ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2024 р. Справа№ 910/2284/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду м. Києва від 22.05.2023

у справі №910/2284/23 (суддя Баранов Д.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 81 312, 66 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 22.05.2023 у справі №910/2284/23 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" (80250, Львівська обл., Червоноградський р-н, с. Павлів, пр. Юності, буд. 39; ідентифікаційний код 36153189) збитків у вигляді нестачі вантажу в розмірі 81 312 (вісімдесят одна тисяч триста дванадцять) грн 66 коп., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 350 (десять тисяч триста п`ятдесят) грн 00 коп. та судовий збір в сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

Короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків у вигляді вартості недостачі вантажу в розмірі 81 312,66 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 22.05.2023 у справі №910/2284/23 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" (80250, Львівська обл., Червоноградський р-н, с. Павлів, пр. Юності, буд. 39; ідентифікаційний код 36153189) збитків у вигляді нестачі вантажу в розмірі 81 312 (вісімдесят одна тисяч триста дванадцять) грн 66 коп., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 350 (десять тисяч триста п`ятдесят) грн 00 коп. та судовий збір в сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наступного:

- для мінерального палива, яким є кам`яне вугілля, п. 27 Правил видачі вантажів установлено норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто у розмірі 1% маси, зазначеної в перевізних документах, окрім цього, інформації про визначення рівня вологості вантажу на момент виявлення недостачі (під час складання Комерційного акту) чи на момент передачі вантажу одержувачу немає;

- наявні всі елементи складу правопорушення, судом встановлено факт втрати частини вантажу та відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу;

- понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є реальними, співмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих послуг та виконаних робіт, у зв`язку з чим, відшкодуванню та відповідному стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 350, 00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:

- суд першої інстанції помилково не взяв до уваги вологість вугілля за спірним комерційним актом, що становить не менше 8%, як норму недостачі при перевезені необхідно застосувати 2% від маси, зазначеної в перевізних документах;

- з урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання послуг адвокатом, зокрема: правовий аналіз відповіді на претензію, консультації підготовча робота для складання позовної заяви, збір документів, аналіз законодавства та судової практики та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, вважає, що зазначені адвокатом Боровець М.С. витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10350,00 грн. є завищеними, не є належним чином обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат, так як в адвоката вже всі наявні матеріали були і повторних дій непотрібно було вчиняти.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду м. Києва від 22.05.2023 у справі № 910/2284/23; вирішено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду м. Києва від 22.05.2023 у справі № 910/2284/23 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

17.05.2022 між ТОВ "Радехівський цукор" (далі - покупець) та ТОВ "Д.Трейдінг" (далі - постачальник) укладено договір постачання № 1-1-2022/013, за умовами п.1.1 якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити вугільну продукцію (далі - вугілля), за марочним складом, ціною та в кількості, наведеним у відповідних специфікаціях до цього договору.

Згідно п. 1.2. договору об`єми та строки (періоди) постачання вугілля узгоджуються сторонами шляхом підписання відповідних специфікацій до цього договору.

Відповідно до п. 2.1. договору вугілля по цьому договору постачається на умовах "СРТ", згідно Міжнародних правил тлумачення комерційних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року, з урахуванням умов, положень та застережень, які є у цьому договорі (базисні умови постачання), якщо інші умови поставки не будуть погоджені сторонами додатково у відповідній специфікації до цього договору. Реквізити станцій призначення зазначаються у специфікаціях до договору.

Термін постачання вугілля (його частини) визначається сторонами окремо у кожній Специфікації.

Пунктом п. 2.3. договору передбачено, що вугілля постачається партіями, залізничним транспортом у справних полувагонах навалом. Мінімальна партія відвантаження - 1 (один) полувагон.

Згідно п. 3.1. договору ціна (базова договірна ціна) вугілля встановлена на базисних умовах постачання, передбачених цим договором, та зазначається сторонами у відповідних специфікаціях до цього договору.

Пунктом п. 3.2. договору передбачено, що фактична договірна ціна вугілля, яке постачається за цим договором, буде розрахована за фактом приймання вугілля, з урахуванням положень цього договору та приплат/скидок, обумовлених в специфікаціях.

06.09.2022 сторонами укладено специфікацію № 10 до договору № 1-1-2022/013 від 17.05.2022, за якою постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти і оплатити вугілля наступних марок та за наступною ціною, зокрема: вугілля кам`яне Г(Г1) (13-25), ДГ (13-25), ДГ (13-100), Г(Г1) (13-100) в кількості 2 000, 00 тон +/-10% за базовою ціною 10530,00 грн./тону без ПДВ на загальну суму 25 272 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 4 212 000,00 грн.

Відповідно до п. 2 специфікації строк поставки: з 06.09.2022 по 30.09.2022.

Згідно п. 3 специфікації вантажоодержувач - ТОВ "Радехівський цукор", станція призначення залізнична станція "Хоростків", код 363106.

Пунктом 4 специфікації визначено реквізити вантажовідправників, зокрема: ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" станція вантажовідправника "Ароматна", код: 454606 та/або ТОВ "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" станція вантажовідправника "Курахівка", код: 481209.

Пунктом 5 специфікації передбачено, що поставка вугілля по цій специфікації здійснюється на умовах "СРТ, залізнична станція призначення" згідно з Міжнародними правилами тлумачення торгових термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року.

За актом приймання-передачі вугільної продукції № 1909-7 від 19.09.2022 до договору № 1-1-2022/013 від 17.05.2022, 19.09.2022 постачальник передав, а покупець прийняв 117,9 тонн вугілля кам`яного ДГ (13-100) по накладній № 53943957 (в тому числі з вагону № 56951486 - 61,500 тонн) по ціні 10 530, 00 грн/тонна без ПДВ на загальну суму 1 489 784,40 грн., в т.ч. ПДВ 248 297,40 грн.

Фактична вартість вантажу підтверджується також рахунком-фактурою постачальника № 1909-7 від 19.09.2022, в якому зазначено, що ціна однієї тони вантажу становить: 10530,00 грн. без ПДВ.

Факт понесених збитків підтверджується платіжним дорученням № 1С8698 від 08.09.2022, яким позивач перерахував постачальнику 8 845 200,00 грн. авансу за поставку вугілля.

19.09.2022 постачальник накладною № 53943957 через відправника ТОВ "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" зі станції Курахівка Донецької залізниці відправив позивачу на станцію Хоростків Львівської залізниці 117 900 кг вугілля марки г-газове ДГ 13-100 мм., вологістю не менше 8%. Вантаж розміщено й закріплено згідно п. 3.1. гл.14ТУ додатка 3 до СМГС. Пакування - насипом. Спосіб визначення маси: на вагонних вагах (150т) заводський № 0934, відправником. Вантаж у вагон завантажено вантажовідправником.

Згідно відомостей вагонів по відправці № 53943957 від 19.09.2022 вантаж був завантажений загальною вагою 117 900 кг у наступні вагони: піввагон № 56951486, тара 23 100, маса вантажу 61 500 кг.; піввагон № 56585060, тара 24 300, маса вантажу 56400 кг.

23.09.2022 на станції Знам`янка Одеської залізниці працівниками станції складено комерційний акт № 410006/143/9 за формою ГУ-22, про те, що по прибуттю поїзда та зважуванні вагона на тензометричних вагах виявлено різниця в вазі, на поверхні вантажу виїмки, вагон відчеплено для контрольного зважування.

Комерційний акт складено: на відправку Вантажна швидкості за накладною № 53943957 від 19.09.2022; Ст. відправлення Курахівка Дон. залізниці; Ст. призначення Хоростків Льв залізниці; Відправник ТОВ "ДТЕК Курахівська ЦЗФ"; Одержувач ТОВ "Радехівський цукор".

Відомості про вагон, пломби (ЗПП) та відмітки в накладній:

Вагон № 56951486 вантажопідйомністю 69,0 т., який прибув 21.09.2022; контейнер з поїздом № 2025 без охорони, без пломб (ЗПП).

Вагон у технічному стані виявився - справним про що складено акт № 108 від 21 вересня 2022 року.

Вантаж завантажено засобами відправника; маса вантажу при завантаженні визначена Відправником на вагонних вагах (150 т).

Згідно актів загальної форми ст. Знам`янка 77409, 52259 від 21.09.2022, 52281 від 23.09.2022 вагон відчеплено на ваги та перевірку. В документі зазначено навантаження насипом, вище рівня бортів, розмір навантаження відносно висоти бортів не вказано, поверхня вантажу промаркована вапняним розчином, вага: тара 23 100 кг, нетто 61 500 кг.

На момент прибуття та зважування просипання вантажу немає. При перевірці виявлено навантаження вище рівня бортів 200-300 мм, поверхня вантажу промаркована вапняним розчином. На поверхні вантажу в наявності виїмки праворуч за ходом поїзда над 1-2 люками довжиною 2000 мм, шириною 1800 мм, глибиною 300 мм та над 4-5-6 люками довжиною 3500 мм, шириною 1500 мм, глибиною 300 мм. В місцях виїмок маркування вапном не пошкоджено. Каток не застосовувався. У вагоні глухі торцеві стінки, люки щільно закриті. Об`єм кузова 76 м.куб. При зважуванні вагона з розчепкою 23.09.2022 на тензометричних статичних вагонних вагах СВ-150000В2 ст. Знам`янка Од. (госповірка ваг 01.09.21) працівником станції Жеребіло Ю.Л. в присутності заст. нач. станції залізничної Бабіченко О.В. виявилось: брутто 77 550 кг., тара з документа 23 100 кг., нетто 54 450 кг., що менше ваги зазначеної в первісному документі на 7 050 кг. В перевізному документі в графі 49 мається відмітка про складання комерційного акту на ст. Нижньодніпровськ Вузол 45003/232 від 20.09.2022 про нестачу вантажу 6 300 кг.

Під час перевірки вантажу різниці проти цього акта не виявлено. Штамп "Хоростків 363106", підписи: в/о начальника станції Лозінський Т.Я., агент комерційний Мельник М.І., інженер Мимрик А.М.

Таким чином, під час перевезення вантажу зі станції відправлення на станцію призначення відповідач не виконав свої зобов`язання зі збереження вантажу, що призвело до нестачі вантажу у кількості 7050 кг.

Позивачем здійснено розрахунок природних втрат:

Маса вантажу у вагоні № 56951486 згідно накладної 61 500 кг або 61,5 тонни 1000 кг = 1 тонна).

Розрахунок природних втрат вантажу у вагоні № 56951486 з нетто 61 500 кг або 61,5 тонн: 61,5 т х 1% = 0,615 т.

Маса нестачі вантажу у вагоні № 56951486 згідно комерційного акту № 410006/143/9 від 23.09.2022 складає 7050 кг або 7,050 тонни (1000 кг = 1 тонна).

Розрахунок маси нестачі товару (вантажу) в тонах за мінусом природних втрат: 7,050 т - 0,615 т = 6,435 т.

Вартість одної тонни вугілля згідно акту приймання передачі №1909-7 від 19.09.2022 та рахунку фактури № 1909/7 від 19.09.2022: 1 489 784, 40/117,9 =12 636, 00 грн., або 10 530, 00 + 20% (ПДВ) = 12 636, 00 грн.

Розрахунок вартості маси нестачі товару (вантажу) в грн: 6,435 тонн х 12 636,00 грн =81 312, 66 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Положеннями ч. 5 ст. 307 ГК України, які кореспондуються з положеннями частини 2 ст. 908 та ст. 920 ЦК України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Згідно приписів ст. 909 ЦК України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ГК України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Частиною 3 ст. 314 ГК України передбачено, що за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Так, згідно ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі за текстом - Статут) визначає обов`язки, права відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статтею 6 Статуту закріплено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту залізниць України та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 52 Статуту встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

За приписами ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Аналогічні положення закріплені в ч. 2 ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" та в ст. 113 Статуту.

Відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно вимог ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт", яка кореспондується з вимогами ст. 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334.

Згідно п. 1 Правил складання актів при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти та акти загальної форми.

Крім того, у необхідних випадках можуть складатися акти про технічний стан вагона або контейнера (додаток 2), акти розкриття вагона або контейнера для митного, прикордонного та інших видів контролю (додаток 3), акти про пошкодження вагона або контейнера (додатки 4 і 5) та інші акти у випадках, передбачених правилами перевезення, що застосовуються до даного виду вантажу.

У разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається в день зважування вагона з вантажем; якщо маса тари вагона визначається зважуванням його після вивантаження, комерційний акт складається в день зважування порожнього вагона (пункт 4 Правил складання актів).

Згідно п. 6 Правил складання актів при видачі однорідного вантажу, який перевозиться навалом або насипом і прибув від одного відправника на адресу одного одержувача, недостачі, що перевищують норму природної втрати маси вантажу і граничне розходження визначення маси нетто, а також надлишки, що перевищують граничне розходження визначення маси нетто, виявлені в окремих відправках під час перевірки протягом однієї календарної доби, оформляються одним комерційним актом. В акт включаються тільки відправки, які прибули в справних вагонах з непошкодженими пломбами (ЗПП) відправника, а також без ознак недостачі, псування, пошкодження на відкритому рухомому складі або в критих та інших вагонах без пломб (якщо такі перевезення передбачені Правилами), у яких виявлено недостачу або надлишок.

Недостача або надлишок вантажу, відвантаженого одним відправником на адресу одного одержувача, який перевозиться навалом, насипом чи наливом з перевалкою чи перевантаженням у дорозі і прибув у непошкоджених вагонах без ознак недостачі, визначається за результатами перевірки усієї партії одночасно виданого вантажу і оформляється одним комерційним актом (пункт 7 Правил складання актів).

Під час перевезення вантажу за залізничною накладною № 53943957 на станції Знам`янка було проведено перевірку стану вантажу та виявлена нестача вугілля у вагоні № 56951486, що було зафіксовано у комерційному акті № 410006/143/9 від 23.09.2022.

Частиною 1 статті 127 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Відповідно до статті 130 Статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Як передбачено приписами статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Отже, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Як підтверджено матеріалами справи, спірний вантаж прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, а прибуття вантажу з недостачею відбулось у технічному відношенні справному вагоні, що встановлене комерційним актом. Встановлені комерційним актом обставини свідчать про втрату частини вантажу саме під час перевезення.

Крім того, залізницею не було зроблено будь-яких зауважень до стану вагону № 56951486. Комерційний акт не містить відомостей про те, що вагон № 56951486 має технічні несправності, які могли призвести до втрати вантажу, а навпаки зазначено, що вагон в технічному стані виявився справним.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч.1 ст.114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (стаття 115 Статуту).

У якості доказів вартості відправленого вантажу позивачем надано рахунок-фактуру постачальника № 1909-7 від 19.09.2022, в якому зазначено, що ціна однієї тони вантажу становить: 10 530,00 грн. без ПДВ.

Згідно п. 2.7 Роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею "вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Вартість вантажу, що перевозиться з оголошеною вартістю, визначається у такому ж порядку.

З огляду на викладене, суд приймає рахунок-фактуру постачальника № 1909-7 від 19.09.2022 в якості належного доказу підтвердження вартості відправленого вантажу.

В матеріалах справи відсутні докази відповідача, що зазначена позивачем ціна є необґрунтованою чи то завищеною, що в свою чергу стало б підставою у додаткових доказах в цій частині.

Отже, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що втрата під час перевезення є наслідком його незбереження, що свідчить про неналежне перевезення відповідачем вантажу позивача та є підставою для настання господарсько-правової відповідальності залізниці.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для мінерального палива. Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються: від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці; від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

Як свідчать матеріали справи, здійснюючи розрахунок збитків, позивач скористався коефіцієнтом 1% норми природної втрати вантажу.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок збитків, спричинених внаслідок недостачі товару (кам`яного вугілля), є арифметично правильним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки останній проведений з урахуванням норми природної втрати під час перевезення вантажу, що відповідно до пункту 27 Правил перевезення вантажів складає 1% від маси вантажу, зазначеної в перевізних документах.

З посиланням на наведені встановлені обставини, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Проте, судова колегія не погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо обґрунтованості розрахунку збитків, спричинених внаслідок недостачі товару (кам`яного вугілля), наданого позивачем, оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо того, що при розрахунку збитків за недостачу вантажу, який перевозився у вагоні №56951486 має застосовуватись коефіцієнт норми природної втрати товару (кам`яного вугілля) у розмірі 1% від маси вантажу.

Судом першої інстанції залишено поза увагою характеристики (властивості) вантажу - кам`яного вугілля, яке відповідно до зазначеної інформації у накладній №53943957 від 19.09.2022 (графа 20 "Найменування вантажу"), що містяться в матеріалах справи, перевозилося у вологому стані не менше 8%).

За таких обставин та з урахуванням пункту 27 Правил видачі вантажів, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах, що відноситься, зокрема, до перевезення вантажів у вологому стані.

На необхідності застосування 2% коефіцієнту норми природної втрати, з огляду на перевезення кам`яного вугілля у вологому стані, слушно наголошує і відповідач у апеляційній скарзі.

Тобто з урахуванням норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто 2% для вантажів у сирому (свіжому) або у вологому стані вартість недостачі вантажу за залізничною накладною № 53943957 у вагоні 56951486 складає 73541,52 грн збитків (61500 кг (маса нетто у вагоні) х 2% (норма природної втрати та граничного розходження визначення маси) = 1230 кг; 7050 кг (маса недостачі вантажу за комерційним актом) - 1230 кг = 5820 кг; 5,82 т. х 12 636,00 грн (вартість 1 тонни за довідкою) = 73541,52 грн).

Судова колегія визнає обґрунтованими доводи відповідача про неврахування судом першої інстанції висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України, пункту 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 у подібних правовідносинах, викладену у постановах від 03.09.2020 у справі № 910/15076/19, від 25.01.2021 у справі №910/118/20, від 22.05.2023 у справі №910/202/22, відповідно до яких, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення, а при втраті вологого вантажу необхідно застосовувати норми природних втрат у розмірі 2% від маси вантажу, зазначеної в перевізних документах.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову у повному обсязі.

За таких обставин, оскаржуване рішення підлягає зміні в частині присудженої до стягнення суми вартості втраченого вантажу.

Так, розрахунок позивача визнається апеляційним судом частково обґрунтованим, а тому відповідно позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - на суму 73541,52 грн.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та об`єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до невірного висновку суду щодо повного задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 81 312,66 грн. вартості втраченого вантажу.

За висновками апеляційного суду, у зв`язку з тим, що відповідачем не забезпечено належним чином збереження вантажу, що в свою чергу призвело до його часткової втрати (недостачі), позов про стягнення з відповідача збитків у вигляді нестачі вантажу підлягає частковому задоволенню розмірі 73541,52 грн.

Щодо доводів скаржника про завищення та необґрунтованість витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 10350,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в суді першої інстанції було заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10350,00 грн.

Згідно ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених статтею 129 ГПК України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду, яка викладена у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

В якості доказів понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи надано: договір про надання правової допомоги №317/НП/20 від 01.01.2021, додаткову угоду № 3 від 30.12.2021, додаткову угоду № 4 від 30.12.2022, протокол доручення № 4-РЦ/УЗ від 18.11.2022.

Також, 22.03.2032 із клопотанням про долучення доказів понесення витрат на правничу допомогу позивачем було надано: додаткову угоду № 2 від 01.10.2021, рахунок на оплату № 22 від 31.01.2023, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 16 від 31.01.2023, звіт до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 16 від 31.01.2023, платіжну інструкцію № 1С2716 від 08.02.2023, рахунок на оплату № 38 від 28.02.2023, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 49 від 28.02.2023, звіт до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 49 від 28.02.2023, платіжну інструкцію №1С4520 від 07.03.2023.

Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) підписані електронними підписами сторонами без зауважень та претензій, та з яких вбачається, що адвокатським бюро надано клієнту, а останнім відповідно прийнято послуги на суму 10 350,00 грн.

Відповідач заперечує щодо вказаної суми судових витрат, відзначаючи, що позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Також відповідач зазначає, що стосовно найменувань послуг адвоката, зазначених у звіті до акту здачі-приймання робіт (наданих послуг) від 31.01.2023 № 16, а саме: визначення судової перспективи та стратегії у судовій справі - 1,5 год., то така послуга взагалі не відноситься до правничої, оскільки кожен адвокат в міру своїх знать та кваліфікації під час вивчення матеріалів та доказів повідомляє клієнта про шляхи правового захисту.

Крім того, у справі № 910/19607/21 тим самим адвокатом в аналогічній справі було витрачено 0,25 год., а у справі № 910/517/23 - 0,58 год.

Також, на переконання відповідача, виготовлення позовної заяви 6,5 год. є занадто тривалим та явно завищеним, оскільки, один комерційний акт і набір загальних положень законодавства не потребують стільки часу.

Аналогічна ситуація із відзивом та іншими процесуальними документами - тривалість в 3,5 год. є явно завищеними та адвокатом не пояснено причини їх неподання разом із позовною заявою.

На переконання апелянта, сума 10 350, 00 грн. є явно неспівмірною з такою, що підлягає до стягнення із відповідача.

Так, із наданих позивачем звітів до актів здачі-приймання робіт вбачається, що адвокатським об`єднанням надано клієнту наступні види послуг:

1. Вивчення, аналіз доказів до порушення провадження у справі, вивчення, аналіз законодавства та судової практики, визначення судової перспективи та стратегії у судовій справі - 1,5 год.

2. Виготовлення позовної заяви, виготовлення та завірення додатків до позовної заяви, примірників позовної заяви з додатками для інших учасників справи - 6,5 год.

3. Виготовлення відповіді на відзив на позовну заяву - 2,5 год.

4. Виготовлення інших процесуальних документів у судовій справі, що передбачені процесуальним кодексом: заяви, клопотання, пояснення, тощо та додатків до них / клопотання про долучення доказів - 1 год.

Всі виконані представником позивача - адвокатом Боровець М.С. зазначені в актах здачі-приймання робіт (надання послуг) та звітах до актів здачі-приймання робіт (надання послуг) роботи по справі № 910/2284/23 були прийняті та фактично оплачені позивачем.

Судом взято до уваги доводи позивача стосовно того, що вартість години роботи адвоката Адвокатського об`єднання "Галицька правнича група" зокрема включає: 5% єдиного податку, витрати на заробітну плату, як самого адвоката так і персоналу Об`єднання, 22% єдиного соціального внеску, 18% податку з доходів фізичних осіб, 1,5% військового збору, витрати на оренду офісів, оплату комунальних послуг в т.ч. інтернету, амортизацію основних засобів (комп`ютера, принтера тощо), закупівлю правових баз, канцтоварів, заправка картриджів, оплату послуг поштового зв`язку, оренду автотранспорту. І це далеко не вичерпний перелік витрат.

Твердження відповідача щодо завищення адвокатом часу на виконання робіт є його суб`єктивною думкую, адже, такі твердження не підтверджені відповідними засобами доказування.

Представник повинен належним чином під час надання правової допомоги своїм клієнтам оцінити перспективу судової справи.

Таким чином, представник позивача надав повний обсяг документів, які підтверджують: вступ у договірні зобов`язання, вартість послуг, плановий та фактичний обсяг послуг, оплату наданих послуг.

Натомість, відповідач заперечуючи розмір таких витрат, не надав жодного доказу їх невідповідності.

Колегія суддів дійшла висновку, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є реальними, співмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих послуг та виконаних робіт, при цьому, відшкодуванню та відповідному стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 9360,84 грн.

Місцевий господарський суд не звернув уваги на всі обставини справи, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги відповідача частково знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Частиною 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалено при не з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим на підставі п.п. 1-4 ч.1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України рішення суду підлягає частковому скасуванню в апеляційному порядку з підстав, наведених у даній постанові, із частковим задоволенням позову.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд позовної заяви, апеляційної скарги покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276 ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду м. Києва від 22.05.2023 у справі №910/2284/23 задовольнити часткво.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2023 у справі №910/2284/23 скасувати частково, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

« 1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" (80250, Львівська область, Червоноградський район, село Павлів, проспект Юності, будинок 39; ) 73541,52 грн. збитків, 2427,49 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, 9360,84 грн. витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

3. В іншій частині позову відмовити.».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" (80250, Львівська область, Червоноградський район, село Павлів, проспект Юності, будинок 39; ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ) в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (79007, місто Львів, вулиця Гоголя, будинок 1; ) 384,77 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

5. Матеріали справи № 910/2284/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст.287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко