умов Договору №286/3/22/403 про закупівлю для державних потреб товарів речової потреби було поставлено, а Міністерством оборони України прийнято товар, а саме: актами приймального контролю товару за якістю №1 від 23.12.2022р. та №2 від 27.12.2022р.; Оголошенням №1 та №2 від 27.12.2022р.

Суд зауважує, що вказані акти приймального контролю товару за якістю №1 від 23.12.2022р. та №2 від 27.12.2022р. підписані обома сторона без зауважень. Крім того, відповідачем не надано доказів на спростування факту поставки товару саме у ці дати , у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що відповідачем допущено порушення строків поставки товару, обумовлених у Договорі.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно п.7.2. Договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти Постачальник сплачує Замовнику штрафні санкції (штраф, пеня) у розмірах, передбачених п.7.3 Договору .

Пунктом 7.3.2. Договору передбачено, що за порушення строків виконання зобов`язань Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості несвоєчасного поставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з Постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної ціни Договору (п.2.1.).

Відповідно до п. 8.2. Договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за Договором унаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), повинна не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. У разі не повідомлення у строк, який визначений у п. 8.2 Договору, у письмовій формі іншої сторони про настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), вона позбавляється права посилатися на ці обставини та не звільняється від відповідальності, передбаченої розділом VII Договору, навіть при наявності відповідного сертифікату, виданого Торгово - промисловою палатою України та/або регіональними Торгово-промисловими палатами України.

Як вбачається з матеріалів справи, що ТОВ "ЕКВІЛ-ТРЕЙД" не повідомило Міністерство оборони України про неможливість виконання взятих за Договором №286/3/22/403 від 30.11.2022р. у строки, передбачені Договором.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок та пені, суд встановив, що він є вірним, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 148 496,70 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі № 902/761/18, від 04.12.2019р. у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

До того ж, 17.10.2019р. набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування . Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010р.) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача у відповідності до положень ст.129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКВІЛ-ТРЕЙД" про стягнення пені у розмірі 148 496,70 грн. - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКВІЛ-ТРЕЙД" (65098, м. Одеса, вул. Космонавтів, буд. 36, код ЄДРПОУ - 43388089) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, буд.6, код ЄДРПОУ - 00034022) пеню у розмірі 148 496,70 грн. та судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 22 квітня 2024 р.

Суддя С.Ф. Гут