ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року

м. Київ

cправа № 917/1651/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н.М. - головуючий, Бакуліна С.В., Кондратова І.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Долгополової Ю.А.,

представників учасників справи:

позивача - Баранова В.І.,

відповідача - Пашковський А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства "СпецЕко" Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області

на додаткове рішення Господарського суду Кіровоградської області

у складі судді Коваленко Н.М.

від 05.10.2023 та

на постанову Центрального апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Мороз В.Ф., Коваль Л.А., Чередко А.Є.

від 15.02.2024

за позовом Комунального підприємства "СпецЕко" Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області

до Приватного підприємства "Підйомно-транспортне обладнання"

про визнання правочину недійсним.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог та хід розгляду справи

Комунальне підприємство "СпецЕко" Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до Приватного підприємства "Підйомно-транспортне обладнання" про:

- визнання недійсним договору поставки товару № 1603 від 16.03.2020, укладеного між Комунальним підприємством "СпецЕко" Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області та Приватним підприємством "Підйомно-транспортне обладнання";

- у порядку проведення двосторонньої реституції за наслідками визнання недійсним договору поставки товару № 1603 від 16.03.2020, укладеного між Комунальним підприємством "СпецЕко" Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області та Приватним підприємством "Підйомно-транспортне обладнання" стягнути з Приватного підприємства "Підйомно-транспортне обладнання" на користь Комунального підприємства "СпецЕко" Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області - 4 195 556,95 грн вартості Човна - «комбайну для скошування водної рослинності Worker Machines DF 950 (код ДК 021:2015 - 34520000-8- Човни)»;

- у порядку проведення двосторонньої реституції за наслідками визнання недійсним договору поставки товару № 1603 від 16.03.2020, укладеного між Комунальним підприємством "СпецЕко" Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області та Приватним підприємством "Підйомно-транспортне обладнання" зобов`язати Комунальне підприємство "СпецЕко" Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області повернути Приватному підприємству "Підйомно-транспортне обладнання" Човен - «комбайн для скошування водної рослинності Worker Machines DF (код ДК 021:2015 - 34520000-8 - Човни)»;

- стягнення з відповідача понесених судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 28.02.2023 матеріали справи № 917/1651/22 за позовною заявою Комунального підприємства "СпецЕко" Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області до Приватного підприємства "Підйомно-транспортне обладнання" про визнання правочину недійсним направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду Кіровоградської області.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 13.06.2023 у справі №917/1651/22 у задоволенні позову відмовлено.

У зазначеному рішення Господарський суд Кіровоградської області також зазначив, що судове засідання для вирішення питання про судові витрати призначено на 11:00 - 28.06.2023. Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду Кіровоградської області за адресою: 25022, м. Кропивницький, вул. В`ячеслава Чорновола, 29/32, в залі судових засідань № 206.

14 червня 2023 року до Господарського суду Кіровоградської області від відповідача надійшла заява № 14/06-1 від 14.06.2023, в якій останній просить стягнути з Комунального підприємства "СпецЕко" Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь Приватного підприємства "Підйомно-транспортне обладнання" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 60 000,00 грн.

2. Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Додатковим рішення Господарського суду Кіровоградської області від 05.10.2023 у справі № 917/1651/22, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.02.2024, стягнуто з Комунального підприємства "СпецЕко" Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь Приватного підприємства "Підйомно-транспортне обладнання" понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 60 000,00 грн.

Додаткове рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції мотивовані тим, що:

- проаналізувавши надані представником відповідача в обґрунтування розміру адвокатських витрат документи, здійснивши аналіз доводів заявника, а також співмірності заявленого розміру витрат на правничу допомогу із складністю справи та виконаних адвокатом обсягом робіт, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, вважає, що заявлені витрати на суму 60 000,00 грн є підтвердженими, співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг (з огляду на обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для вирішення спору), відповідають критерію розумності їх розміру;

- позивачем не доведено неспівмірності цих витрат, жодних обставин або доказів, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неспівмірність, нерозумність, нереальність понесених Приватним підприємством "Підйомно-транспортне обладнання" витрат на професійну правничу допомогу та/або неналежне оформлення документів, позивачем не наведено.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи

У касаційній скарзі скаржник просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Кіровоградської області від 05.10.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.02.2024 у даній справі та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви Приватного підприємства "Підйомно-транспортне обладнання" про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Підставою касаційного оскарження скаржником зазначено пункти 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме:

- суди попередніх інстанцій застосували норми статей 74, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 та постановах Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 905/2371/21 та від 15.11.2023 у справі № 308/7190/21;

- Господарським судом Кіровоградської області не забезпечено участь представника позивача у судовому засіданні 05.10.2023; у матеріалах справи відсутні докази того, що суд під час проведення судового засідання 05.10.2023 здійснив запрошення представника Комунального підприємства "СпецЕко" Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області на участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, а також докази того, що існувала технічна неможливість такої участі, переривання або відсутність інтернет-зв`язку, натомість в протоколі судового засідання від 05.10.2023 та рішенні від 05.10.2023 є відмітка, що представники сторін у судове засідання не з`явилися. Скаржник вважає, що суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення позбавив можливості сторону реалізувати надані їй законом процесуальні права, тощо.

Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

4. Позиція Верховного Суду

Імперативними приписами частини другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Здійснюючи, в межах доводів та вимог касаційної скарги позивача, перегляд оскаржуваного судового рішення, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для його скасування, з огляду на таке.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до статті 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Згідно з статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Стаття 16 Господарського процесуального кодексу України вказує, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене статтею 129 Господарського процесуального кодексу України. Зазначена норма є загальною та повинна застосовуватись у системно-логічному зв`язку із частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 5 наведеної норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначеними частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на приписи частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Така позиція випливає з правових висновків, які викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19,

Такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, так і відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Тобто критерії, визначені частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статі 129 Господарського процесуального кодексу України. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі і інших, передбачених частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Суд, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу може одночасно застосовувати критерії, що визначені як у частинах 5-7 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (з власної ініціативи), так і в частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (за клопотанням сторони).

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (рішення у справі "East / West Alliance Limited" проти України"), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, під час здійснення провадження у справі в суді першої інстанції відповідач подав відзив на позовну заяву позивача, у якому визначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 60 000,00 грн.

За наслідками розгляду позовної заяви Комунального підприємства "СпецЕко" Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Господарський суд Кіровоградської області прийняв рішення від 13.06.2023 у справі № 917/1651/22, яким у задоволенні позову відмовив.

У зазначеному рішення Господарський суд Кіровоградської області також зазначив, що судове засідання для вирішення питання про судові витрати призначено на 11:00 - 28.06.2023. Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду Кіровоградської області за адресою: 25022, м. Кропивницький, вул. В`ячеслава Чорновола, 29/32, в залі судових засідань №206.

14 червня 2023 року до суду першої інстанції від Приватного підприємства "Підйомно-транспортне обладнання" надійшла заява про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення у справі № 917/1651/22, в якій заявник просив стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 60 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу заявник надав копії: свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; договору про надання правової допомоги від 10.08.2022 № 10-08/1; додаткової угоди від 09.01.2023 № 3 до договору про надання правової допомоги від 10.08.2022 № 10-08/1; акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 13.06.2023 до договору про надання правової допомоги від 10.08.2022 № 10-08/1 (з урахуванням додаткової угоди від 09.01.2023 № 3); відомості про виконані роботи (надані послуги) та здійснені витрати, необхідні для надання правничої допомоги у справі № 917/1651/22, з описом робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом; докази надіслання позивачу копії заяви з додатками.

Дослідивши зміст наведених документів, суди першої та апеляційної інстанцій встановили таке:

- 10.08.2022 між Приватним підприємством "Підйомно-транспортне обладнання" (надалі - Клієнт) та адвокатом Пашковським Андрієм Анатолійовичем (надалі - Адвокат) був укладений договір про надання правової допомоги № 10-08/1 (надалі - Договір), відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого Адвокат зобов`язується надавати Клієнту правову (правничу) допомогу (послуги, роботи), передбачену Договором, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу. Надання Адвокатом правової (правничої) допомоги включає: здійснення захисту прав і законних інтересів Клієнта; консультації, роз`яснення з правових питань, правовий супровід діяльності Клієнта; складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів Клієнта в державних органах, органах місцевого самоврядування; підприємствах, установах, організаціях та перед фізичними особами; представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства; надання іншої професійної правничої допомоги за дорученням Клієнта;

- за умовами пункту 3.1 Договору Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату гонорар (винагороду) за надання правової допомоги за Договором, розмір та порядок оплати якого встановлюється за домовленістю сторін. Розмір та порядок оплати Клієнтом Адвокату гонорару, компенсації фактичних витрат Адвоката, необхідних для надання правової (правничої) допомоги Клієнту у зв`язку з виконанням Договору, сторонами можуть бути визначені в додаткових угодах, що укладаються до Договору;

- у пункті 8.1 Договору сторонами погоджено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом одного календарного року або до моменту виконання послуги, вказаної у Договорі, додатковій угоді, яка є невід`ємною частиною Договору, або до моменту розірвання Договору. Після закінчення строку дії Договору він автоматично продовжується на той самий строк, якщо жодна із сторін за 10 днів до закінчення строку дії Договору не попередить у письмовій формі іншу сторону про закінчення дії Договору;

- 09.01.2023 сторони підписали додаткову угоду № 3 до Договору (надалі - Додаткова угода), відповідно до пункту 1 якої Адвокат зобов`язався надавати усіма законними методами та способами Клієнту правову (правничу) допомогу в господарській справі № 917/1651/22. Надання правової допомоги у визначеній Додатковою угодою справі включає здійснення Адвокатом представництва Клієнта у справі та надання іншої професійної правничої допомоги, пов`язаної з представництвом інтересів Клієнта, у тому числі підготовку (складення) процесуальних та інших документів правового характеру, представництво у суді, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень, іншої професійної правничої допомоги, яка є необхідною у справі;

- у пункті 3 Додаткової угоди погоджено, що на підставі пункту 3.1 Договору даною Додатковою угодою сторонами визначається розмір та порядок оплати Клієнтом Адвокату гонорару, у зв`язку з наданням правової допомоги у справі № 917/1651/22, відповідно до нижченаведених умов;

- згідно з пунктом 3.1 Додаткової угоди за надання професійної правової (правничої) допомоги Клієнту на підставі Договору Адвокату встановлюється гонорар (винагорода) у фіксованому розмірі 60 000,00 грн без ПДВ, який не залежить від тривалості надання правової допомоги та обсягу роботи Адвоката у зв`язку з представництвом інтересів Клієнта у визначеній Додатковою угодою справі у суді першої інстанції;

- положеннями пункту 3.2 Додаткової угоди визначено, що погоджений сторонами у пункті 3.1 Додаткової угоди фіксований розмір гонорару (винагороди) Адвоката встановлений за надання професійної правової (правничої) допомоги Клієнту у визначеній Додатковою угодою справі під час її розгляду у суді першої інстанції та не поширюється на правову допомогу, яка надається Адвокатом Клієнту на інших стадіях розгляду (перегляду) цієї справи чи в інших справах;

- за умовами пункту 3.3 Додаткової угоди розмір гонорару (винагороди) Адвоката на підставі Додаткової угоди визначений за надання професійної правової (правничої) допомоги Клієнту у зв`язку з представництвом Клієнта Адвокатом у суді першої інстанції у справі № 917/1651/22, включаючи підготовку (складення) процесуальних та інших документів правового характеру, представництво у суді, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень, іншої професійної правничої допомоги, яка є необхідною у справі;

- відповідно до пункту 3.6 Додаткової угоди надання правової допомоги згідно з Додаткової угодою засвідчується сторонами шляхом підписання ними акта приймання-передачі виконаних робіт;

- пунктом 5 Додаткової угоди передбачено, що дана Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання повноважними представниками сторін та є невід`ємною частиною укладеного сторонами Договору ;

- 13 червня 2023 року між Клієнтом та Адвокатом складено та підписано акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору (з урахуванням Додаткової угоди), за змістом якого Адвокатом надані послуги у справі Господарського суду Полтавської області (Господарського суду Кіровоградської області) № 917/1651/22 на загальну суму 60 000,00 грн, які включають в себе: аналіз та вивчення Адвокатом матеріалів позовної заяви, з`ясування обставин справи (у тому числі ознайомлення з матеріалами справи у підсистемі ЄСІТС "Електронний суд"), надання консультацій, роз`яснень відповідачу, правовий аналіз наданих відповідачем документів, складання відзиву на позовну заяву та заяв з процесуальних питань в інтересах відповідача (клопотання про передачу справи за підсудністю до іншого суду, клопотання про долучення доказів до матеріалів справи тощо), захист та представництво відповідача в судових засіданнях;

- крім того, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатом, станом на 13.06.2023, міститься у відомостях про виконані роботи (надані послуги) Адвокатом та здійснені витрати, необхідні для надання правничої допомоги у справі № 917/1651/22 Господарського суду Полтавської області (Господарського суду Кіровоградської області);

- під час розгляду справи № 917/1651/22 інтереси відповідача представляв адвокат Пашковський А.А. на підставі довіреності № 4 від 10.08.2022, повноваження якого як адвоката підтверджується свідоцтвом серії КР №000113 від 04.07.2017 про право на заняття адвокатською діяльністю.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, проаналізувавши надані представником відповідача в обґрунтування розміру адвокатських витрат документи, здійснивши аналіз доводів заявника, а також співмірності заявленого розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та виконаних адвокатом обсягом робіт, дійшов висновку про те, що заявлені витрати на суму 60 000,00 грн є підтвердженими, співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг (з огляду на обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для вирішення спору), відповідають критерію розумності їх розміру.

При цьому, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачем не доведено неспівмірності відповідних витрат, жодних обставин або доказів, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неспівмірність понесених Приватним підприємством "Підйомно-транспортне обладнання" витрат на професійну правничу допомогу позивачем не доведено.

Також судом апеляційної інстанції зауважено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат позивача був також визначений на приблизному рівні та передбачав їх розмір в сумі 50 000,00 грн. До того ж розмір заявлених відповідачем до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у співвідношенні до ціни позову за вимогами майнового характеру, яка складає 4 195 556,95 грн, становить лише 1,43%. А звертаючи увагу на необхідність врахування судом при визначенні сум відшкодування витрат на професійну правову допомогу критерію розумності їхнього розміру, виходячи з фінансового стану обох сторін, суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач не подав суду жодних доказів на підтвердження свого фінансового стану.

Суд зазначає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо відшкодування відповідачу 60 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції зроблено на підставі фактичних обставин понесення цих витрат та їх розміру, що встановлені згідно з умовами Договору та Додаткової угоди на підставі відповідних доказів, які підтверджують обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що підлягає сплаті Клієнтом Адвокату.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою суду, що вирішує питання про розподіл судових витрат. Якщо оцінка доказів зроблена судом першої та/або апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів, що випливає з меж розгляду справи судом касаційної інстанції, що закріплені в частині 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру застосовуються, виходячи з конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу, і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

У даній справі суди першої та апеляційної інстанцій не знайшли підстав для зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу адвоката, яка заявлена до відшкодування та підлягає розподілу між сторонами, обставин непропорційності їх розміру до предмета спору не встановлено, тому суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, присудив до відшкодування витрати у розмірі, які заявлені відповідачем на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що підлягає сплаті відповідною стороною.

З матеріалів справи не вбачається того, у зв`язку з чим Суд міг би замінити висновки судів першої та апеляційної інстанцій власною оцінкою, визначити інший розмір судових витрат, ніж той, що був доведений стороною в судах попередніх інстанцій.

Суд також зазначає, що по суті доводи скаржника зводяться до того, що саме він оцінює понесені витрати як завищені, необґрунтовані та непропорційні до предмета позову, не надаючи при цьому жодних документальних підтверджень чи аргументованих та переконливих мотивувань своїх тверджень. Фактично вони є загальними та абстрактними, адже не підтверджені будь-якими доказами.

Здійснивши аналіз постанов Верховного Суду, висновки яких, на думку скаржника, не було враховано судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень, Суд дійшов висновку, про те, що застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права в оскаржуваних судових рішеннях не суперечить жодному з вказаних скаржником висновків суду касаційної інстанції.

Посилання скаржника на те, що «оскаржене додаткове судове рішення не відповідає критерію обґрунтованості та умотивованості судового рішення», Суд вважає необґрунтованими, з огляду на зміст як оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції, так і постанови суду апеляційної інстанції, в яких містяться відповіді на аргументи сторін, у тому числі і позивача. Тобто в оскаржуваних судових рішеннях містяться мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі "Руїз Торія проти Іспанії", "Шевельов проти України"), що у розумінні рішень ЄСПЛ свідчить про безпідставність відповідних аргументів скаржника.

Щодо доводів скаржника про те, що суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення позбавив можливості сторону реалізувати надані їй законом процесуальні права, оскільки не забезпечив участь представника позивача у судовому засіданні 05.10.2023, Суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 11.09.1997 визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд звертає увагу на те, що право на доступ до суду є одним із аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції та повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (рішення ЄСПЛ від 04.12.1995 у справі "Беллє проти Франції"). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення ЄСПЛ "Гурепка проти України № 2" наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Суд наголошує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, який передбачений статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, серед іншого, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін.

За змістом статей 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин; судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Такі принципи господарського судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення.

Згідно з статтею 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, серед іншого, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 197 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

Частиною 2 статті 197 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, під час розгляду судом першої інстанції питання про судові витрати, позивачем двічі подавались заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (т. 3, а.с. 71-72, 113-114). У вказаних заявах заявником чітко вказано, у яких судових засіданнях він просив брати участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, зокрема, у судовому засіданні, призначеному на 11.07.2023 о 12:00 год, та у судовому засіданні, призначеному на 28.09.2023 о 16:00 год. У вказаних заявах позивач не просив забезпечити участь його представника в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у всіх судових засідань та, зокрема, у судовому засіданні, призначеному на 05.10.2023, у справі № 917/1651/22 з розгляду питання про судові витрати.

До того ж представник позивача брав участь у судовому засіданні 28.09.2023, надав свої пояснення, та, відповідно, йому були відомі результати даного судового засідання, а саме, оголошення перерви до 05.10.2023.

Також позивачем було використано свої права на надання заперечень щодо заявлених відповідачем витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Так позивачем 28.06.2023 були подані заперечення на заяву про розподіл судових витрат у справі № 917/1651/22, та 02.10.2023 позивачем подано заперечення на додаткові пояснення відповідача по суті заяви про розподіл судових витрат у справі № 917/1651/22.

З огляду на викладене, Суд відхиляє відповідні аргументи скаржника щодо позбавлення судом першої інстанції можливості позивачу реалізувати надані йому законом процесуальні права, оскільки з вищенаведеного вбачається забезпечення судом першої інстанції позивачу можливість реалізації наданих йому законом процесуальних прав учасника справи, які останнім було використано.

З огляду на вищевикладене доводи касаційної скарги стосовно оскарження додаткового рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, підстави для скасування оскаржуваних судових рішень та прийняття нового рішення про відмову у відшкодуванні відповідачу витрат на правову допомогу, відсутні.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на наведене, Суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги Комунального підприємства "СпецЕко" Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

6. Судові витрати

З огляду на те, що Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Комунального підприємства "СпецЕко" Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області залишити без задоволення.

2. Додаткове рішення Господарського суду Кіровоградської області від 05.10.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.02.2024 у справі № 917/1651/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.М. Губенко

Судді С.В. Бакуліна

І.Д. Кондратова