СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Харків Справа № 922/5215/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І. , суддя Шевель О.В.,

за участю секретаря судового засідання Фурсової А.М.,

за участю представників:

позивача Долідзе А.О., ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1273532 від 26.03.2024

відповідача не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", м. Харків (вх.№ 630 Х/2)

на рішення Господарського суду Харківської області від 12.02.2024 у справі №922/5215/23 (повний текст складено 19.02.2024, суддя Байбак О.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерхім-БТВ", м. Вишгород, Київська область,

до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", м. Харків,

про стягнення 377 887, 48 грн,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерхім-БТВ" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" про стягнення 377887,48 грн, з яких 252 450,00 грн основна заборгованість, 104 397,67 грн інфляційних нарахувань та 21 039,81 грн - 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на порушення відповідачем умов договору про закупівлю продукції №09/12 від 09.12.2020 щодо своєчасного та повного проведення розрахунків за отриманий товар.

Рішенням Господарського суду Харківської області позов задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерхім-БТВ" 252 450,00 грн заборгованості, 104397,67 грн інфляційних нарахувань, 21039,81 грн - 3% річних, 5668,31 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції визнав доведеним факт заборгованості відповідача за договором про закупівлю продукції №09/12 від 09.12.2020 та наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 252450,00 грн основної заборгованості.

Також суд дійшов висновку, що правомірними є вимоги позивача про стягнення з відповідача фінансових санкцій в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України. Перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат заявлених позивачем до стягнення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 21039,81 грн - 3% річних за період з 19.02.2021 по 29.11.2023 та 104397,67 грн інфляційних втрат за період з березня 2021 року по жовтень 2023 року є правомірними та підлягають задоволенню.

З приводу форс-мажорних обставин та обставин непереборної сили, які вважав відповідач, унеможливили своєчасне виконання зобов`язань, суд встановив, що остаточна оплата за товар мала бути здійснена до 19.02.2021, тобто більше ніж за рік до введення воєнного стану з 24.02.2022. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що посилання відповідача на військову агресію російської федерації проти України як на підставу для звільнення від відповідальності, є безпідставним; збройна агресія проти України не може бути автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні; відповідачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України факт існування форс-мажорних обставин у правовідносинах з позивачем за договором про закупівлю продукції №09/12 від 09.12.2020.

З приводу доводів відповідача про неможливість здійснення господарської діяльності через початок військових дій та наявності підстав для звільнення від відповідальності, суд зазначив, що вимога про сплату інфляційних втрат та 3% річних є правом кредитора; наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та процентів річних в розумінні ч. 1 ст. 625 ЦК України не є санкціями, а виступають способом захисту майнових інтересів позивача; такі суми нараховуються незалежно від вини боржника.

Відповідач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, 11.03.2024 через підсистему "Електронний суд" звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Харківської області від 12.02.2024 у справі №922/5215/23 скасувати та прийняти нове рішення, яким Товариству з обмеженою відповідальністю Інтерхім-БТВ відмовити у задоволенні позову щодо стягнення з Акціонерного товариства Українські енергетичні машини інфляційних нарахувань в сумі 104 397, 67 грн та 3 % річних в сумі 21 039, 81 грн; врахувати, що в період з 24.02.2022 по теперішній час у відповідача діють форс-мажорні обставини.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт наводить наступні доводи:

- у діях відповідача відсутня вина (провина) у затримці розрахунків з позивачем за поставлену продукцію за договором із початку військової агресії російської федерації проти України та введення воєнного стану з 24.02.2022, оскільки відповідач не мав змоги здійснити вчасний розрахунок через існування об`єктивних і незалежних від нього обставин, а саме обставин непереборної сили. Факт виникнення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у відповідача підтверджується Сертифікатом Харківської торгово-промислової палати за вих. №114/63.01-6 від 30.09.2022, яким засвідчено виникнення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини"; станом на дату початку дії правового режиму воєнного стану і на теперішній час відповідач знаходиться на території громади, яка розташована у районі можливих бойових дій;

- документи (витяги з ЄРДР та рапорти до правоохоронних органів) в рамках даної справи є як прямим доказом, так і самостійною правовою підставою на підтвердження несення відповідачем майнової шкоди внаслідок обстрілів російської федерації (внаслідок обстрілів та прямих влучань завжди є збитки) та надані для підтвердження причино-наслідкового зв`язку між обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), що сталися у зв`язку із збройною агресією російської федерації та безпосереднім впливом таких обставин на відповідача та його втрати (недоотримана вигода) через призупинення роботи працівників за напрямком діяльності підприємства;

- 24.07.2023 відповідачем подано запит № 01/03/27-608 до Національного наукового центру "Інституту експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса" Міністерства юстиції України про проведення оціночно-будівельного дослідження об`єкту нерухомого майна нежитлової будівлі цех №73. Відповідно до висновку №21610/21611 розмір матеріальної шкоди (вартість ремонтно-відновлювальних робіт), заподіяної в результаті обстрілів нежитлової будівлі за адресою вул. Енергетична, 1 м. Харків, станом на вересень 2023 становить 177 461 282 грн, відповідно до висновку Національного наукового центру "Інституту експертиз ім.засл. Проф. М.С. Бокаріуса" про проведення комплексної будівельно-технічної, вибухо-технічної, військової експертизи 11 (одинадцяти) об`єктів нерухомого майна нежитлових будівель (Витяг додається), відповідачу нанесено шкоди у зв`язку із руйнацією об`єктів, які знаходяться за адресою м. Харків, проспект Героїв Харкова, 299, на суму 400 256 190 грн;

- у зв`язку з введенням на всій території України воєнного стану і загальної мобілізації частина працівників АТ "Укренергомашини" покинули територію міста Харкова та не виконують посадові обов`язки; станом на 28.12.2023 переважна більшість працівників відповідача або працюють у режимі неповного робочого часу, або через військові дії не працюють на підприємстві; починаючи з 24.02.2022 частина працівників підприємства були мобілізовані, перебувають у складі Збройних Сил України та не виконують свої посадові обов`язки. Отже, у відповідача повністю відсутня вина у несвоєчасному розрахунку з позивачем, починаючи з 24.02.2022 (із початку бойових дій у Харківській області та введення воєнного стану); відповідач мав обґрунтовані і правомірні очікування від суду першої інстанції не нараховувати до стягнення з відповідача 3% відсотки річних та інфляційні втрати починаючи з дати 24.02.2022;

- судом першої інстанції не враховано посилання відповідача на дію форс-мажорних обставин та не враховано докази неможливості здійснення відповідачем господарської діяльність з початку війни, що мало наслідком задоволення позову про стягнення відсотків річних та інфляційних втрат; в період з 24.02.2022 по теперішній час у відповідача діють форс-мажорні обставини, тому стягнення інфляційних втрат та відсотків річних є незаконним;

- позивачем не надано доказів понесення збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань за спірним договором;

- місцевий господарський суд не перевірив правильність розрахунку інфляційних втрат та 3% річних;

-позивачем не надано до матеріалів справи доказів обчислення індексу інфляції центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики та публікації в офіційних періодичних виданнях.

Також апелянт просить суд апеляційної інстанції застосувати до спірних правовідносин принцип справедливості, врахувавши відсутність його вини у невиконанні зобов`язань у спірних правовідносинах. Врахувати, що в період з 24.02.2022 по теперішній час у відповідача діють форс-мажорні обставини. У зв`язку з цим, прийняти у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у стягненні процентів річних та інфляційних втрат.

Одночасно, в апеляційній скарзі АТ "Українські енергетичні машини" викладено клопотання про зменшення відсотків річних та інфляційних втрат.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2024 для розгляду справи №922/5215/23 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І, суддя Здоровко Л.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" на рішення Господарського суду Харківської області від 12.02.2024 у справі №922/5215/23. Розгляд справи призначено на 17.04.2024. Встановлено учасникам справи 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань.

03.04.2024 позивачем до суду апеляційної інстанції надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти доводів апеляційної скарги заперечує та зазначає, що за умовами договору про закупівлю продукції №09/12 від 09.12.2020 відповідач був зобов`язаний оплатити 50% вартості поставленої продукції (товару) в сумі 252 450,0 грн на підставі рахунку-фактури №4211 від 09.12.2020 в термін до 19.02.2021, тобто майже за рік до початку повномасштабного вторгнення на територію України. Протягом вказаного періоду часу від відповідача на адресу ТОВ "Інтерхім-БТВ" не надходили жодні пропозиції щодо відтермінування строків оплати за поставлений товар, не було запропоновано змінити умови договору, укласти мирову угоду у справі, іншим чином вирішити питання щодо погашення заборгованості за договором. У зв`язку з чим, вважає позивач, доводи апелянта про відсутність вини у своєчасному не проведенні розрахунків з позивачем є необґрунтованими. Станом на момент розгляду справи відповідач заборгованість не сплатив, не надав суду доказів, які б спростовували наявність перед позивачем заборгованості з оплати за товар, отриманий ним за видатковою накладною №РН-0285 від 04.02.2021.

Вважає, що існування форс-мажорних обставин не є підставою для звільнення особи від відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань; звільнення можливе саме від відповідальності за невиконання зобов`язань, а не від виконання зобов`язання в цілому. Відповідач не довів належними та допустимими доказами факт існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із ТОВ «Інтерхім-БТВ» за договором про закупівлю продукції №09/12 від 09.12.2020, а посилання на лист ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 та сертифікат Харківської Торгово-промислової палати №6300-22-1122 є необґрунтованим та не звільняє останнього від виконання основного грошового зобов`язання за цим договором.

Щодо клопотання апелянта про зменшення розміру штрафних санкцій (суми відсотків річних та інфляційних втрат), зазначає, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

У зв`язку з цим, позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2024, у зв`язку із знаходженням у відпустці судді Здоровко Л.М., для розгляду справи №922/5215/23 сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Шевель О.В.

В судовому засіданні 17.04.2024, що відбувалось в режимі відеоконференції, представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив суд відмовити у її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання 17.04.2024 представник відповідача не з`явився, про причини нез`явлення суд не повідомив. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Враховуючи, що участь представників сторін в судовому засіданні не визнавалась судом обов`язковою, правова позиція відповідача з приводу оскаржуваного рішення викладена в апеляційній скарзі, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у цій справі без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зважаючи на вимоги ч. 1 ст. 269 ГПК України, рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а саме, в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерхім-БТВ", як постачальником, та Акціонерним товариством Турбоатом, як покупцем, укладено договір про закупівлю продукції № 09/12 (а.с. 32-37).

За умовами п. 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити продукцію покупцю, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію в кількості та за цінами: найменування продукції флюс Record SK, код УКТ ЗЕД: ; од. вим. кг; кількість 4950,0; ціна за од. б/ПДВ 85,00; сума б/ПДВ 420750,00; ПДВ 20% - 84150,00; всього з ПДВ 504900,00 (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 3.1 договору загальна сума договору складає 504 900,00 грн, у тому числі ПДВ 20% - 84150,00 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки проводяться шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника на умовах: 50% протягом п`яти банківських днів після підписання договору, 50% впродовж 10-15 днів після поставки продукції на склад покупця.

Згідно із п. 5.2. договору поставка продукції здійснюється засобами покупця на умовах EXW склад постачальника пгт. Чабани, вул. Кірова, 5а, Київська обл.

У відповідності до п. 5.4. договору строк поставки продукції за даним договором становить 20 календарних днів, з моменту попередньої оплати.

Право власності на продукцію переходять до покупця з моменту отримання продукції та підписання сторонами видаткових накладних (п. 5.5. Договору).

Пунктом 7.1 договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

Відповідно до п. 10.1 договору останній набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2020, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Матеріали справи свідчать, що 09.12.2020 постачальником був виставлений покупцеві на оплату рахунок-фактура №4211 на суму 504 900,00 грн.

Відповідно до платіжної інструкції №302 від 27.01.2021 АТ Турбоатом здійснено оплату 50% вартості продукції на суму 252 450,00 грн (а.с. 42).

В подальшому, позивачем здійснено відповідачу поставку товару, що підтверджується видатковою накладною №РН-0285 від 04.02.2021, яка підписана уповноваженими представниками сторін (а. с. 40).

Враховуючи день поставки товару, з урахуванням здійснення передплати, відповідач мав здійснити оплату поставленого за видатковою накладною №РН-0285 від 04.02.2021 товару до 19.02.2021.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом зареєстрована юридична особа Акціонерне товариство Українські енергетичні машини.

На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України Про погодження реорганізації акціонерного товариства Завод Електроважмаш шляхом приєднання до акціонерного товариства Турбоатом №1005-р від 26.08.2021.

27.08.2021 відповідно до рішення позачергових загальних зборів Акціонерне товариство Турбоатом перейменовано у Акціонерне товариство Українські енергетичні машини.

16.09.2021, у зв`язку зі зміною назви Акціонерне товариство Турбоатом на Акціонерне товариство Українські енергетичні машини, сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору про закупівлю продукції № 09/12 від 09.12.2020, згідно із якою домовились, що усі права та обов`язки покупця за вказаним договором зберігаються за АТ Українські енергетичні машини з 10 вересня 2021 року. Додаткова угода є невід`ємною частиною договору (а.с. 38).

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що в порушення умов договору про закупівлю продукції №09/12 від 09.12.2020, відповідач остаточного розрахунку за поставлений товар на суму 252 450,00 грн не здійснив.

26.09.2023 позивачем на адресу відповідача направлено претензію №10 (а. с. 43-45) з вимогою про погашення існуючої заборгованості. Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді, а викладені у ній вимоги без задоволення.

Вказані обставини стали підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача 252 450,00 грн за договором про закупівлю продукції №09/12 від 09.12.2020.

Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано до стягнення 21039,81 грн - 3% річних за період з 19.02.2021 по 29.11.2023 та 104397,67 грн інфляційних втрат за період прострочення з березня 2021 по жовтень 2023 року.

Рішення суду першої інстанції, яким окрім основного боргу стягнуто з відповідача 21039,81 грн - 3% річних за період з 19.02.2021 по 29.11.2023 та 104397,67 грн інфляційних втрат за період прострочення з березня 2021 по жовтень 2023 року, є предметом апеляційного перегляду.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам в частині підстав для нарахування позивачем до стягнення інфляційних втрат та 3% річних колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя стаття 509 ЦК).

Принци належного виконання договору полягає в тому, що виконання має бути проведене належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Так, частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною другою ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України підставою для застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Згідно із висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови).

Також, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору, позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар, що підтверджується видатковою накладною №РН-0285 від 04.02.2021, яка міститься в матеріалах справи. Натомість, доказів остаточних розрахунків у строк, встановлений сторонами у п. 4.1. договору, відповідачем не надано.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

Зважаючи на прострочення виконання зобов`язань за договором в частині здійснення своєчасних розрахунків, колегія суддів вважає, що позивачем, з урахуванням умов п. 7.1. договору та приписів ст. 625 Цивільного кодексу України, правомірно застосовано спосіб захисту майнового права та інтересу у вигляді нарахування та стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 21039,81 грн та інфляційні втрати в розмірі 10 4397,67 грн.

Перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи "Ліга" наданий позивачем розрахунок 3 % річних, суд апеляційної інстанції вважає, що останній здійснений обґрунтовано та є арифметично вірним, з огляду на що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 21039,81 грн правомірно задоволено судом першої інстанції.

Стосовно заявленої суми інфляційних нарахувань слід зазначити, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Такий спосіб розрахунку інфляційних втрат у порядку статті 625 ЦК України не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при відповідному розрахунку.

Вказана правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів дійшла висновку, що такий розрахунок є арифметично та методологічно вірним. Сума інфляційних втрат розрахована позивачем починаючи з березня 2021 року, тобто округлено дні у лютому місяці 2021 року, в якому мало місце прострочення. Отже сума інфляційних втрат за період з березня 2021 року по жовтень 2023 року обґрунтовано визначена позивачем в розмірі 104397,67 грн.

У зв`язку з цим, позов в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних правомірно задоволено судом першої інстанції.

В свою чергу, у відзиві на позовну заяву відповідач просив суд першої інстанції визнати наявними форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) у господарській діяльності АТ "Українські енергетичні машини" у період з 24.02.2022 по теперішній час та застосувати принцип справедливості і збалансованості інтересів сторін при вирішенні питання застосування штрафних санкцій; звільнити АТ «Укренергомашини» від цивільно-господарської відповідальності з оплати інфляційних втрат та 3% річних у період з 24.02.2022 по цей час зважаючи на відсутність вини відповідача, як необхідної умови для застосування фінансових санкцій.

Посилаючись на початок військової агресії російської федерації проти України та введення воєнного стану з 24.02.2022, відповідач зазначає, що він не мав змоги здійснити вчасний розрахунок через існування об`єктивних і незалежних від нього обставин, а саме, обставин непереборної сили; введення воєнного стану та пов`язані із ним події унеможливили своєчасне виконання зобов`язань за договором.

В апеляційній скарзі апелянт вважає, що судом першої інстанції не враховано посилання відповідача на дію форс-мажорних обставин та не враховано докази неможливості здійснення відповідачем господарської діяльність з початку війни, що мало наслідком задоволення позову про стягнення відсотків річних та інфляційних втрат; в період з 24.02.2022 по теперішній час у відповідача діють форс-мажорні обставини, тому стягнення інфляційних втрат та відсотків річних вважає неправомірним.

Зокрема, скаржник, аргументуючи позицію про наявність форс-мажорних обставин та наявність підстав для звільнення від відповідальності з оплати інфляційних втрат та 3% річних у період з 24.02.2022 посилається на лист Торгово-промислова палата України 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 та зазначає, що вказаним листом до всіх, кого це стосується, засвідчено, що військова агресія російської федерації проти України, через яку було введено воєнний стан, є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Вважає, що ТПП у вказаному листі підтвердила що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб, виконання яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Факт виникнення у відповідача форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) апелянт також підтверджує посиланням на сертифікат Харківської торгово-промислової палати №6300-22-1122 за вих. №114/63.01-6 від 30.09.2022, яким засвідчено виникнення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини".

Надаючи оцінку доводам апелянта в цій частині, колегія суддів зазначає наступне.

З укладеного сторонами договору про закупівлю продукції №09/12 від 09.12.2020 вбачається, що відповідно до пунктів 8.1., 8.4., 8.5. сторони звільняються від відповідальності за часткове чи повне виконання обов`язків за цим договором, якщо вони трапились внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Термін виконання обов`язків за цим договором відкладається при виникненні форс-мажорних обставин, на час, протягом якого останні будуть діяти.

Належним доказом форс-мажорних обставин та строку їх дії служать довідки, які видаються відповідною торговою палатою чи повноваженими органами місцевої (за місцем форс-мажорних обставин) державної адміністрації.

Відповідно до ст.14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палати України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Колегія суддів зазначає, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціального (заздалегідь встановленого) характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Зазначена правова позиція відображена в постановах Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 та від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.

Сертифікат про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних, а повинен оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18.

Згідно зі сталою практикою Верховного Суду, зокрема, викладеною в постановах від 01.06.21 у справі № 910/9258/20, від 21.07.21 у справі № 912/3323/20, від 20.10.21 у справі № 911/3067/20, від 08.07.21 у справі № 910/8040/20, від 31.08.22 у справі № 910/15264/21, від 25.01.22 у справі № 904/3886/21, від 31.08.22 у справі № 910/15264/21, сама по собі обставина непереборної сили (форс-мажору), навіть підтверджена сертифікатом ТПП, не є безумовною підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки за змістом наведених положень законодавства не має преюдиціального характеру (заздалегідь встановленого) та для її застосування в якості підстави для такого звільнення має бути наявним причиннонаслідковий зв`язок між відповідною непереборною обставиною (подією) і неможливістю виконання зобов`язання у спірних правовідносинах, тобто, що дана обставина безпосередньо вплинула на можливість своєчасного виконання певних зобов`язань.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що одне лише передбачене законом віднесення введення воєнного стану до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що відповідна обставина унеможливлює виконання конкретного договору (постанови Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20 (п.40), від 03.08.2022 у справі №914/374/21 (п.99), постанова Великої палати Верховного Суду від 10.11.22 № 990/115/22.

Так, листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 засвідчено, що військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по зобов`язанням за договорами, виконання яких настало і стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Разом з цим, вказаний лист носить загальний інформаційний характер, оскільки констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що Харківською торгово-промисловою палатою за зверненням відповідача видано сертифікат №6300-22-1122 на підтвердження форс-мажорних обставин щодо обов`язку (зобов`язання) сплатити податок на прибуток за 1 квартал 2022 року, за 1 півріччя 2022 року, у термін- 29.07.2022, 19.08.2022.

Вищевказаний сертифікат Харківської торгово-промислової палати не відноситься до спірних правовідносин і фактично засвідчує обставини непереборної сили дата настання: 24.02.2022, дата закінчення: тривають на 30.09.2022, тобто після настання строку оплати по договору.

Крім того, як вбачається з вказаного сертифікату він стосується п. 57.1, ст. 57, п. 100.4 - 100.5, ст. 100, п. 133.1, п. 134.1, ст. 134 Податкового кодексу України, про засвідчення неможливості своєчасної сплати податок на прибуток за 1 квартал 2022 року, за 1 півріччя 2022 року, у термін: 29.07.2022, 19.08.2022.

Отже, в даному випадку відповідачем не надано суду сертифікату про наявність форс-мажорних обставин які зумовили неможливість виконання ним саме умов договору № 09/12 від 09.12.2020.

В апеляційній скарзі апелянт наголошує на тому, що із початком військової агресії російської федерації проти України та введення воєнного стану з 24.02.2022 він не мав змоги здійснити вчасний розрахунок через існування об`єктивних і незалежних від нього обставин. Зокрема, апелянт зазначає, що станом на дату початку дії воєнного стану і на теперішній час відповідач знаходиться на території громади, яка розташована у районі можливих бойових дій. Зазначає, що підприємство відповідача систематично піддавалося ворожим обстрілам, що унеможливило здійснення господарської діяльності та фактично зупинило її здійснення. Повідомляє, що влучання по об`єкту відповідача безумовно призвело до пошкоджень будівель, складських приміщень, які розташовані на території юридичної реєстрації заводу у м. Харкові, що апелянт також підтверджує з посиланням на наявні в матеріалах справи витяги досудових розслідувань, які порушені за фактом обстрілів із встановленого виду озброєння та снарядами невстановленого калібру по території та будівлям відповідача, що розташовані в місті Харкові, в тому числі по будівлям та території АТ Українські енергетичні машини та АТ Завод Електроважмаш, правонаступником якого є відповідач.

Розмір майнових витрат відповідача апелянт також підтверджує з посиланням на висновок Національного наукового центру «Інститут експертиз ім. засл. Проф. М.С.Бокаруса» №21610/21611 від 07.09.2023, згідно якого розмір матеріальної шкоди (вартість ремонтно- відновлювальних робіт) за адресою вул. Енергетична, 1 у м. Харкові становить 177 461 282,00 грн, а також висновок експертів №22650/24741 від 27.11.2023, за яким загальна сума заподіяної внаслідок обстрілів матеріальної шкоди за аресою пр. Героїв Харкова, 299 становить 400 256 190,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що до суду першої інстанції відповідачем надавались також інші документи, якими він підтверджував обставини непереборної сили та їх безпосередній вплив на господарську діяльність відповідача, а саме, довідка Щодо фінансово-економічного стану АТ Укренергомашини №27-625 від 01.12.2023; постанова дирекції та профспілкового комітету від 24.02.2022 р №5/88 Про роботу підприємства в умовах військового стану; витяг з офіційного сайту Нацбанку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ Мегабанку; довідка Щодо кількісного складу працюючих співпрацівників від 21.07.2023 №27/301; витяги з Графіку роботи на період воєнного часу за лютий 2022 року на підтвердження кількості працюючих 280 осіб; витяг з Графіку роботи на період воєнного часу за березень 2022 року на підтвердження кількості працюючих 344 осіб; витяг з Графіку роботи на період воєнного часу за квітень 2022 року на підтвердження кількості працюючих 512 осіб; довідка Щодо переліку посад, професій працівників, які мобілізовані №27-308 21.07.23; перелік посад, професій працівників АТ Укренергомашини, які тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з мобілізацією та перебуванням у складі ЗСУ.

Колегія суддів, приймаючи до уваги доводи апелянта, а також документи, надані відповідачем до матеріалів справи під час її розгляду у суді першої інстанції, між тим, зазначає, що згідно з умовами договору, відповідач мав здійснити розрахунки з позивачем впродовж 10-15 днів після поставки продукції на склад покупця. В даному випадку, виходячи з дати поставки товару 04.02.2021, остаточна оплата мала бути здійснена більше ніж за рік до введення воєнного стану з 24.02.2022, отже настання для відповідача форс-мажорних обставин, на які він посилається як на підставу звільнення від відповідальності у вигляді нарахування інфляційних втрат та 3% річних, не підтверджує наявність причинно-наслідкового зв`язку між обставинами форс-мажору та обставинами несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю продукції №09/12 від 09.12.2020, зважаючи, що строк їх виконання сплив до початку дії обставин непереборної сили.

Апелянт також вважає, що у відповідача відсутня вина у несвоєчасному здійсненні розрахунку з позивачем починаючи з 24.02.2022, тобто з початком бойових дій у Харківській області та введення воєнного стану. Тому, зазначає апелянт, він мав обґрунтовані сподівання, що суд першої інстанції не буде нараховувати до стягнення з відповідача інфляційні втрати та 3% річних починаючи з 24.02.2022.

Згідно із висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови).

Також, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

У постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі №913/869/14 Суд зазначив, що статтею 617 ЦК встановлено загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок дії непереборної сили, у той час як норми ст.625 ЦК, яка визначає відповідальність за порушення саме грошового зобов`язання незалежно від наявності чи відсутності вини боржника, є спеціальними, конкретизуючими і не передбачають жодних підстав звільнення від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК). Ураховуючи викладене, Суд зазначив, що порушення відповідачем умов договору щодо оплати товару є підставою для нарахування визначених ст.625 ЦК платежів, а наявність обставин непереборної сили за договором не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Верховний Суд в постанові від 13.09.2023 у справі № 910/8741/22 досліджуючи питання щодо форс-мажору в контексті застосування ч.2 ст.625 ЦК України, зазначив, що форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання. Цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору. Отже, нарахування у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, що передбачені ч.2 ст.625 ЦК, за своєю правовою природою не є правовою відповідальністю (штрафними санкціями), встановленою ст.611 ЦК та ст.217 ГК. Тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені ст.617 ЦК та ст.218 ГК, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого ч.2 ст.625 ЦК, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати кредиторові, ці суми нараховуються незалежно від вини боржника.

Вказане правило ґрунтується на засадах справедливості й виходить із неприпустимості безпідставного збереження коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошового зобов`язання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов`язання (наприклад унаслідок відсутності в боржника грошей та інших підстав) не звільняє його від відповідальності.

Наявність невиконаного грошового зобов`язання за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору щодо обов`язку сплатити грошове зобов`язання, не звільняє боржника від відповідальності за його невиконання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення.

Правова позиція з цього питання викладена в постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 904/5610/19.

Зважаючи на викладене, відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється саме від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, що спростовує доводи скаржника про те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув на користь позивача інфляційні втрати та 3% річних, не надавши оцінки існування у відповідача форс-мажорних обставин.

Зважаючи на це, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що наявність форс-мажорних обставин є підставою для звільнення його від відповідальності у вигляді нарахування інфляційних втрат та 3% річних за порушення дисципліни розрахунків, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.

Одночасно в апеляційній скарзі скаржник заявляє клопотання про зменшення розміру суми інфляційних втрат та відсотків річних.

В обґрунтування викладеного клопотання апелянт просить суд звернути увагу на неподання позивачем будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань.

Наголошує, що АТ Українські енергетичні машини належить до числа найбільших підприємств світу з проектування та виробництва турбін та генераторів для АЕС, ТЕС, ГЕС та ГАЕС; гідро затворів та насосних станцій для ГЕС та ГАЕС; електродвигунів та електричних машин для залізничного та міського електротранспорту; іншого енергетичного та електричного обладнання.

Повідомляє, що відповідач не отримує ні бюджетного фінансування, ні будь яких дотацій; у зв`язку із тяжкою економічною ситуацією, яка склалася не тільки у галузі важкого машинобудування, але й у всій державі, підприємством було запроваджено низку операційних заходів, основною метою яких є збереження робочих місць, додержання соціальних гарантій працівників та своєчасного наповнення бюджету Держави.

Також зазначає, що розпорядженням Кабінету Міністрів України № 36-р від 16.01.2019 затверджено перелік об`єктів великої приватизації державної власності. 26.08.2021 розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1005-р доповнено перелік об`єктів великої приватизації державної власності додатковою позицією: 05762269 Акціонерне товариство Турбоатом 75, 22407664. 27.08.2021 відповідно до рішення позачергових загальних зборів, Акціонерне товариство Турбоатом перейменовано у Акціонерне товариство Українські енергетичні машини, у зв`язку з чим, розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1228-р від 06.10.2021 в перелік об`єктів приватизації внесені відповідні зміни щодо назви Товариства. Отже, накладення стягнення надмірних сум штрафних санкцій, на думку скаржника, значно зменшує вартість підприємства, що в результаті приватизації завдасть збитків державі в наслідок недоотримання реальної вартості підприємства. Вважає, що кожного разу, коли стягуються надмірні штрафні санкції, це впливає на ділову репутацію боржника, що зумовить погіршення економічного стану боржника під час проведення процедури приватизації державного майна і призведе до економічних наслідків у вигляді упущеної вигоди для Держави України.

Колегія суддів з приводу клопотання про зменшення розміру суми інфляційних втрат та відсотків річних зазначає, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер.

Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Судова колегія враховує висновки Великої Палати, викладені у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, згідно із якими Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір пені, штрафу та відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Судова колегія також зазначає, що розмір 3% річних покладено законодавцем в основу цивільних (господарських) правовідносин як компенсація у зв`язку із знеціненням грошових коштів. При цьому, законодавець передбачив можливість збільшення розміру цих відсотків.

Як вбачається із договору, сторонами не було збільшено цей відсоток. Тобто, позивачем застосовано базовий розмір річних відсотків, що розповсюджується на всі правовідносини.

На переконання суду, питання про надмірність сум відсотків річних можна було би ставити у випадку збільшення сторонами розміру річних.

Натомість, звертаючись до суду з позовом, розмір річних визначено позивачем виходячи з приписів ст. 625 ЦК України, а саме 3% річних. Відтак, суд не вбачає заявлений до стягнення розмір 3% річних як такий, що є надмірним. При цьому, у грошовому виразі позивач просить про стягнення 21039,81 грн річних, що становить 8,3% від суми заборгованості. Тобто, заявлений розмір 3% річних не є надмірним порівняно із основною сумою заборгованості у розмірі 252450,00 грн.

Судова колегія також зазначає, що нарахування інфляційних втрат є відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, та їх розмір не підлягає зміні за домовленістю сторін, а порядок їх нарахування є чітко регламентованим законодавством. Зменшення розміру інфляційних втрат порушує права кредитора та робить його уразливим від знецінення грошових коштів, виплату яких затримує боржник.

Крім того, з приводу можливості зменшення розміру інфляційних втрат, суд звертає увагу апелянта, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказала про можливість зменшення лише процентів річних. Зменшення розміру інфляційних втрат законодавством не передбачено і висновок Великої Палати Верховного Суду з приводу можливості зменшення інфляційних втрат у вказаній постанові №902/417/18 не міститься.

З урахуванням викладеного колегія суддів залишає клопотання відповідача про зменшення 3% річних без задоволення, а в частині звільнення від інфляційних втрат без задоволення як такого, що не узгоджується з приписами законодавства.

Щодо доводів апеляційної скарги про ненадання позивачем до матеріалів справи доказів обчислення індексу інфляції центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики та публікації в офіційних періодичних виданнях останнього, колегія суддів зазначає, що індекс інфляції є загальнодоступною інформацією. Позивачу при зверненні з позовною заявою, у разі заявлення вимог про стягнення інфляційних, достатньо здійснити відповідний розрахунок інфляційних у позові. Жодна законодавча норма не містить вимог щодо зобов`язань позивача надавати докази здійснення розрахунку індексу інфляції Держстатом та публікації Держстату величини індексу інфляції в офіційних періодичних виданнях.

Колегія суддів вважає, що під час апеляційного перегляду судового рішення судом було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Доводи, наведені апелянтом не спростовують висновків господарського суду першої інстанції та не свідчать про допущення будь-яких порушень при прийнятті оскаржуваного рішення. Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване судове рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні. З огляду на викладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційних вимог.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 12.02.2024 у справі №922/5215/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.04.2024.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя О.В. Шевель