ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2024 р. Справа № 910/2150/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Владимиренко С.В.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання: Котенка О.О.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Литвинов В.В. (у режимі відеоконференції)

від відповідача: Остапенко С.Л.

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротрейдінг Груп"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2022 (повне рішення підписано 13.09.2022) (суддя Удалова О.Г.)

у справі № 910/2150/22 Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротрейдінг Груп"

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг,

про визнання правочинів недійсними

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Електротрейдінг Груп" (далі - ТОВ "Електротрейдінг Груп", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - НЕК "Укренерго", відповідач) про:

- визнання недійсним пункту 6 додаткової угоди № 3 від 11.11.2021 до договору № 0152-02024 від 01.01.2019 про надання послуг з передачі електричної енергії, який укладений між ТОВ "Електротрейдінг Груп" і НЕК "Укренерго";

- визнання недійсним другого абзацу пункту 12.1 договору № 0152-03024 від 11.11.2021 про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, який укладений між ТОВ "Електротрейдінг Груп" і НЕК "Укренерго".

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у ТОВ "Електротрейдінг Груп" та НЕК "Укренерго" були відсутні правові підстави для ініціювання приведення договірних відносин у відповідність до типових форм договорів з урахуванням змін, які запроваджені Постановою НКРЕКП від 07.02.2020 № 360, оскільки остання скасована у судовому порядку.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.08.2022 у справі № 910/2150/22 відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ "Електротрейдінг Груп".

4. Суд першої інстанції виходив із того, що судом не встановлено невідповідність спірних п. 6 додаткової угоди № 3 від 11.11.2021 до договору № 0152-02024 від 01.01.2019 про надання послуг з передачі електричної енергії та п. 12.1 договору № 0152-03024 від 11.11.2021 про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління вимогам законодавства, чинного на момент її укладення, а відтак не встановлено й наявність правових підстав для визнання недійсними п. 6 додаткової угоди № 3 від 11.11.2021 до договору № 0152-02024 від 01.01.2019 про надання послуг з передачі електричної енергії та п. 12.1 договору № 0152-03024 від 11.11.2021 про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

5. Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 16.08.2022, ТОВ "Електротрейдінг Груп" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2022 у справі № 910/2150/22 скасувати; прийняти нове рішення, яким позовну заяву ТОВ "Електротрейдінг Груп" задовольнити.

6. Позивач в апеляційній скарзі, з посиланням на практику Верховного Суду, викладену в постанові від 12.03.2019 у справі № 904/2258/18, зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні помилково дійшов висновку про відсутність дефекту змісту у спірних правочинах.

7. Також, позивач посилається на правові позиції, висловлені Верховним Судом у постановах від 26.11.2018 у справі № 910/22172/17, від 15.06.2018 у справі № 910/14082/17 та від 12.10.2018 у справі № 910/21671/17, про те, що частиною третьою статті 631 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не надається право сторонам застосовувати зворотну дію в часі пунктів додаткової угоди або договору, які змінюють вже врегульовані та виконані договірні відносини.

8. Крім того, апелянт звертається до правових висновків у справі № 640/3041/20, рішення суду та постанова апеляційного суду в якій були скасовані постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 08.09.2021.

9. Позивач аргументує правомірність своїх вимог правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 910/9627/20, щодо неправомірності висновків оскаржуваного рішення, зокрема, щодо невідповідності нормативно-правового акта (Кодексу системи передачі (далі - КСП) в редакції постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 360) міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

10. Позивач наголосив, що в оскаржуваному рішенні суд не врахував таку поведінку відповідача, яка явно порушує доктрину venire contra factum proprium, та помилково визнав новий та (або) додатковий обов`язок оплати послуг "конкретизацією", яка нібито може бути здійснена відповідно до ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

11. На переконання скаржника, відповідач штучно створив такі умови, при яких волевиявлення позивача щодо підписання оскаржуваних правочинів не могло бути вільним. Будь-який варіант поведінки позивача (підписання або непідписання) неминуче призвів би до негативних наслідків. Тобто, скаржник вважає, що в нього при підписанні оспорюваних правочинів був дефект волі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

12. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2022 (колегія суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, Владимиренко С.В., Корсака В.А.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Електротрейдінг Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2022 у справі № 910/2150/22.

13. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2023 за клопотанням НЕК "Укренерго" зупинено провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Електротрейдінг Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2022 у справі № 910/2150/22 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 640/27130/21 Окружного адміністративного суду міста Києва; зобов`язано учасників справи повідомити Північний апеляційний господарський суд про усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі № 910/2150/22.

14. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 поновлено провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Електротрейдінг Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2022 у справі № 910/2150/22; розгляд апеляційної скарги призначено на 06.06.2023.

15. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2023 за клопотанням НЕК "Укренерго" зупинено провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Електротрейдінг Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2022 у справі № 910/2150/22 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/14489/20 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду; зобов`язано учасників справи повідомити Північний апеляційний господарський суд про усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі № 910/2150/22.

16. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2023 поновлено провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Електротрейдінг Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2022 у справі № 910/2150/22; розгляд апеляційної скарги призначено на 20.02.2024.

17. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2024 задоволено заяву ТОВ "Електротрейдінг Груп" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

18. У зв`язку з перебуванням судді Корсака В.А., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2024 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/2150/22.

19. Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2024 для розгляду справи № 910/2150/22 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидової А.М. - головуючого, Владимиренко С.В., Ходаківської І.П.

20. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2024 (колегія суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, Владимиренко С.В., Ходаківської І.П.) апеляційну скаргу ТОВ "Електротрейдінг Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2022 у справі № 910/2150/22 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді - Владимиренко С.В., Ходаківська І.П.

21. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги ТОВ "Електротрейдінг Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2022 у справі № 910/2150/22 до 26.03.2024 о 10:00.

Позиції учасників справи

22. Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу проти апеляційної скарги ТОВ "Електротрейдінг Груп" заперечує і просить суд її відхилити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

23. Від ТОВ "Електротрейдінг Груп" до Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення у справі № 910/2150/22.

Явка представників учасників справи

24. У судове засідання 26.03.2024 з`явився представник відповідача. Також у судовому засіданні взяв участь представник позивача в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

25. Представник третьої особи в судове засідання 26.03.2024 не з`явився.

26. Усі учасники справи були належним чином повідомлені судом про дату, час і місце судового засідання.

27. Клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги станом на час судового засідання до Північного апеляційного господарського суду не надходило.

28. Зважаючи на викладене та враховуючи, що явка представників учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а нез`явлення в судове засідання представника третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи аргументи апеляційної скарги і доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає за можливе здійснити перегляд оскаржуваного судового акта в апеляційному порядку без участі в судовому засіданні представника третьої особи.

29. У судовому засіданні 26.03.2024 представник позивача (скаржника) вимоги апеляційної скарги ТОВ "Електротрейдінг Груп" підтримав і просив суд апеляційної інстанції її задовольнити.

30. Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував і просив залишити її без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

31. Відповідно до постанови НКРЕКП від 10.07.2018 № 684 вирішено видати ТОВ "Електротрейдінг Груп" (позивачу) ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.

32. 01.01.2019 між Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (організаційно-правова форма якого в подальшому змінена на приватне акціонерне товариство на підставі наказу Міністерства фінансів України № 73 від 15.02.2019 та розпорядження Кабінету Міністрів України № 829-р від 22.11.2017) (Оператор системи передачі, ОСП) та ТОВ "Електротрейдінг Груп" (Користувач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0152-02024 (далі - Договір № 0152-02024).

33. За цим Договором ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії відповідно до умов цього Договору, а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу, відповідно до умов цього Договору (п. 1.1 Договору № 0152-02024).

34. Згідно з п. 1.2 Договору № 0152-02024 сторони здійснюють свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, Правил ринку, КСП, Кодексу систем розподілу, Кодексу комерційного обліку, ліцензій, відповідно до яких сторони здійснюють господарську діяльність, інших нормативно-правових актів, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України.

35. Відповідно до п. 14.1 Договору № 0152-02024, Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2019. Якщо Користувач не направив ОСП у строк не менший, ніж за місяць до закінчення терміну дії Договору повідомлення про припинення дії Договору, то цей Договір вважається подовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах.

36. Як передбачено сторонами в п. 15.1, 15.2 Договору № 0152-02024, внесення змін до цього Договору у випадку внесення змін в установчі документи щодо найменування та місцезнаходження сторін, зміни банківських реквізитів, інших даних, що впливають на належне виконання передбачених Договором зобов`язань, мають бути оформлені у вигляді додаткової угоди за підписами уповноважених осіб сторін. У разі внесення змін до типової форми договору про надання послуг з передачі електричної енергії сторони зобов`язані внести відповідні зміни до цього Договору у строки, визначені відповідним рішенням Регулятора.

37. Додатковою угодою від 04.08.2019 сторонами внесено зміни до Договору № 0152-02024 щодо зміни найменування ОСП.

38. Постановою НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 затверджено зміни до КСП, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309.

39. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2020 у справі № 640/3041/20 за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" до НКРЕКП, треті особи - НЕК "Укренерго", Товариство з обмеженою відповідальністю "Де ТРЕЙДІНГ", Товариство з обмеженою відповідальністю "Д.ТРЕЙДІНГ", Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля, про визнання протиправною та скасування постанови № 360, позовні вимоги задоволено повністю, визнано протиправною та нечинною з моменту прийняття постанову НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 "Про затвердження Змін до Кодексу системи передачі" в частині змін до пунктів 5.1, 5.3, 5.6 глави 5, 6.2, 6.5 глави 6 Розділу ХІ, та змін до додатків 5 та 6 КСП, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309.

40. Вказане рішення суду залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020.

41. Постановою Верховного Суду від 08.09.2021 у вказаній справі задоволено касаційні скарги НКРЕКП та НЕК "Укренерго"; рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020 у справі № 640/3041/20 скасовано.

42. Як встановлено судом під час розгляду даної справи № 910/2150/22, відповідач звернувся до позивача з листом від 16.09.2021 № 01/41296 "Щодо врегулювання договірних відносин", в якому вказав, що у зв`язку зі змінами, зокрема, в КСП, виникла необхідність привести договірні взаємовідносини сторін у відповідність до діючого нормативно-правового акта, оскільки дія постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360, за твердженнями відповідача, поновлена з 08.02.2020, зважаючи на прийняття постанови Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 640/3041/20.

43. Разом із вказаним листом відповідачем направлено позивачу проект додаткової угоди до договору про надання послуг з передачі електричної енергії, а також проект договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, які НЕК "Укренерго" просила підписати, скріпити печаткою (у разі наявності) і повернути по одному примірнику відповідачу.

44. На вказаний лист позивач надіслав відповідачу лист-відповідь від 08.10.2021 № 08/10-1, в якому зазначається, що вказані проекти не відповідають типовим формам договорів, які є додатками 5 та 6 до КСП, у зв`язку із чим позивачем такі документи підписано з протоколами розбіжностей.

45. Направлення позивачем відповідачу вказаного листа підтверджується описом вкладення у цінний лист, фіскальним чеком та квитанцією від 08.10.2021.

46. Так, згідно з протоколом розбіжностей до додаткової угоди до договору про надання послуг з передачі електричної енергії позивач заперечував стосовно включення до такої додаткової угоди п. 6 щодо того, що умови даної додаткової угоди поширюються на взаємовідносини сторін, які виникли до її укладення з 08.02.2020, відповідно до статті 631 ЦК України, а також позивач просив доповнити додаткову угоду пунктом 8.

47. Стосовно підписання договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління в протоколі розбіжностей позивачем також викладено редакцію п. 12.1 такого договору без умови, що дія договору поширюються на взаємовідносини сторін, які виникли до його укладення з 08.02.2020, відповідно до статті 631 ЦК України, а також позивач просив доповнити додаткову угоду пунктом 12.7.

48. У подальшому позивачем отримано від відповідача лист № 01/49771 від 04.11.2021, в якому відповідачем повідомлено про необхідність приведення договірних відносин сторін у відповідність до норм КСП, а також зазначено, що в разі непідписання з боку позивача проекту додаткової угоди до договору про надання послуг з передачі електричної енергії, а також договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління у 10-денний термін, відповідач має намір використати своє право, обумовлене чинним законодавством та договором про врегулювання небалансів електричної енергії, а саме поновити дію договорів про врегулювання небалансів електричної енергії для всіх учасників балансуючої групи та/або ініціювати розірвання договору про врегулювання небалансів електричної енергії з 01.01.2022 у визначені таким договором строки. Вказаний лист направлено позивачу на електронну пошту.

49. Крім того, листом від 12.11.2021 № 01/51502 відповідачем надано відповідь на лист позивача від 08.10.2021 № 08/10-1, в якому відповідач не погоджується із запропонованими позивачем змінами до додаткової угоди до договору про надання послуг з передачі електричної енергії, а також договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

50. Вказаний лист мотивований тим, що враховуючи прийняття постанови Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 640/3041/20, постанова від 07.02.2020 № 360 підлягає застосуванню на загальних підставах із дати її прийняття, у зв`язку із чим користувачі системи передачі, які не привели договірні відносини у відповідність до норм діючої редакції КСП з 08.02.2020, порушують вимоги КСП, Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307, та Закону України "Про ринок електричної енергії.

51. Також відповідач зазначав про неможливість доповнення додаткової угоди до договору про надання послуг з передачі електричної енергії, а також доповнення договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління умовами, викладеними в протоколах розбіжностей, оскільки такі зміни та доповнення суперечать законодавству.

52. Направлення відповідачем позивачу вказаного листа підтверджується описом вкладення у цінний лист та поштовою накладною від 16.11.2021.

53. У листі від 21.12.2021 № 21/12-2 позивач висловив свою незгоду із запропонованими відповідачем редакціями додаткової угоди до договору про надання послуг з передачі електричної енергії та договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, разом із тим, підписав їх із посиланням на те, що фінансові, репутаційні та інші негативні наслідки у вигляді припинення існування балансуючої групи, виключення позивача з учасників ринку електричної енергії набагато перевищують негативні фінансові наслідки, які неминуче настануть у випадку підписання запропонованих відповідачем змін.

54. Так, позивачем підписано додаткову угоду № 3 від 11.11.2021 до договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0152-02024, пунктом 6 якої визначено, що умови даної додаткової угоди поширюються на взаємовідносини сторін, які виникли до її укладення з 08.02.2020 відповідно до статті 631 ЦК України.

55. Також позивачем 11.11.2021 підписано договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0152-03024 (далі - Договір № 0152-03024).

56. Цей договір регулює оперативно-технологічні відносини під час взаємодії сторін в умовах паралельної роботи у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України. За цим договором ОСП зобов`язується надавати послугу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, а саме управління режимами роботи ОЕС України з виробництва, передачі, забезпечення планових перетоків електричної енергії по міждержавних лініях зв`язку ОЕС України з енергосистемами суміжних країн, розподілу та споживання електричної енергії для забезпечення здатності енергосистеми задовольнити сумарний попит на електричну енергію та потужність у кожний момент часу з дотриманням вимог енергетичної, техногенної та екологічної безпеки (п. 1.1 Договору № 0152-03024).

57. Відповідно до п. 12.1 Договору № 0152-03024, цей Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2021. Умови даного Договору поширюються на взаємовідносини сторін, які виникли до його укладення з 08.02.2020 відповідно до статті 631 ЦК України.

Договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

58. Позивач звернувся до суду з позовом у даній справі, відповідно до якого просив суд визнати недійсними пункт 6 додаткової угоди № 3 від 11.11.2021 до Договору № 0152-02024 та другий абзац пункту 12.1 Договору № 0152-03024.

59. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що у сторін у даній справі були відсутні правові підстави для ініціювання приведення договірних відносин у відповідність до типових форм договорів з урахуванням змін, які запровадженні постановою НКРЕКП від 07.02.2020 № 360, оскільки остання скасована у судовому порядку.

60. Крім того, позивач вказав, що ним п. 6 додаткової угоди № 3 від 11.11.2021 до Договору № 0152-02024 та п. 12.1 Договору № 0152-03024 укладено під впливом тяжкої обставини, оскільки відповідач погрожував позивачу позбавити його статусу учасника ринку електричної енергії та припинити існування балансуючої групи.

61. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказував, що у зв`язку з набуттям чинності з 08.02.2020 постановою НКРЕКП від 07.02.2020 № 360, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 640/3041/20 скасовані постановою Верховного Суду від 08.09.2020, вказана постанова (від 07.02.2020 № 360) є чинною саме з 08.02.2020, договірні відносини сторін мають бути приведені саме у відповідність до такої постанови, що й було запропоновано відповідачем позивачу в оспорюваних пунктах додаткової угоди № 3 від 11.11.2020 до Договору № 0152-02024 та Договору № 0154-03024.

62. Також відповідачем зазначалося, що оспорювані додаткова угода № 3 від 11.11.2020 до Договору № 0152-02024 та Договір № 0154-03024 відповідають умовам типового договору, які є додатками до КСП, при цьому положення цих правочинів були конкретизовані, що допускається приписами абз. 4 ч. 4 ст. 179 ГК України.

63. Крім того, відповідач вказав, що позивачем не доведено невідворотного настання для нього тяжких наслідків у разі неукладення ним спірних правочинів та підписання ним цих правочинів для усунення ризику настання таких обставин та/або зменшення тяжких обставин.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

64. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

65. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

66. Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

67. Згідно з положеннями ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

68. Укладені між сторонами Договір № 0152-02024 та Договір № 0152-03024 за своєю правовою природою є договорами про надання послуг.

69. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

70. Згідно із ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

71. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

72. За ст. 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

73. Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

74. Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

75. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

76. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

77. Частинами першою та третьою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

78. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Така правова позиція наведена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 922/2495/20.

79. Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

80. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Такий правовий висновок викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду від 14.03.2024 у справі № 920/395/23.

81. Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

82. Згідно із ч. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим державним органом або органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його Умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

83. Згідно з преамбулою Закону України "Про ринок електричної енергії" цей Закон визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

84. Відповідно до п. 43, 60 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону міждержавна лінія електропередачі - лінія електропередачі, що перетинає кордон між Україною та іншою державою і з`єднує об`єднану енергетичну систему України з системою передачі суміжної держави; передача електричної енергії - транспортування електричної енергії електричними мережами оператора системи передачі від електричних станцій до пунктів підключення систем розподілу та електроустановок споживання (не включаючи постачання електричної енергії), а також міждержавними лініями.

85. Відповідно до п. 8, 10 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема: про надання послуг з передачі; про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

86. Згідно з п. 1.1 Кодексу систем передачі (КСП), затвердженим постановою НКРЕКП № 309 від 14.03.2018, цей Кодекс регулює взаємовідносини Оператора системи передачі (далі - ОСП) та користувачів системи передачі (далі - Користувач) щодо планування, розвитку та експлуатації (у тому числі оперативно-технологічного управління) системи передачі у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України, а також приєднання та доступу до системи передачі.

87. Додатками № 5 та 6 до КСП затверджено типові форми договорів про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління та про надання послуг з передачі електричної енергії.

88. Відповідно до п. 1.3 глави 1 розділу XI КСП, доступ до системи передачі надається Користувачу лише на підставі укладеного договору про надання послуг з передачі електричної енергії. Діяльність на ринку електричної енергії без укладення договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління у випадках, передбачених цим Кодексом, не допускається.

89. Згідно з п. 5.2 глави 5 розділу XI КСП, укладення договорів про надання послуг з передачі електричної енергії є обов`язковою умовою надання Користувачам доступу до системи передачі.

90. Відповідно до п. 5.5 глави 5 розділу XI КСП, договір про надання послуг з передачі електричної енергії укладається за типовою формою, яка затверджується Регулятором.

91. Згідно з п. 6.1 глави 6 розділу XI КСП, договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління визначає організаційні, технічні та фінансові умови, на яких ОСП здійснює диспетчерське (оперативно-технологічне) управління в об`єднаній енергетичній системі (ОЕС) України. Договір встановлює обов`язки та права сторін у процесі оперативного та перспективного планування, експлуатації обладнання, диспетчерського управління та балансування енергосистеми в реальному часі та її захисту в надзвичайних ситуаціях, а також формування, обробки, передачі та відображення даних під час регламентованого обміну інформацією.

92. Судом першої інстанції відхилено посилання позивача на те, що укладені додаткова угода до договору про надання послуг з передачі електричної енергії та договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління не відповідають типовій формі, які є додатками № 5 та 6 до КСП, у зв`язку з внесенням до умов оспорюваних правочинів умов, що їх дія поширюється на відносини сторін, які виникли з 08.02.2020, оскільки вказані типові форми договорів і мали застосовуватись з урахуванням змін до КСП, що внесені, зокрема, постановою НКРЕКП від 07.02.2020 № 360, та така постанова є чинною саме з 08.02.2020, з урахуванням постанови Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 640/3041/20.

93. При цьому, як зауважив суд першої інстанції, визнання протиправною та скасування постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 судами першої та апеляційної інстанцій, при скасуванні рішень першої та апеляційної інстанції судом касаційної інстанції не змінює того, що вказана постанова НКРЕКП є чинною саме з 08.02.2020.

Водночас, конкретизація умов таких типових договорів шляхом зазначення, що умови таких правочинів поширюються на відносини, які виникли з 08.02.2020, може бути здійснена сторонами відповідно до ч. 4 ст. 179 ГП України.

Крім того, відносини на ринку електричної енергії були врегульовані постановою НКРЕКП від 07.02.2020 № 360, яка, як вказано вище, є чинною з 08.02.2020.

94. Також, місцевим господарським судом не взято до уваги посилання позивача, що дія оспорюваних ним правочинів поширюється на відносини сторін, які є виконаними (у випадку з додатковою угодою № 3 від 11.11.2021 до Договору № 0152-02024), та на відносини, яких не існувало раніше (у випадку з Договором № 0152-03024), оскільки відносини у сфері користувачів системи передачі були суттєво змінені постановою НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 та, відповідно, з 08.02.2020 мали врегульовуватись між сторонами відповідно до вказаної постанови.

Крім того, за висновком суду першої інстанції, виконання умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії та неіснування відносин за договором про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління не є підставою для визнання таких правочинів недійсними відповідно до ст. 203 ЦК України.

95. Щодо доводів позивача про те, що оспорювані правочини вчинені ним під дією тяжких обставин, суд першої інстанції дійшов висновків, що під час розгляду даної справи позивачем документально не підтверджено вчинення оспорюваних правочинів під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки ці правочини укладені за типовою формою, при цьому поширення умов таких договорів на взаємовідносини сторін, які виникли до укладення правочинів з 08.02.2020, є відображенням того, що в законодавстві, яке регулює відносини щодо передачі електричної енергії, з вказаної дати змінено регулювання таких відносин.

96. З урахуванням викладеного, місцевим господарським судом не встановлено невідповідність спірних п. 6 додаткової угоди № 3 від 11.11.2021 до Договору № 0152-02024 та п. 12.1 Договору № 0152-03024 вимогам законодавства, чинного на момент її укладення, а відтак не встановлено й наявність правових підстав для визнання недійсними п. 6 додаткової угоди № 3 від 11.11.2021 до Договору № 0152-02024 та п. 12.1 Договору № 0152-03024.

97. Колегія суддів апеляційної інстанції, у свою чергу, зазначає, що позивачем в основу як позовних вимог, так і апеляційної скарги покладено твердження, що у ТОВ "Електротрейдінг Груп" та НЕК "Укренерго" були відсутні правові підстави для ініціювання приведення договірних відносин у відповідність до типових форм договорів з урахуванням змін, які запроваджені постановою НКРЕКП від 07.02.2020 № 360, оскільки остання скасована у судовому порядку.

98. Постановою НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 "Про затвердження Змін до Кодексу системи передачі", серед іншого, були внесені зміни до додатків 5 та 6 КСП.

99. Додатком № 5 КСП є типова форма договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

100. Додатком № 6 КСП є типова форма договору про надання послуг з передачі електричної енергії.

101. Договір № 0152-03024 від 11.11.2021 про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління та додаткова угода № 3 від 11.11.2021, якою викладено договір № 0152-02024 від 01.01.2019 про надання послуг з передачі електричної енергії в новій редакції, були підписані позивачем в редакції постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 з поширенням дії умов цих правочинів на взаємовідносини сторін з 08.02.2020 в порядку ч. 3 ст. 631 ЦК України.

102. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2022 у справі № 640/27130/21 визнано протиправною та нечинною з моменту прийняття постанову НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 "Про затвердження Змін до Кодексу системи передачі" в частині змін до пунктів 5.1, 5.3, 5.6 глави 5, пунктів 6.2, 6.5 глави 6 розділу XI та змін до додатків 5 та 6 КСП, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309.

103. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2023 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2022 у справі № 640/27130/21 змінено, виключено з абзацу другого резолютивної частини слова "з моменту прийняття"; в іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2022 у справі № 640/27130/21 залишено без змін. Вказана постанова суду набрала законної сили з моменту її проголошення.

104. Ухвалою Верховного Суду від 06.06.2023 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою НЕК "Укренерго" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі № 640/27130/21.

105. Таким чином, постанова НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 "Про затвердження Змін до Кодексу системи передачі" хоч і визнана протиправною та нечинною в частині змін до пунктів 5.1, 5.3, 5.6 глави 5, пунктів 6.2, 6.5 глави 6 розділу XI та змін до додатків 5 та 6 КСП, проте її чинність у цій частині тривала в часі з 08.02.2020 до 29.03.2023. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 08.09.2021 у справі № 640/3041/20, який вказав, що "суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення по суті позовних вимог, в порушення вимог частини другої статті 265 КАС України, вийшов за межі своїх повноважень та визнав протиправною та нечинною з моменту прийняття оспорювану у цій справі постанову Нацкомісії".

106. У зв`язку з наведеним, доводи відповідача у даній справі про те, що постанова НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 була чинною саме з 08.02.2020, і договірні відносини сторін мали бути приведені саме у відповідність до такої постанови, що й було запропоновано відповідачем позивачу в оспорюваних пунктах додаткової угоди № 3 від 11.11.2020 та договорі № 0154-03024 від 11.11.2020" - є обґрунтованими і такими, що не суперечать нормам закону та судовій практиці.

107. Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що основний аргумент позивача (апелянта), що постанова НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 в частині змін до пунктів 5.1, 5.3, 5.6 глави 5, 6.2, 6.5 глави 6 Розділу ХІ та змін до додатків 5 і 6 КСП визнана протиправною та нечинною в судовому порядку з моменту її прийняття, нівельований висновками постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі № 640/27130/21, де визначено визнання протиправним та нечинним вказаної постанови НКРЕКП у зазначеній частині саме з 29.03.2023, що означає лише одне - що на момент укладення додаткової угоди № 3 від 11.11.2021 до договору № 0152-02024 від 01.01.2019 про надання послуг з передачі електричної енергії та договору № 0152-03024 від 11.11.2021 про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління постанова НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 діяла. Відтак укладення додаткової угоди № 3 від 11.11.2021 до Договору № 0152-02024 та Договору № 0152-03024 з урахуванням постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 є правомірним і таким, що не суперечить нормам чинного законодавства.

108. Також, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з постановою НКРЕКП від 30.09.2022 № 1234 Типовий договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління викладено в новій редакції.

109. Що стосується інших аргументів апелянта, наведених ним в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає таке.

110. У своїй апеляційній скарзі позивач вказує на те, що в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції не враховано висновків Верховного Суду щодо застосування ч. 3 ст. 631 ЦК України.

111. Так, позивач, посилаючись на правові позиції, висловлені Верховним Судом у постановах від 26.11.2018 у справі № 910/22172/17, від 15.06.2018 у справі № 910/14082/17 та від 12.10.2018 у справі № 910/21671/17, зазначає про те, що частиною третьою статті 631 ЦК України не надається право сторонам застосовувати зворотну дію в часі пунктів додаткової угоди або договору, які змінюють врегульовані та вже виконані договірні відносини.

112. Такі доводи позивача є безпідставними, оскільки він не надав доказів того, що договірні відносини, врегульовані договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0152-02024 від 01.01.2019 є повністю виконаними. Також, вищезазначена практика Верховного Суду щодо ч. 3 ст. 631 ЦК України не підлягає застосуванню до положень укладеного договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0152-03024 від 11.11.2021, оскільки саме договірних відносин із цих питань між сторонами раніше не існувало, та, відповідно, вони не могли бути виконаними на момент звернення до суду з даним позовом.

113. Щодо посилання скаржника на дефект волі та ст. 231, 233 ЦК України, слід зазначити таке.

114. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

115. Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. При цьому, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання правочину недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання договорів недійсними.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) й настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 924/1351/20 (924/619/21).

116. Частиною першою статті 231 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

117. Насильство, у розумінні цієї норми ЦК України, може виражатися у незаконних, але не обов`язково злочинних діях. Такі дії можуть вчинятися як стороною правочину, так і іншою особою. Факт насильства, в тому числі психічного тиску, не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Психічне насильство може виражатися у залякуванні, погрозах вбивством або заподіянням тілесних ушкоджень самій особі чи її близьким тощо. Характерною рисою насильства є його незаконність, а також те, що воно є результатом поведінки винного. Факт насильства для визнання правочину недійсним може встановлюватися не лише в кримінальному, а й у господарському судовому процесі.

Для визнання правочину недійсним як такого, що вчинений під впливом насильства, не обов`язково, щоб контрагент особисто здійснював насильство, - достатньо, щоб він знав про факт насильства та використав це для примушення особи до вчинення правочину.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, в постанові від 06.03.2018 у справі № 910/19566/14.

118. Подібні факти та докази застосування насильства у позовній заяві, долучених до неї доказах та апеляційній скарзі відсутні.

119. Крім того, у своїх постановах, зокрема, від 02.08.2018 у справі № 918/341/16, від 14.02.2018 у справі № 910/8862/17 та від 06.03.2018 у справі № 910/8866/17 Верховний Суд неодноразово наголошував, що для застосування статті 233 ЦК України має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

120. У постанові від 25.07.2018 у справі № 487/7703/15-ц Верховний Суд зазначив, що для того, щоб правочин було визнано недійсним з підстав, передбачених ст. 233 ЦК України, позивачу у сукупності необхідно довести наявність таких підстав: 1) наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення тa/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення у судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні. Отже, внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість усунути тяжку обставину, яка змусила її це зробити.

121. Скаржник у своїй апеляційній скарзі вказує на таку тяжку обставину, яка зумовила необхідність підписати оспорювані договір та додаткову угоду, як існування ризику настання негативних фінансових наслідків від можливого припинення дії балансуючої групи, можливого позбавлення скаржника статусу учасника ринку.

122. Однак, колегія суддів зазначає про відсутність доказів, що такі наслідки настали, і позивачем не доведено невідворотного настання таких наслідків у разі неукладення ним спірних правочинів.

123. З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом про відсутність правових підстав для висновку про невідповідність спірних п. 6 додаткової угоди № 3 від 11.11.2021 до Договору № 0152-02024 та п. 12.1 Договору № 0152-03024 вимогам законодавства, чинного на момент їх укладення, а відтак і для визнання їх недійсними.

124. У рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

125. Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

126. З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним господарськими судами, доводи скаржника про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду не знайшли свого підтвердження.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

127. Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

128. Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

129. З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2022 у справі № 910/2150/22 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

130. За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги ТОВ "Електротрейдінг Груп" відсутні.

Судові витрати

131. У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротрейдінг Груп" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2022 у справі № 910/2150/22 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

У зв`язку з перебуванням суддів Демидової А.М., Владимиренко С.В., Ходаківської І.П. з 01.04.2024 по 14.04.2024 (включно) у відпустці, а також у зв`язку з тривалими повітряними тривогами по місту Києву повний текст постанови складено та підписано - 22.04.2024.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

І.П. Ходаківська