ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/12464/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н. М. - головуючий, Вронська Г. О., Студенець В. І.,

за участю секретаря судового засідання - Долгополової Ю. А.,

представників учасників справи:

позивача - Качан В. В., Славгородська О. А.,

відповідача - Зінчук Я. В.,

третьої особи на стороні позивача - Іщенко Р. А.,

третьої особи на стороні відповідача - Ярошенко А. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Акціонерного товариства "Мегабанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білої Ірини Володимирівни

на рішення Господарського суду міста Києва

у складі судді Бондарчук В. В.

від 01.05.2023 та

на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Іоннікова І. А., Тарасенко К. В., Шаптала Є. Ю.

від 01.11.2023

за позовом Фонду розвитку підприємництва

до Акціонерного товариства "Мегабанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Міністерство фінансів України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 1 466 991,91 грн,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

Фонд розвитку підприємництва звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) до Акціонерного товариства "Мегабанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - АТ "Мегабанк"/відповідач) про:

- визнання протиправними дії відповідача щодо включення кредиторських вимог позивача на суму 1 466 991,91 грн по рахунку останього - НОМЕР_1, який відкритий відповідачем на підставі договору рахунку умовного зберігання (ескроу) № 9914 від 10.06.2021 (Програма здешевлення вартості іпотечних кредитів "Доступна іпотека 7 %") - до сьомої черги затвердженого реєстру акцентованих вимог кредиторів АТ "Мегабанк";

- зобов`язання відповідача внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Мегабанк" в частині виключення із сьомої черги кредиторські вимоги позивача на суму 1 466 991,91 грн по рахунку позивача НОМЕР_1 та подати зміни на затвердження виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов`язати відповідача здійснити задоволення кредиторських вимог позивача в позачерговому порядку (тобто без виключення до будь-якої черги) та повернути грошові кошти в розмірі 1 466 991,91 грн з екскроу рахунку позивача НОМЕР_1 на підставі вимоги позивача про задоволення вимог останнього в почерговому порядку - шляхом перерахування коштів на рахунок позивача НОМЕР_2, відкритий в Державній казначейській службі України у місті Києві.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що для реалізації Програми здешевлення вартості іпотечних кредитів за рахунок державної підтримки позичальників іпотечних кредитів «Доступна іпотека 7%» 10.06.2021 позивачем відкрито рахунок умовного зберігання (ескроу) в Акціонерному товаристві «Мегабанк» на підставі договору рахунку умовного зберігання (ескроу) №9914. Разом із тим, 02.06.2022 Національним банком України Акціонерне товариство «Мегабанк» віднесено до категорії неплатоспроможних, що свідчить про недотримання відповідачем критеріїв прийнятності для участі у зазначеній Програмі, застосуванням до нього заходів впливу з боку органів регулювання та нагляду (Національним банком України) та, відповідно, порушенням обов`язку, встановленого договором про співробітництво щодо дотримання критеріїв прийнятності для уповноваженого банку. Позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути бюджетні кошти державної підтримки, що знаходяться на рахунку умовного зберігання (ескроу). Проте, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відмовлено у поверненні коштів, а кредиторські вимоги позивача, в тому числі по рахунку НОМЕР_1 на суму 1 466 991,91 грн включено до сьомої черги реєстру кредиторів.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

Кабінетом Міністрів України, постановою № 28 від 24.01.2020 в редакції постанови № 63 від 27.01.2021, затверджено Порядок здешевлення вартості іпотечних договорів (далі - Порядок), яким визначено умови, критерії та механізм здешевлення вартості іпотечних кредитів за рахунок фінансової державної підтримки позичальників іпотечних кредитів.

Згідно із пунктом 4 Порядку державна підтримка надається в межах отриманих Фондом коштів, передбачених у державному бюджеті, у вигляді:

1) часткової компенсації Фондом розвитку підприємництва процентної ставки за іпотечними кредитами, що надаються позичальникам для реалізації мети, визначеної пунктом 4 цього Порядку, та відповідають визначеним у ньому критеріям (далі - компенсація процентів);

2) надання Фондом розвитку підприємництва гарантій уповноваженим банкам на забезпечення виконання зобов`язань за іпотечними кредитами, наданими позичальникам.

Відповідно до пункту 12 Порядку сплата Фондом компенсації процентів здійснюється з використанням рахунків умовного зберігання (ескроу), відкритих Фондом. Фонд з метою сплати позичальникам компенсації процентів за іпотечними кредитами, наданими уповноваженим банком, відкриває рахунок умовного зберігання (ескроу) в такому уповноваженому банку. Відкриття та обслуговування рахунка умовного зберігання (ескроу), відкритого Фондом, здійснюється уповноваженими банками на безоплатній основі. Фонд перераховує кошти на рахунок умовного зберігання (ескроу), відкритий у відповідному уповноваженому банку, в сумі, погодженій Фондом, яка згідно з плановим (прогнозним) розрахунком уповноваженого банку необхідна для сплати компенсації процентів на користь відповідних позичальників протягом піврічного періоду кредитування (далі - сума авансування). Перша сума авансування розраховується як прогнозна сума коштів, необхідних для сплати компенсації процентів за іпотечними кредитами, які уповноважений банк планує надати позичальнику протягом піврічного періоду. За умови вчасного та в повному обсязі виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором уповноважений банк щомісяця перераховує кошти компенсації процентів з рахунка умовного зберігання (ескроу) Фонду для подальшого зарахування таких коштів у рахунок часткового погашення нарахованих процентів за іпотечним кредитом позичальника відповідно до умов договору про співробітництво, укладеного між Фондом та уповноваженим банком, кредитного договору та договору іпотеки (іпотечного договору), укладених уповноваженим банком із позичальником, та договору рахунка умовного зберігання (ескроу), укладеного між Фондом і уповноваженим банком. Поповнення рахунка умовного зберігання (ескроу), відкритого Фондом в уповноваженому банку, здійснюється Фондом на підставі заявки уповноваженого банку на таке поповнення рахунка умовного зберігання (ескроу), реєстру позичальників, яким були сплачено компенсацію процентів, складеного за формою, встановленою Фондом. Заявка на поповнення рахунка умовного зберігання (ескроу) складається за формою, встановленою Фондом, та подається до Фонду в порядку, передбаченому договором про співробітництво, укладеним між Фондом та уповноваженим банком. Фонд протягом 10 робочих днів з дня отримання заявки на поповнення рахунка умовного зберігання (ескроу) розглядає та погоджує її на підставі наданих уповноваженим банком документів. Фонд перераховує необхідну суму поповнення на рахунок умовного зберігання (ескроу) Фонду, відкритого у відповідному уповноваженому банку, за умови попереднього отримання Фондом відповідних коштів з державного бюджету.

24.02.2021 протоколом засідання Ради Фонду розвитку підприємництва затверджено Програму здешевлення вартості іпотечних кредитів Фонду «Доступна іпотека 7%», яка є додатком 1 до цього протоколу (далі - Програма).

Державна програма здешевлення вартості іпотечних кредитів «Доступна іпотека 7%» розроблена відповідно до Порядку здешевлення вартості іпотечних кредитів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 № 28 (зі змінами), що впроваджується за рахунок фінансової державної підтримки фізичних осіб - громадян України - позичальників іпотечних кредитів.

Метою програми є спрощення доступу фізичних осіб - громадян України до іпотечного кредитування з метою придбання предмету іпотеки, загальна площа якого не може перевищувати більш як на 20% нормативну площу, визначену пунктом 3.1 Програми (пункт 1 Програми).

Згідно із пунктом 14.2 Програми виплата сум компенсацій процентів за іпотечними кредитами здійснюється на щомісячній основі з використанням рахунку умовного зберігання (Ескроу), який фонд відкриває в уповноваженому банку. Відкриття та обслуговування уповноваженим банком Ескроу рахунку Фонду має здійснюватися без стягнення плати та без нарахування уповноваженим банком процентів за залишками коштів на Ескроу рахунку.

Відповідно до пункту 14.3 Програми уповноважений банк за умови вчасного та в повному обсязі виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором (з урахуванням пункту 14.4 Програми) перераховує суму компенсації процентів з Ескроу рахунку Фонду на рахунок позичальника в оплату процентів за іпотечним кредитом.

Надання Фондом державної підтримки на користь позичальників за Програмою здійснюється в межах отриманих Фондом коштів, передбачених у Державному бюджеті України на реалізацію Програми (пункт 14.6 Програми).

Пунктом 25 Програми визначено критерії прийнятності, що застосовуються до уповноважених банків. Зокрема, передбачено дотримання регулятивних вимог, включаючи індивідуальні нормативи Національного банку України, встановлені для конкретного банку. Відсутність заборгованості зі сплати податків і зборів та інших платежів до бюджету. Незастосування протягом 12 місяців щодо банку або до власників істотної участі у банку, або до пов`язаних осіб банку Україною, іноземними державами - членами Організації економічного співробітництва та розвитку чи ЄС санкцій. Наявність технології та процедури іпотечного кредитування, прийнятність яких визначається Фондом. Наявність відокремленої організаційної структури з іпотечного кредитування. Наявність в продуктовій лінійці банку кредитних продуктів для іпотечного кредитування, інформація про які розміщена на веб-сайті банку.

26.02.2021 між Фондом розвитку підприємництва та Акціонерним банком «Мегабанк» (далі - уповноважений банк) укладено договір №6 про співробітництво за Програмою здешевлення вартості іпотечних кредитів «Доступна іпотека 7%», відповідно до якого Фонд розвитку підприємництва надає державну підтримку на користь позичальників за Програмою в порядку передбаченому договором, а уповноважений банк зобов`язується вчиняти всі необхідні дії щодо виконання своїх зобов`язань за цим договором.

На виконання Програми здешевлення вартості іпотечних кредитів Фонду розвитку підприємництва «Доступна іпотека 7%» та договору №6 про співробітництво від 26.02.2021, між Фондом розвитку підприємництва та Акціонерним банком «Мегабанк» (далі - банк) укладено договір рахунку умовного зберігання (ескроу) № 9914 від 10.06.2021 (далі - договір ескроу-рахунку), відповідно до якого банк зобов`язався відкрити Фонду розвитку підприємництва рахунок, приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти отримані від Фонду розвитку підприємництва для виплат компенсацій та перераховувати такі кошти (в тому числі з використанням відповідних транзитних рахунків банку) з рахунку на користь бенефіціарів для часткового погашення процентів (банку як третій особі за реквізитами бенефіціарів, які надані ним в кредитних договорах) або повернути такі кошти Фонду розвитку підприємництва на умовах та за настання підстав, передбачених договором рахунку умовного зберігання (ескроу).

Відповідно до умов цього договору банк отримав статус уповноваженого банку, через який Фонд розвитку підприємництва, згідно із вимогами «Порядку здешевлення вартості іпотечних кредитів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №28 від 24.01.2020 (зі змінами), має право надавати фінансову державну підтримку.

02.06.2022 рішенням №261-рш/БТ Правління Національного банку України, Акціонерне товариство «Мегабанк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

02.06.2022 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 383 «Про запровадження тимчасової адміністрації в Акціонерному товаристві «Мегабанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», яким вирішено: розпочати процедуру виведення Акціонерного товариства «Мегабанк» з ринку і запровадити в ньому тимчасову адміністрацію строком на один місяць з 03.06.2022 по 02.07.2022 (включно).

03.06.2022 Фонд розвитку підприємництва звернувся до тимчасового адміністратора Акціонерного товариства «Мегабанк» з листом за вих. № 006/89-ОС, в якому з метою збереження бюджетних коштів державної підтримки Фонд розвитку підприємництва вимагав від Акціонерного товариства «Мегабанк» перерахувати грошові кошти в розмірі 1 400 000,00 грн з рахунку Фонду НОМЕР_1 за наведеними реквізитами.

У відповідь на цей лист, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, листом від 29.06.2022 за вих. № 38-5705/22, повідомив, що повернення невикористаного залишку коштів на підставі договорів умовного зберігання (ескроу) не є можливим в період дії тимчасової адміністрації в Акціонерному товаристві «Мегабанк».

19.07.2022 Фонд розвитку підприємництва звернувся до тимчасового адміністратора Акціонерного товариства «Мегабанк» із заявою про повернення бюджетних коштів державної підтримки, в якій повторно просив з метою збереження бюджетних коштів державної підтримки перерахувати грошові кошти в розмірі 1 400 000,00 грн з рахунку Фонду НОМЕР_1 за наведеними реквізитами.

21.07.2022 Правлінням Національного банку України прийнято рішення № 362-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства "Мегабанк"».

Також, 21.07.2022 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 506 «Про початок процедури ліквідації Акціонерного товариства «Мегабанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким розпочато процедуру ліквідації АТ «Мегабанк» строком на 3 (три) роки з 22.07.2022 по 21.07.2025.

23.08.2022 у відповідь на заяву позивача, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб листом за вих. № 49-8145/22 повідомив, що кошти, які обліковуються на рахунку умовного зберігання (ескроу) на дату початку ліквідації банку, відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підлягають включенню до сьомої черги акцептованих вимог кредиторів.

3. Короткий зміст рішень суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.05.2023 у справі № 910/12464/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2023, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Акціонерного товариства "Мегабанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо включення кредиторських вимог Фонду розвитку підприємництва на суму 1 466 991,91 грн по рахунку НОМЕР_1, який відкритий Акціонерним товариством "Мегабанк" на підставі договору рахунку умовного зберігання (ескроу) № 9914 від 10.06.2021 (Програма здешевлення вартості іпотечних кредитів "Доступна іпотека 7%") - до сьомої черги затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів Акціонерного товариства "Мегабанк". Вирішено зобов`язати Акціонерне товариство "Мегабанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснити задоволення кредиторських вимог Фонду розвитку підприємництва в позачерговому порядку шляхом перерахування грошових коштів в розмірі 1 466 991,91 грн з ескроу рахунку Фонду розвитку підприємництва НОМЕР_1 на рахунок Фонду розвитку підприємництва НОМЕР_2, відкритий в Державній казначейській службі України у місті Києві. Вирішено стягнути з Акціонерного товариства "Мегабанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь Фонду розвитку підприємництва судовий збір в сумі 24 689,00 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного господарського суду мотивовані тим, що грошові кошти, які обліковуються на рахунку умовного зберігання (ескроу) позивача в Акціонерному товаристві «Мегабанк», не можуть бути включені до ліквідаційної маси банку, відповідно зазначені кошти є пасивом, та мають бути повернуті позивачу на його вимогу в повному обсязі на підставі пункту 4.1 договору про співробітництво та положень частини 1 статті 1076-6 Цивільного кодексу України.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи

У касаційній скарзі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2023 у справі № 910/3016/23, та прийняти нове рішення про відмову у позові.

Скаржник у якості підстав касаційного оскарження рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції зазначив:

- пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України: судами порушено пункти 1, 2, 4 статті 269, підпункт "в" пункту 3 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України та не враховано обов`язкові вказівки Верховного Суду, викладені у постановах від 20.01.2020 у справі № 902/803/17, від 02.12.2020 у справі № 904/2759/20, від 10.02.2021 у справі № 925/594/18 щодо обов`язкового зазначення мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, тощо; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм матеріального права; порушено частину 1 статті 316 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із неврахуванням вказівок, викладених у постановах Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 910/20125/16, від 03.10.2018 у справі № 910/19923/16 та у постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 333/4924/15-ц; порушено пункт 2 частини 1 статті 267 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із неправильним визначенням характеру спірних правовідносин та незастосуванням висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 20.06.2018 у справі № 910/20125/16, від 03.10.2018 у справі № 910/19923/16.

- пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України: відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статей 46, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", положення параграфа 1 глави 72 Цивільного кодексу України та статті 1076-1 Цивільного кодексу України, частин 3, 10 статті 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність", вимог Закону України "Про платіжні послуги".

Фонд розвитку підприємництва та Міністерство фінансів України подали відзиви на касаційну скаргу, в яких просять залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

5. Короткий зміст вимог касаційної скарги Акціонерного товариства "Мегабанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білої Ірини Володимирівни. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи

У касаційній скарзі Акціонерне товариство "Мегабанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білої Ірини Володимирівни просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2023 у справі № 910/3016/23, та прийняти нове рішення про відмову у позові.

Скаржник у якості підстави касаційного оскарження рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції зазначив пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України: відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в поєднанні з положеннями параграфа 1 глави 72 Цивільного кодексу України та положень статті 1076-1 Цивільного кодексу України; статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", положень частин 3, 10 статті 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" та вимог Закону України "Про платіжні послуги".

Фонд розвитку підприємництва та Міністерство фінансів України подали відзиви на касаційну скаргу, в яких просять залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

6. Позиція Верховного Суду

Причиною виникнення даного спору є питання щодо наявності/відсутності підстав для зобов`язання Акціонерного товариства "Мегабанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повернути кошти, які знаходились на рахунку умовного зберігання (ескроу), та щодо правомірності дій Акціонерного товариства "Мегабанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо включення кредиторських вимог позивача до сьомої черги затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Скаржники підставою оскарження рішень судів попередніх інстанцій, зокрема, зазначили приписи пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі зазначеного пункту скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

На обґрунтування пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України скаржники зазначили, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в поєднанні з положеннями параграфа 1 глави 72 Цивільного кодексу України та положень статті 1076-1 Цивільного кодексу України; статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", положень частин 3, 10 статті 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" та вимог Закону України "Про платіжні послуги".

Так, відповідно до частини 2 статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. Банк здійснює професійну діяльність на ринках капіталу на підставі ліцензії, що видається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

До банківських послуг належать відкриття та ведення поточних (розрахункових, кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах, та рахунків умовного зберігання (ескроу) (пункт 2 частини 3 статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно із частиною 11 статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право надавати платіжні послуги відповідно до Закону України "Про платіжні послуги" з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України, що регулюють діяльність банків.

Банки мають право надавати платіжні послуги на підставі банківської ліцензії без отримання окремої ліцензії відповідно до цього Закону. Банки надають платіжні послуги в порядку, передбаченому цим Законом та Законом України "Про банки і банківську діяльність" (частина 4 статті 10 Закону України "Про платіжні послуги").

Відповідно до частини 3 статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Згідно із статтею 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку: 1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку; 2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 3) строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав; 4--1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 5) відомості про фінансовий стан банку, боржників, які прострочили виконання зобов`язань (за основною сумою та процентами) перед таким банком, а також про вимоги банку до таких боржників перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; 6) Фонд здійснює заходи із виконання плану врегулювання, що передбачає виведення банку з ринку у спосіб, передбачений пунктом 2 частини другої статті 39 цього Закону, та відчужує майно (активи) та зобов`язання відповідно до статті 40 цього Закону на користь приймаючого банку протягом 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини 2 статті 45 цього Закону. Вчинення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна (активів) банку чи передачею його майна третім особам (крім приймаючого банку), допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; 7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій з продажу) будь-яким майном (активами), у тому числі коштами банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень (у тому числі арештів, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій з продажу) на майно (активи), у тому числі кошти банку, не допускається; 8) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на правочини, зобов`язання за якими припиняються у процедурі ліквідаційного неттінгу, що здійснюється в порядку, встановленому статтею 54-1 цього Закону, та припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується. Зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується, здійснюється під час задоволення Фондом відповідної черги акцептованих вимог кредиторів, до якої віднесені вимоги такого кредитора, за заявою кредитора банку і в сумі, що не перевищує суму акцептованих вимог за заявою банку; 9) заміна кредитора у зобов`язанні банку не змінює черговості задоволення акцептованих вимог кредиторів, визначених статтею 52 цього Закону. Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов`язаннями банку із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, пред`являються тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, керівники банку (якщо в банку не здійснювалася тимчасова адміністрація) забезпечують передачу бухгалтерської та іншої документації банку, печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку Фонду/уповноваженій особі Фонду. У разі ухилення від виконання зазначених обов`язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону. Особа, яка навмисно перешкоджає доступу Фонду/уповноваженої особи Фонду до банку, його приміщень, засобів зв`язку, операційних систем, активів, книг, записів, документів, несе відповідальність згідно із законодавством України.

Кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, інвестування тимчасово вільних коштів банку в державні цінні папери, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів за умови достатності коштів для забезпечення процедури ліквідації в такій черговості: 1) зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування, а також для забезпечення повернення банкнот і монет, переданих Національним банком України на зберігання та для проведення операцій з ними; 6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано; 7) вимоги інших вкладників, які не є пов`язаними з банком особами, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов`язаними з банком особами; 8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов`язаними особами банку; 10) вимоги за субординованим боргом; 11) вимоги за інструментами з умовами списання/конверсії. Вимоги до банку, не задоволені в результаті ліквідаційної процедури та продажу майна (активів) банку на дату складення ліквідаційного балансу, вважаються погашеними. Фонд має право звертатися до осіб, які відповідно до законодавства несуть відповідальність за шкоду (збитки), завдану банку, зазначених у частинах п`ятій та десятій цієї статті, з вимогами та позовами про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної банку, у разі наявності вимог кредиторів, зазначених у пунктах 1-8 цієї частини, крім вимог за субординованим боргом та вимог кредиторів, які є пов`язаними з банком особами. Фонд має право звертатися до осіб, які відповідно до законодавства несуть відповідальність за шкоду (збитки), завдану кредиторам, вимоги яких залишилися незадоволеними після завершення процедури ліквідації, - у випадку припинення неплатоспроможного банку або банку, щодо якого було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", як юридичної особи (частина 1 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Оплата витрат банку, пов`язаних із здійсненням процедури ліквідації, у тому числі витрат Фонду, пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури банку (управлінням майном (активами), продажем майна (активів) та іншими витратами), проводиться позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат банку, затвердженого Фондом. До таких витрат, зокрема, належать: 1) витрати на опублікування оголошення про ліквідацію банку, відкликання банківської ліцензії та інформації про продаж майна (активів) банку; 2) витрати, пов`язані з утриманням і збереженням майна (активів) банку; 3) витрати на проведення оцінки та продажу майна (активів) банку; 4) витрати на проведення аудиту; 5) витрати на оплату послуг осіб, залучених Фондом для забезпечення здійснення покладених на Фонд повноважень; 6) витрати на виплату вихідної допомоги звільненим працівникам банку; 7) витрати Фонду, пов`язані з здійсненням тимчасової адміністрації та/або ліквідації банку (частина 2 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності з переліку, який визначений Фондом у порядку, передбаченому нормативно-правовими актами Фонду. Ціна майна, на яке звертається стягнення як на предмет забезпечення, переданий сторонами угоди щодо ліквідаційного неттінгу на виконання їхніх зобов`язань за такою угодою, під час виконання нетто-зобов`язання, визначеного відповідно до статті 54-1 цього Закону, а також порядок звернення стягнення на такий предмет забезпечення визначаються угодою щодо ліквідаційного неттінгу, відповідно до якої здійснюється такий ліквідаційний неттінг. У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані Фондом, спрямовуються на позачергове погашення вимог заставодержателя, але не більше суми акцептованих вимог, визначених відповідно до пункту 1 частини другої статті 49 цього Закону, що забезпечені таким майном (активами). Сума до перерахування заставодержателю зменшується на суму витрат Фонду, розрахованих відповідно до нормативно-правових актів Фонду. У разі якщо обсяг коштів від продажу Фондом заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої цим Законом (частина 3 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги Фонд не враховує суму грошових вимог цього кредитора (частина 4 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

У разі виявлення шкоди (збитків), завданої банку, Фонд звертається з вимогою про відшкодування на користь Фонду шкоди (збитків), завданої банку, до: пов`язаної з банком особи та/або іншої особи, рішеннями, діями (в тому числі вчиненими правочинами, операціями, укладеними договорами) та/або бездіяльністю якої завдано шкоди (збитків) банку; та/або пов`язаної з банком особи, та/або іншої особи, яка внаслідок таких рішень, дій (в тому числі правочинів, операцій, договорів) або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду (частина 5 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Керівники, власники істотної участі та кінцеві бенефіціарні власники неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", визначені відповідно до закону, під час тимчасової адміністрації або ліквідації зобов`язані надати Фонду у порядку, встановленому Фондом, інформацію про все належне їм майно (активи) та зобов`язання. У разі ненадання інформації особами, визначеними в абзаці першому цієї частини, Фонд звертається з такими вимогами до суду. Вимоги Фонду про надання інформації про все майно (активи) та зобов`язання забезпечуються накладенням арешту на все рухоме та нерухоме майно осіб, до яких вони заявлені, та/або забороною вчиняти певні дії у порядку забезпечення позову. Заходи забезпечення позову діють до моменту добровільного виконання вимог Фонду або виконання рішення суду про надання інформації про все майно (активи) та зобов`язання у встановленому законодавством порядку. Фонд має право звернутися до суду з вимогами зобов`язати інших осіб, визначених частиною п`ятою цієї статті, крім тих, що визначені абзацом першим цієї частини, розкрити інформацію про все майно (активи) та зобов`язання. Особи, зазначені у частині п`ятій цієї статті, у разі, якщо шкоду (збитки) було завдано внаслідок спільного прийняття рішення, вчинення спільної дії чи бездіяльності, несуть солідарну відповідальність. У разі невиконання вимог про відшкодування шкоди (збитків) особами, визначеними у частині п`ятій цієї статті, Фонд звертається до суду про відшкодування шкоди (збитків). Вимоги Фонду про відшкодування шкоди (збитків) можуть забезпечуватися накладенням арешту на рухоме та нерухоме майно осіб, до яких вони заявлені, та/або шляхом застосування інших заходів забезпечення у порядку забезпечення позову. Якщо підставами для пред`явлення Фондом вимог про відшкодування шкоди (збитків), зокрема, стали дії пов`язаних з банком осіб, направлені на приховування реального фінансового стану банку, у тому числі систематичне подання та/або оприлюднення недостовірної інформації або звітності щодо операцій з пов`язаними з банком особами, які були вчинені протягом трьох місяців до віднесення банку до категорії неплатоспроможних, вчинені пов`язаними з банком особами правочини, визнані нікчемними, та/або правочини, визнані недійсними у встановленому порядку, або якщо шкода (збитки) виникла внаслідок вчинення пов`язаними з банком особами дій, передбачених пунктами 1-10 частини восьмої цієї статті, ці підстави є достатніми для суду для прийняття рішення про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно осіб та/або заборону вчиняти певні дії особам, до яких Фондом заявлені вимоги, у межах суми пред`явлених вимог, якщо інші обставини не встановлені в судовому порядку. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви Фонд повинен пред`явити позов протягом 30 робочих днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову (частина 6 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Право на звернення до судів належної юрисдикції (в тому числі іноземних судів) з позовом про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної банку, у разі наявності умов, визначених частиною першою цієї статті, виникає у Фонду з моменту виявлення рішень, дій чи бездіяльності, якими завдано шкоди (збитків) банку та/або його кредиторам, виявлення осіб, які брали участь у прийнятті таких рішень, вчиненні дій чи бездіяльності та/або отримали від них майнову вигоду, а також встановлення розміру заподіяної шкоди (збитків). Фонд має право звертатися з такими позовами до судів належної юрисдикції (в тому числі іноземних судів) протягом процедури ліквідації банку та протягом трьох років після внесення запису про припинення банку як юридичної особи (спеціальна позовна давність) (частина 7 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Шкода (збитки), завдана рішеннями, діями чи бездіяльністю осіб, зазначених у частині п`ятій цієї статті, відшкодовується у разі, якщо такі рішення, дії (враховуючи дії, що відповідають ознакам ризикової діяльності) або бездіяльність прийняті або вчинені з порушенням законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, та якщо шкода (збитки) виникла внаслідок: 1) вчинення правочинів (у тому числі договорів), які є нікчемними на підставі частини третьої статті 38 цього Закону; 2) недотримання особами, зазначеними у частині п`ятій цієї статті, обов`язку діяти в інтересах банку та його кредиторів, добросовісно і розумно та/або не перевищувати своїх повноважень; 3) порушення заборон та/або вимог, встановлених законодавством, у тому числі Законом України "Про банки і банківську діяльність", щодо угод із пов`язаними з банком особами або в інтересах пов`язаних з банком сторін, або на користь таких осіб; 4) купівлі недержавних цінних паперів та/або інших фінансових інструментів з порушенням вимог, встановлених Національним банком України; 5) надання банком власних активів (майна) в забезпечення (застава, порука, гарантія, притримання, право довірчої власності тощо) виконання зобов`язань третіх осіб перед їх кредитором у порядку, іншому, ніж здійснення операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність", крім майна (активів), переданого (переданих) як забезпечення виконання зобов`язань перед Національним банком України або для забезпечення здійснення платежів та розрахунків за угодами, укладеними з платіжними системами або операторами таких систем; 6) незабезпечення банком контролю за цільовим використанням позичальниками кредитних коштів; 7) зміни графіка погашення боргу (строків і сум погашення основного боргу, сплати процентів/комісійних винагород, черговості платежів) за кредитним договором та договором забезпечення, які були здійснені з порушенням вимог законодавства; 8) необґрунтованого зменшення та/або звільнення боржника від сплати нарахованих за активними операціями процентів та інших винагород; 9) безпідставного припинення прийнятного забезпечення перед банком за правочином або його заміни на менш ліквідне забезпечення; 10) операцій, вчинених банком всупереч обмежень, встановлених Національним банком України, в тому числі з пов`язаними з банком особами (частина 8 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Фонд набуває прав потерпілого в кримінальних провадженнях, порушених стосовно зазначених у цій статті осіб, після завершення ліквідації банку. Кошти, стягнуті та/або одержані Фондом з осіб, зазначених у частині п`ятій цієї статті, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів банку, зазначених у пунктах 1-8 частини першої цієї статті, які виникли у зв`язку із завданням їм шкоди (збитків) внаслідок незадоволення їхніх вимог, у порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті, після відшкодування витрат Фонду, понесених у зв`язку із стягненням шкоди (збитків). Припинення банку як юридичної особи не є підставою та не призводить до закінчення чи припинення процесів, позовів чи проваджень, що були ініційовані відповідно до цієї частини Фондом, та не є підставою для звільнення від відповідальності та/або припинення відповідальності осіб, проти яких такі процеси, позови чи провадження були ініційовані. Усі вимоги Фонду у зв`язку із такими процесами, позовами або провадженнями, у тому числі всі вимоги про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної кредиторам (колишнім кредиторам) банку, не припиняються з припиненням банку (частина 9 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Фонд або уповноважена особа Фонду, діючи від імені та в інтересах банку як інвестора, має право ініціювати процеси, позови чи провадження (цивільні, адміністративні, кримінальні чи арбітражні) у будь-яких судах та/або арбітражах належної юрисдикції (в тому числі в іноземних та міжнародних судах), у тому числі арбітражні чи інші процеси проти держав відповідно до міжнародних договорів України, у тому числі міжнародних договорів про заохочення та взаємний захист інвестицій, щодо шкоди (збитків), що була заподіяна банку фізичними чи юридичними особами (приватного чи публічного права) та державами, внаслідок: прямої чи непрямої націоналізації або експропріації майна (інвестицій) банку, здійснення щодо таких інвестицій заходів, що за наслідками дорівнюють експропріації; реквізиції, руйнування, заподіяння шкоди або знецінення майна (інвестицій) банку внаслідок воєнних дій, збройних конфліктів, громадських заворушень або інших подібних дій. Кошти, одержані в результаті зазначених у цій частині процесів, позовів та проваджень, включаються до ліквідаційної маси банку, а в разі надходження таких коштів після затвердження ліквідаційного балансу спрямовуються на задоволення вимог кредиторів банку, які виникли у зв`язку із завданням їм шкоди (збитків) внаслідок незадоволення їхніх вимог, у черговості та порядку, визначених частинами першою та четвертою цієї статті, після відшкодування витрат Фонду на ведення таких процесів, позовів та проваджень, а також усіх пов`язаних з ними виконавчих процесів (частина 10 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

У разі якщо за випуском облігацій призначено адміністратора, виплати, отримані у ході процедури ліквідації банку, який має зобов`язання за такими облігаціями, розподіляються між власниками цих облігацій у порядку, встановленому Законом України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" (частина 11 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Визначаючи характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина 2 статті 509 Цивільного кодексу України).

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26.02.2021 між Фондом розвитку підприємництва та Акціонерним банком «Мегабанк» (далі - уповноважений банк) укладено договір №6 про співробітництво за Програмою здешевлення вартості іпотечних кредитів «Доступна іпотека 7%», відповідно до якого Фонд розвитку підприємництва надає державну підтримку на користь позичальників за Програмою в порядку передбаченому договором, а уповноважений банк зобов`язується вчиняти всі необхідні дії щодо виконання своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно із пунктом 3.4 договору Фонд розвитку підприємництва, з метою сплати позичальникам суми компенсації процентів за іпотечними кредитами, наданими уповноваженим банком, відкриває Ескроу рахунок в уповноваженому банку, на який перераховує кошти, призначені для реалізації програми, у сумі, яка згідно з плановим (прогнозним) розрахунком уповноваженого банку обсягів іпотечного кредитування за Програмою, необхідна для виплати компенсації процентів на користь відповідних позичальників протягом наступного (за звітним) півріччям.

На виконання Програми здешевлення вартості іпотечних кредитів Фонду розвитку підприємництва «Доступна іпотека 7%» та договору №6 про співробітництво від 26.02.2021, між Фондом розвитку підприємництва та Акціонерним банком «Мегабанк» (далі - банк) укладено договір рахунку умовного зберігання (ескроу) № 9914 від 10.06.2021 (далі - договір ескроу-рахунку), відповідно до якого банк зобов`язався відкрити Фонду розвитку підприємництва рахунок, приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти отримані від Фонду розвитку підприємництва для виплат компенсацій та перераховувати такі кошти (в тому числі з використанням відповідних транзитних рахунків банку) з рахунку на користь бенефіціарів для часткового погашення процентів (банку як третій особі за реквізитами бенефіціарів, які надані ним в кредитних договорах) або повернути такі кошти Фонду розвитку підприємництва на умовах та за настання підстав, передбачених договором рахунку умовного зберігання (ескроу).

Згідно із умовами пункту 3.5 договору ескроу-рахунку, банк не здійснює користування коштами на рахунку. Проценти за залишками коштів на рахунку не нараховуються та не сплачуються банком Фонду.

Поняття договору рахунка умовного зберігання визначено параграфом 2 глави 72 Цивільного кодексу України.

Так, частиною 1 статті 1076-1 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором рахунка умовного зберігання (ескроу) банк зобов`язується приймати та зараховувати на рахунок умовного зберігання (ескроу), відкритий клієнту (володільцю рахунка), грошові кошти, отримані від володільця рахунка та/або від третіх осіб, та перераховувати такі кошти особі (особам), вказаній володільцем рахунка (бенефіціару або бенефіціарам), а в разі надання бенефіціаром письмової вказівки банку - особі (особам), вказаній бенефіціаром, якщо це передбачено відповідним договором, або повернути такі кошти володільцю рахунка за настання підстав, передбачених договором рахунка умовного зберігання (ескроу).

Аналіз частини 1 статті 1076-1 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку, що договір рахунка умовного зберігання (ескроу) є змішаним та містить ознаки як договору комісії, так і договору зберігання.

До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (частина 2 статті 628 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 2 статті 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно, що є об`єктом довірчої власності, інше майно у випадках, прямо передбачених законом, а також банкноти і монети, передані Національним банком України на зберігання та для проведення операцій з ними, ліцензія, гудвіл.

Аналіз змісту Глави 13 Цивільного кодексу України, яка визначає зміст і поняття речей та майна, дає підстави дійти висновку, що гроші (грошові кошти) є майном, як особливим об`єктом цивільних прав (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 910/28502/14, від 25.11.2020 у справі № 905/1834/18 (905/132/20)).

Згідно із частиною 1 статті 1076-6 Цивільного кодексу України звернення стягнення та (або) накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунку умовного зберігання (ескроу), за зобов`язаннями банку, в якому відкрито рахунок (в тому числі у разі його ліквідації), не допускається, крім суми грошових коштів на рахунку, яку банк має право утримати як винагороду станом на дату звернення стягнення або накладення арешту згідно з договором рахунка умовного зберігання (ескроу).

Таким чином, враховуючи положення частини 2 статті 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та частини 1 статті 1076-6 Цивільного кодексу України, колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про те, що кошти, які розміщені на рахунку умовного зберігання (ескроу), не включаються до ліквідаційної маси банку.

Натомість, відповідно до абзацу 5 частини 2 статті 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» майно, щодо якого банк є користувачем або зберігачем, повертається його власнику відповідно до закону або договору.

При цьому, частиною 4 статті 1076-2 Цивільного кодексу України передбачено, що договір рахунка умовного зберігання (ескроу) може передбачати підстави, за настання яких вся сума, що знаходиться на рахунку умовного зберігання (ескроу), або її частина підлягає поверненню володільцю рахунка.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до пункту 4.1 договору про співробітництво у разі суттєвого та сталого порушення уповноваженим банком критеріїв прийнятності для участі у Програмі та/або застосування до уповноваженого банку суттєвих заходів впливу з боку органів регулювання та нагляду та/або невиконання уповноваженим банком своїх зобов`язань за цим договором або іншими договорами, укладеними між Фондом розвитку підприємництва та уповноваженим банком в рамках реалізації Програми, Фонд розвитку підприємництва має право вимагати негайного перерахування уповноваженим банком з Ескроу рахунку на визначений Фондом розвитку підприємництва рахунок грошових коштів державної підтримки, а саме частини суми авансування, що була перерахована Фондом розвитку підприємництва відповідно до Прогнозу на вибірку уповноваженого банку, але, яка не передбачається до виплати на користь позичальників, з якими уповноважений банк вже уклав кредитні договори за Програмою станом на дату отримання відповідної вимоги Фонду розвитку підприємництва.

Згідно із пунктом 6.1.4 договору ескроу-рахунку при настанні підстав, визначених у цьому договорі, банк зобов`язаний перерахувати кошти з рахунку на користь бенефіціара (-ів) (банку як третьої особи за вказівкою (-ами) бенефіціара (-ів), відповідно до умов розділу 4 цього договору; повернути кошти з рахунку на інший (інші) рахунок (-ки) Фонду розвитку підприємництва відповідно до наданої Фондом розвитку підприємництва вимоги, у випадку наявності у Фонду розвитку підприємництва права вимагати повернення таких коштів відповідно до умов цього договору та/або договору про співробітництво та/або умов діючого законодавства України.

Суд також враховує, що статтею 1076-8 Цивільного кодексу України передбачено повернення володільцеві рахунка грошових коштів, що знаходяться на рахунку умовного зберігання (ескроу) навіть у разі ліквідації банку.

Отже, обов`язок банку повернути кошти, що знаходяться на рахунку умовного зберігання (ескроу), передбачено положеннями спеціального закону (статтею 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"), параграфом 2 глави 72 Цивільного кодексу України та умовами договору (пункт 4.1 договору про співробітництво), укладеного між сторонами.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що у відповідача виник обов`язок повернути позивачу кошти, що знаходилися на рахунку умовного зберігання (ескроу).

Водночас, доводи касаційних скарг про неправильне застосування судами положень статей 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», частин 3, 10 статті 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" та Закону України "Про платіжні послуги" не знайшли своє підтвердження, оскільки дані норми не підлягали застосуванню до даних правовідносин.

З огляду на викладене, наведена скаржниками підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження.

Доводи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, викладені у касаційній скарзі, про те, що судами порушено частину 1 статті 316 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із неврахуванням вказівок, викладених у постановах Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 910/20125/16, від 03.10.2018 у справі № 910/19923/16 та у постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 333/4924/15-ц, відхиляються Судом, оскільки частина 1 статті 316 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи, в той час як дана справа судом касаційної інстанції на новий розгляд не направлялася.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, обґрунтовуючи касаційну скаргу тим, що: «судом порушено пункти 1, 2, 4 статті 269, підпункт "в" пункту 3 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України та не враховано обов`язкові вказівки Верховного Суду, викладені у постановах від 20.01.2020 у справі № 902/803/17, від 02.12.2020 у справі № 904/2759/20, від 10.02.2021 у справі № 925/594/18 щодо обов`язкового зазначення мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, тощо; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм матеріального права», не зазначив, які саме аргументи викладені в апеляційній скарзі та/або відзиві на апеляційну скаргу судом апеляційної інстанції не відхилено, та яким чином це призвело до прийняття неправильного рішення.

Аргументи скаржника про незастосуванням судами висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 20.06.2018 у справі № 910/20125/16, від 03.10.2018 у справі № 910/19923/16, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

У справі № 910/20125/16, що переглядалась Верховним Судом, предметом позову були вимоги про зобов`язання перерахувати на користь Національного банку України кошти, які надійшли від погашення позичальниками (фінансовими та майновими поручителями) заборгованості за заставленими кредитами згідно з договорами застави майнових прав у загальній сумі 329 916,18 грн, розрахованій станом на 17.10.2016. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням прав та інтересів Національного банку України як кредитора та регулятора.

У справі № 910/19923/16, що переглядалась Верховним Судом, предметом позову були вимоги про стягнення 8 052 334,33 грн. В обґрунтування позову Національний банк України зазначив, що станом на 17.10.2016 на рахунок відповідача від юридичних та фізичних осіб надійшли грошові кошти у розмірі 11 403 407,06 грн в погашення заборгованості за кредитними договорами, майнові права за якими знаходяться в заставі у позивача. Проте відповідач перерахував на користь Національного банку України лише частину вказаних грошових коштів - 3 351 072,73 грн, тому у відповідача існує заборгованість в розмірі 8 052 334,33 грн. Вказане, на думку позивача, свідчить про порушення прав Національного банку України як заставодержателя.

Отже, у справах №№ 910/20125/16, 910/19923/16 позовні вимоги обґрунтовувались порушенням прав та інтересів Національного банку України як кредитора, регулятора та заставодержателя.

Натомість, у справі, що переглядається позовні вимоги обґрунтовані порушенням прав володільця рахунка умовного зберігання (ескроу).

Відтак, наведені скаржником постанови Верховного Суду, прийнятті у справах не релевантних до справи, що розглядається з огляду на предмет і підстави позову, характер спірних правовідносин, зміст прав та обов`язків у цих спірних правовідносинах та очевидну суттєву відмінність обставин у справах.

Таким чином, наведена Фондом гарантування вкладів фізичних осіб підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження.

Інших виключних випадків касаційного оскарження, передбачених частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та Акціонерним товариством "Мегабанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білої Ірини Володимирівни у касаційних скаргах не зазначено.

Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційних скарг.

7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційних скаргах доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

8. Розподіл судових витрат

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно із статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на заявників касаційних скарг.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Акціонерного товариства "Мегабанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білої Ірини Володимирівни залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2023 у справі № 910/12464/22 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді Г. О. Вронська

В. І. Студенець