ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2024 р. Справа№ 910/1551/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін згідно із протоколом судового засідання

від позивача: Буркова О.М. (в залі суду);

від відповідача: Гусляков М.М. (в залі суду);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС ЕНЕРГІЯ КРАЇНИ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2023, повний текст рішення складено 16.10.2023

у справі № 910/1551/23 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "УКРЕНЕРГО"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС ЕНЕРГІЯ КРАЇНИ"

про стягнення 811 145,76 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2023 у справі № 910/1551/23 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС ЕНЕРГІЯ КРАЇНИ" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" заборгованість в сумі 619 737,10 грн, 3% річних в сумі 21 469,14 грн та інфляційні втрати в сумі 169 737,10 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 12 167,19 грн.

Рішення мотивоване тим, що постановою Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 640/3041/20 касаційні скарги Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" задоволено, скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020 у справі № 640/3041/20.

Отже, після винесення даної постанови Верховного Суду Постанова НКРЕКП № 360 "Про затвердження Змін до Кодексу системи передачі" від 07.02.2020 вважається діючою та чинною від моменту її опублікування, тобто з 08.02.2020, і як наслідок - необхідність внесення змін до спеціального законодавства, що регулює відносини на ринку електричної енергії, до умов типових договорів, а також, як наслідок, до вже існуючих, укладених договорів про надання послуг з передачі електричної енергії, а також укладення договорів про диспетчерське (оперативно-технологічне) управління.

Дії позивача повністю відповідають вимогам пункту 8.11 Договору про диспетчеризацію, де зазначено, що "у разі внесення змін або скасування нормативно-правових актів, що регулюють відносини, пов`язані з наданням послуги, сторони вносять до цього договору відповідні зміни, які необхідні для усунення протиріч".

Позивач звернувся до відповідача з листом від 16.09.2021 № 01/41296 "Щодо врегулювання договірних відносин", в якому вказав, що у зв`язку зі змінами, зокрема, в Кодексі системи передачі, виникла необхідність у врегулюванні договірних відносин сторін, оскільки дія постанови від 07.02.2020 № 360 поновлена з 08.02.2020, зважаючи на прийняття постанови Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 640/3041/20.

З вказаним листом позивачем направлено відповідачу проект договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, які позивач просив підписати, скріпити печаткою та повернути по одному примірнику позивачу. Вказаний лист направлено позивачу на електронну пошту і на вказаний лист відповідач підписав договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 16.09.2021, без надання будь-яких зауважень, або протоколів розбіжностей.

Крім того, 05.08.2022 відповідачем підписано додаткову угоду до договору від 16.09.2021 № 0637-03024 в частині "місцезнаходження та банківських реквізитів сторін" тим самим директором Дмитруком М.О., що і підписував договір про надання послуг з диспетчеризації.

Відповідачем підписано договір про надання послуг з диспетчерського управління електричної енергії, пунктом 12.1 якої визначено, що умови даного Договору поширюються на взаємовідносини сторін, які виникли до її укладення з 08.02.2020 відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України.

Оскільки наразі сума боргу відповідача становить 619 737,10 грн та підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Перевіривши розрахунки інфляційних втрат та 3% річних позивача, суд дійшов висновку, що вони є арифметично вірними та обґрунтованими, а тому задовольняє позовні вимоги про стягнення 3% річних в сумі 21 469,14 грн та інфляційних втрат в сумі 169 737,10 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАС ЕНЕРГІЯ КРАЇНИ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2023 у справі № 910/1551/23 і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю; судові витрати покласти на позивача.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що відповідач помилково підписав акти наданих послуг за договором за періоди лютий-грудень 2020 року, січень-травень 2021 року, хоча таких послуг не отримував. Водночас у відповідача не було волевиявлення на внесення до договору нового абзацу другого п. 12.1 договору, а сам договір у відповідній редакції він підписав, покладаючись на добросовісність позивача та з врахуванням того, що форма типового договору є встановленою та вона не може бути зміненою.

Скаржник вважає, що позивач повинен був би надати суду докази того, що у період з 08.02.2020 по 15.09.2021 між позивачем та відповідачем виникли взаємовідносини, що відповідач замовляв у позивача послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, однак, таких доказів у матеріалах справи немає, тобто, на думку скаржника, у цей період між позивачем та відповідачем не виникало ніяких взаємовідносин, до яких можна було б застосовувати положення абзацу другого п. 12.1 договору, крім того, протягом періоду відповідач не отримував від позивача жодних актів наданих послуг до 12 числа місяця, що слідує за розрахунковим, як того вимагають умови оспорюваного договору.

Таким чином, скаржник зауважує, що за відсутності факту та доказів надання відповідних послуг надавач послуг позбавлений права та підстав вимагати їх оплати від отримувача послуг. За відсутності факту та доказів надання відповідних послуг, надавач послуг позбавлений права та підстав вимагати їх оплати від отримувача послуг (постанови Верховного Суду від 21.06.2022 у справі № 915/103/21, від 03.06.2022 у справі № 915/104/21, від 07.06.2022 у справі № 911/27/21.

Скаржник вважає, що постанова суду касаційної інстанції не може діяти у зворотному часі, і набирати чинності з дати, коли було прийняте скасоване рішення суду першої інстанції, яке набрало законної сили після розгляду судом апеляційної скарги у цій справі, крім того, суд не відновив дію постанови НКРЕКП, яка попередньо була визнана протиправною та нечинною.

На думку скаржника, позивач не міг фактично надавати послуги у період з 08.02.2020 по 15.09.2021, адже він не отримував від відповідача замовлень на надання таких послуг, іншого порядку, ніж після отримання замовлення від користувача (відповідача), чинне законодавство не передбачає. Чинне законодавство України не вимагало від позивача надавати відповідачу у період з 08.02.2020 по 15.09.2021 послуги з диспетчерського (оперативно-технічного) управління. Відповідач заперечував щодо замовлення та отримання послуг від позивача, але хоч і такі обставини не були позивачем доведені, суд вважав їх встановленими без належних для того доказів.

Скаржник вказує на те, що ознайомившись із матеріалами справи встановлено, що є договір з номером № 0637-03024 від 16.09.2021, натомість Господарський суд міста Києва аналізував та оцінював зміст договору з номером № 0637-03041 від 16.09.2021, тому такий доказ є неналежним, адже він взагалі відсутній у матеріалах справи і відповідач не мав можливості ознайомитись із ним та надати суду свої заперечення щодо нього.

Скаржник зазначає, що справа повинна була розглядатись судом за правилами загального позовного провадження, а виходячи зі строку розгляду судом цієї справи, судом першої інстанції порушено встановлений процесуальним законодавством строк для розгляду малозначних справ, і перевищив строк розгляду даної справи. Також у рішенні помилково зазначено про спосіб подання апеляційної скарги через відповідний місцевий господарський суд.

Також скаржником у апеляційній скарзі викладені висновки Верховного Суду та Конституційного Суду.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що після винесення даної постанови Верховного Суду Постанова НКРЕКП № 360 від 08.02.2020 вважається діючою та чинною від моменту її опублікування, тобто з 08.02.2020. Дана обставина, тягне за собою необхідність внесення змін до спеціального законодавства, що регулює відносини на ринку електричної енергії, до умов типових договорів, а також, як наслідок, до вже існуючих, укладених договорів про надання послуг з передачі електричної енергії, а також укладення договорів про диспетчерське (оперативно-технологічне) управління, адже сторони після укладання догвоорівв здійснюють свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, Правил ринку, Кодексу системи передач, Кодексу систем розподілу, Кодексу комерційного обліку, ліцензій, відповідно до яких сторони здійснюють господарську діяльність, інших нормативно-правових актів, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України.

Позивач вказує на те, що відвідачем підписано договір про надання послуг від 16.09.2021 № 0637-03024, без надання будь-яких зауважень або протоколів розбіжностей, крім того, 05.08.2022 відповідачем підписано додаткову угоду до договору від 16.09.2021 тим самим директором Дмитруком М.О., який підписував договір про надання послуг з диспетчеризації, тобто виникає питання, в чому виразилось підписання договору та додаткової угоди помилковим.

Позивач зазначає, що користувачі системи передачі, які не привели договірні відносини у відповідність до норми діючої редакції КСП з 08.02.2020, порушують вимоги КСП, Правил ринку та Закону.

Визнання протиправною та скасування постанови № 360 від 07.02.2020 судами першої та апеляційної інстанції, при скасуванні рішень першої та апеляційної інстанції судом касаційної інстанції не змінює того, що вказана постанова від 07.02.2020 № 360 є чинною саме з 08.02.2020, водночас, конкретизація таких типових договорів шляхом зазначення, що умови таких правочинів поширюються на відносини, які виникли з 08.02.2020, може бути здійснена сторонами відповідно до ч. 4 ст. 179 ГК України.

Так, позивач під час переміщення електроенергії за кордон/з кордону (експорт, імпорт) надає довідку щодо фактичної кількості е/енергії, переміщеної з/до Об`єднаної енергосистеми України до/з ЕС суміжних країн та про кількість електроенергії, поставленої за зовнішньоекономічними контрактами за 2020р, січень-травень 2021р. до Енергетичної митниці ДВС.

Відповідач не скористався наданим правом для надання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження.

Узагальнені доводи додаткових пояснень у справі

Відповідач зазначає про те, що постанова НКРЕКП від 07.02.2020 в частині положень про внесення змін до Кодексу системи передачі була визнана протиправною та нечинною вдруге у іншій судовій справі - № 640/27130/21.

Секретаріат Енергетичного Співтовариства у межах реалізації своїх повноважень дійшов висновку, що встановлення плати за передачу електричної енергії та за диспетчерське (оперативно-технічне) управління суперечить положенням ст. 41 Договору про ЕС, стороною якого є Україна. (постанова ВП ВС від 03.08.2022 у справі № 910/9627/20).

Відповідач звертає увагу на те, що відповідно до умов договору про заснування Енергетичного співтовариства, членами Співтовариства є всі держави-члени ЄС, а також Албанія, Боснія та Герцеговина, Північна Македонія, Косово, Грузія, Молдова, Чорногорія, Сербія та Україна.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу передачі судової справи, справу № 910/1551/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС ЕНЕРГІЯ КРАЇНИ" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 у справі № 910/1551/23. Призначено справу № 910/1551/23 до розгляду у судовому засіданні 30.01.2024.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2024, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного розподілу справи між суддями від 25.01.2024, для розгляду справи № 910/1551/23 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2024 прийнято справу № 910/1551/23 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.

30.01.2024 від відповідача до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 910/1551/23 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/18341/23, яке мотивоване тим, що предметом спору у справі № 910/18341/23 є визнання недійсним абзацу другого п. 12.1 договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління №0637-03024 від 16.09.2021, а саме, умови про те, що умови даного договору поширюються на взаємовідносини сторін, які виникли до його укладення з 08.02.2020 відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України. Отже, оскаржуються умови договору, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача у цій справі, і рішення суду першої інстанції, яким задоволені позовні вимоги позивача у повному обсязі, а справа № 910/18341/23 і справа № 910/1551/23 є пов`язаними.

04.03.2024 від позивача до суду надійшли заперечення на клопотання про зупинення розгляду справи, в якому позивач вказав на те, що зазначена обставина не створює об`єктивної неможливості розгляду цієї справи судом, адже наявні в матеріалах справи докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У судовому засіданні 30.01.2024 оголошено перерву до 05.03.2024.

Колегія суддів апеляційної інстанції у судовому засіданні 05.03.2024, розглянувши клопотання про зупинення провадження у справі № 910/1551/23 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/18341/23, дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, враховуючи наступне.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному випадку з`ясовувати: як саме пов`язана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, яка розглядається іншим судом, чим саме обумовлюється неможливість розгляду справи до розгляду іншої справи іншим судом з метою забезпеченням сторонам розумних строків розгляду їх справ.

А сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду та прийняття рішення у даній справі, а також саме по собі зазначення про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для застосування пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України.

Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи цьому господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Так, позов відповідача про визнання недійсним п. 12.1 договору був поданий відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень після винесення судом першої інстанції рішення про задоволення позовних вимог, крім того, відповідач не скористався правом на подання зустрічного позову, що забезпечило б дотримання процесуальної економії при розгляді спірних правовідносин позивача та відповідача, а обрав звернутись до суду з окремим позовом про визнання п. 12.1 договору, укладеного між сторонами, для його розгляду в іншому провадженні.

Наведені відповідачем обставина для зупинення провадження у справі до набрання сили рішенням у іншій справі не була перешкодою для місцевого господарського суду розглянути спір у цій справі, що переглядається у апеляційному порядку, та прийняти рішення за результатами його розгляду.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.12.2021 у справі № 910/5610/21.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, зміну складу колегії суддів, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/1551/23 розглядалась протягом розумного строку.

Позиція учасників справи

Представник відповідача у судовому засіданні 05.03.2024 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2023 у справі № 910/1551/23 і прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в позовних вимогах повністю.

Представник позивача у судовому засіданні 05.03.2024 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2023 у справі № 910/1551/23 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 16.09.2021 між позивачем, як оператором системи передачі - ОСП, та відповідачем, як користувачем, укладено Договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0637-03041 (далі - Договір), за умовами якого виконавець зобов`язався надавати послугу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, а саме управління режимами роботи ОЕС України з виробництва, передачі, забезпечення планових перетоків електричної енергії по міждержавних лініях зв`язку ОЕС України з енергосистемами суміжних країн, розподілу та споживання електричної енергії для забезпечення здатності енергосистеми задовольняти сумарний попит на електричну енергію та потужність у кожний момент часу з дотриманням вимог енергетичної, техногенної та екологічної безпеки (далі - послуга), а відповідач зобов`язався здійснювати оплату за надану послугу відповідно до умов договору.

Договором передбачено умови, зокрема:

- п. 2.2 Договору - оплата послуг здійснюється за тарифом, який встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (регулятором), відповідно до затвердженої нею методики та оприлюднюється ОСП на своєму офіційному веб-сайті ://ua.energy/. Тариф застосовується з дня набрання чинності постановою, якою встановлено тариф, якщо більш пізній строк не визначено такою постановою;

- п. 2.3. Договору - обсяг наданої послуги визначається відповідно до розділу XI Кодексу системи передачі;

- п. 2.4. Договору - вартість послуги за розрахунковий період визначається як добуток обсягу наданої послуги на значення тарифу, що діє у визначений розрахунковий період. На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України;

- п. 2.5 Договору - розрахунок за надану послугу здійснюється на умовах часткової попередньої оплати вартості послуги за поточний розрахунковий період згідно із нижчезазначеною системою платежів і розрахунків:

до 10 числа розрахункового місяця - 35% вартості послуги;

до 20 числа розрахункового місяця - 35% вартості послуги;

до останнього банківського дня календарного місяця - 30% вартості послуги;

- п. 2.7 Договору - відповідач здійснює розрахунок з позивачем за послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління протягом 3 банківських днів з дати отримання та на підставі акту надання послуги. Акт надання Послуги позивач надає відповідачу протягом перших 11 календарних днів місяця, наступного за розрахунковим.

Вартість наданої Послуги за розрахунковий період визначається на підставі даних, що надаються до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), Адміністратором комерційного обліку (далі - АКО).

Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надається АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в "Системі управління ринком" (далі - Сервіс), що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку.

Акт коригування наданої послуги у відповідному розрахунковому періоді у двох примірниках позивач направляє відповідачу. Відповідач здійснює підписання акту коригування наданої Послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 календарних днів та повертає один примірник підписаного акту позивачу. Оплату вартості Послуги, що виникла в результаті коригування обсягів та вартості послуг, відповідач здійснює протягом 3 банківських днів з дня отримання акту;

- п. 2.8. Договору - відповідач має повернути погоджений та оформлений належним чином (підписаний та скріплений печаткою) один примірник акту надання Послуги протягом 5 календарних днів з дати отримання. У разі неотримання позивачем у зазначений термін підписаного відповідачем акту надання Послуги або заперечень щодо прийняття послуг такий акт вважається погодженим, а послуги прийнятими відповідачем. При цьому примірник акту надання Послуги повертається ОСП не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

- п. 2.9. Договору - оплата Послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих позивачем або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою Сервісу, за умови наявності кваліфікованого електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.

- п. 2.10 Договору - за відсутності заборгованості надлишок коштів, що надійшли протягом розрахункового періоду, зараховується в рахунок оплати наступного розрахункового періоду. За наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів може бути зарахований в оплату штрафних санкцій за наявності письмової згоди відповідача.

- п. 10.1 Договору - планові обсяги послуги користувач зобов`язаний подавати виконавцю до 25-ї доби місяця, що передує розрахунковому місяцю.

- п. 10.5, 10.6 Договору акти надання послуг, акти звірки розрахунків, рахунки та будь-які повідомлення за цим договором повинні направлятися однією стороною іншій за допомогою сервісу, електронною поштою або факсимільним повідомленням, а також можуть бути підтверджені рекомендованим листом, іншим реєстрованим поштовим відправленням або доставлені кур`єром під розписку за адресою, зазначеною в цьому договорі. Податкові накладні отримуються користувачем виключно в електронному вигляді у порядку, визначеному податковим законодавством;

- п. 3.3.2 Договору - позивач має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надану послугу. Відповідне право кореспондується із установленим в п. 3.2.1 Договору обов`язком відповідача користувача своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки за договором.

Постановою НКРЕКП від 10.12.2019 № 2669 "Про встановлення тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління ПРАТ "НЕК "УКРЕНЕРГО" на 2020 рік" установлено з 01 січня 2020 року, але не раніше дня, наступного за днем її опублікування в офіційному друкованому виданні газеті "Урядовий кур`єр" (Офіційно опубліковано в газеті "Урядовий кур`єр", 14.12.2019, № 241) тариф на послуги з Диспетчерського (оперативно-технологічного) управління на рівні 24,75 грн/МВт·год (без урахування податку на додану вартість) та структуру тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління згідно з додатком.

Постановою НКРЕКП від 09.12.2020 року № 2354 "Про встановлення тарифу на (оперативно-технологічного) управління послуги 3 ПРАТ "НЕК "УКРЕНЕРГО" на 2021 рік" установлено з 01 січня 2021 року, але не раніше дня, наступного за днем її оприлюднення на офіційному веб-сайті НКРЕКП (день оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора: 10.12.2020) тариф НЕК "Укренерго" на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління на 2021 року на рівні 39,41 грн/МВт*год (без урахування ПДВ).

На виконання умов договору, протягом 2020-2021 року, позивач надав, а відповідач отримав послугу на загальну суму 619 737,10 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами надання послуг за квітень-травень 2021 року від 27.10.2021 на суму 35 469,00 грн та за 2020-2021 роки від 25.22.2021 на суму 584 268,10 грн, які підписані сторонами та скріплені печаткою відповідача.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг, зокрема, щодо погашення заборгованості, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача борг з оплати наданих послуг у сумі 619 737,10 грн, за прострочення сплати якого нараховано 3% річних в сумі 21 469,14 грн та інфляційні втрати в сумі 169 737,10 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними у оскаржуваному рішенні, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Також в ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (ст. ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 ЦК України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно із ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище регулює Закон України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

Диспетчерським управлінням, згідно з пунктом 18 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" є - оперативно-технологічне управління об`єднаною енергетичною системою України із забезпеченням надійного і безперебійного постачання електричної енергії споживачам з додержанням вимог енергетичної безпеки.

Як вбачається із укладеного між сторонами договору №0637-03024 від 16.09.2021 з урахуванням додаткових угод, позивач зобов`язався надавати послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління об`єктами користувача у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України, а саме забезпечити надійне та ефективне функціонування ОЕС України, зокрема, безперебійне постачання електричної енергії споживачам з додержанням вимог операційної безпеки, а відповідач зобов`язався здійснювати оплату за надану послугу відповідно до умов цього договору.

Як вже зазначалось, відповідно до п. 2.2, 2.3 Договору оплата послуг здійснюється за тарифом, який встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (регулятором), відповідно до затвердженої нею методики та оприлюднюється ОСП на своєму офіційному вебсайті ://ua.energy/. Тариф застосовується з дня набрання чинності постановою, якою встановлено тариф, якщо більш пізній строк не визначено такою постановою. Обсяг наданої послуги визначається відповідно до розділу XI Кодексу системи передачі.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору, протягом 2020-2021р.р. надано, а відповідачем отримано послуги на загальну суму 619 737,10 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами надання послуг за квітень-травень 2021р. від 27.10.2021 на суму 35 469,00 грн та за 2020-2021р.р. від 25.11.2021 на суму 584 268,10 грн, які підписані сторонами та скріплені печаткою відповідача.

Так, відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п. 2.7 Договору Користувач здійснює розрахунок з ОСП за послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління протягом 3 банківських днів з дати отримання та на підставі акту надання послуги. Акт надання Послуги ОСП надає Користувачу протягом перших 11 календарних днів місяця, наступного за розрахунковим.

Докази, які свідчать про сплату відповідачем за фактично надані послуги позивачем, в матеріалах справи відсутні, у зв`язку із чим, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем на суму у розмірі 619 737,10 грн, тому позовна вимога про стягнення з відповідача вказаної суми боргу є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача 3% річних на суму у розмірі 21 469,14 грн та інфляційних втрат на суму у розмірі 169 737,10 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено, що відповідач є таким, що прострочив виконання свого зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг, перевіривши розрахунок сум втрат від інфляції та 3% річних, колегія суддів апеляційного господарського суду, погоджується і висновком господарського суду першої інстанції про те, що правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача є суми інфляційних втрат та 3% річних у розмірах 169 737,10 грн та 21 469,14 грн.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду, з огляду на те, що доказів належної сплати наданих позивачем послуг відповідачем не надано, доводів позивача відповідачем не спростовано, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості на суму у розмірі 619 737,10 грн, 3% річних у розмірі 21 469,14 грн та інфляційних втрат у розмірі 169 737,10 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2023 у справі № 910/1551/23, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Колегія суддів критично оцінює твердження скаржника про те, що підписані акти надання послуг не є належним доказом надання послуг, оскільки позивач під час переміщення електроенергії за кордон/з кордону (експорт, імпорт) надає довідку щодо фактичної кількості е/енергії, переміщеної з/до Об`єднаної енергосистеми України до/з ЕС суміжних країн та про кількість електроенергії, поставленої за зовнішньоекономічними контрактами за 2020, січень-травень 2021 до Енергетичної митниці ДВС, і такі ж довідки позивач надав ТОВ "ТАС Енергія Країни" за 2020, січень-травень 2021 про фактичну кількість е/енергії переміщеної з/дл ОЕС України до/з ЕС суміжних країн та обсяги е/енергії, поставленої за зовнішньоекономічними контрактами відповідача.

Зазначені довідки наявні у матеріалах справи.

Так, при переміщенні товарів через митний кордон України лініями електропередачі митному органу надаються документи, передбачені пунктом 5 частини першої та частиною третьою статті 335 Митного кодексу України. Для здійснення митного контролю та митного оформлення електроенергії, що переміщується через митний кордон України лініями електропередачі, державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" та служба енергопостачання залізниці щомісяця не пізніше 15 числа надає митному органу, уповноваженому на здійснення митних формальностей на лініях електропередачі, відомості (довідку) про обсяги фактично переміщеної через митний кордон України протягом попереднього календарного місяця (у тому числі обсяги технологічного переміщення електроенергії та обсяги електроенергії за зовнішньоекономічними договорами (контрактами) із зазначенням їх реквізитів), напрямок її переміщення (експорт, імпорт, транзит, вільна митна зона), назву міждержавних або місцевих (локальних) електричних мереж. Якщо державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" забезпечує здійснення обліку обсягів електроенергії із застосуванням автоматизованих (дистанційних) систем обліку, дані відповідних систем можуть надаватись митному органу, уповноваженому на здійснення митних формальностей на лініях електропередачі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Зазначене вище вказує на те, що позивач діяв відповідно до нормативних актів та спростовує доводи відповідача щодо відсутності реальних господарських операції.

Щодо відсутності правових підстав для ініціювання приведення договірних відносин у відповідність до типових форм договорів з урахуванням змін, які запровадженні Постановою НКРЕКП № 360 від 07.02.2020, оскільки остання скасована у судовому порядку, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктами 15.1, 15.2 договору, внесення змін до цього договору у випадку внесення змін в установчі документи щодо найменування та місцезнаходження сторін, зміни банківських реквізитів, інших даних, що впливають на належне виконання передбачених договором зобов`язань, має бути оформлене у вигляді додаткової угоди за підписами уповноважених представників сторін.

У разі внесення змін до типової форми договору про надання послуг з передачі електричної енергії сторони зобов`язані внести відповідні зміни до цього договору у строки, визначені відповідним рішенням регулятора.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 07.02.2020 № 360, вирішено затвердити зміни Кодексу системи передачі, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року № 309.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2020 у №640/3041/20 за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" до справі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, треті особи ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго", ТОВ "Де ТРЕЙДІНГ", ТОВ "Д.ТРЕЙДІНГ", ПрАТ "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", про визнання протиправною та скасування постанови № 360, позовні вимоги задоволено повністю, визнано протиправною та нечинною з моменту прийняття постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 07.02.2020 №360 "Про затвердження Змін до Кодексу системи передачі" в частині змін до пунктів 5.1, 5.3, 5.6 глави 5, 6.2, 6.5 глави 6 Розділу XI, та змін до додатків 5 та 6 Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №309.

Вказане рішення суду залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020.

Водночас, постановою Верховного Суду від 08.09.2021 у вказаній справі касаційні скарги Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" задоволено, скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020 у справі №640/3041/20.

Отже, після винесення даної постанови Верховного Суду Постанова НКРЕКП № 360 "Про затвердження Змін до Кодексу системи передачі" від 07.02.2020 вважається діючою та чинною від моменту її опублікування, тобто з 08.02.2020.

Дані обставини тягнуть за собою необхідність внесення змін до спеціального законодавства, що регулює відносини на ринку електричної енергії, до умов типових договорів, а також, як наслідок, до вже існуючих, укладених договорів про надання послуг з передачі електричної енергії, а також укладення договорів про диспетчерське (оперативно-технологічне) управління, адже сторони після укладання договорів здійснюють свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, Правил ринку, Кодексу системи передач, Кодексу систем розподілу, Кодексу комерційного обліку, ліцензій, відповідно до яких Сторони здійснюють господарську діяльність, інших нормативно-правових актів, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України (пункт 1.3 Договору).

Згідно пунктів 5.5. та 6.4. розділу XI Кодексу системи передачі, договори про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління укладаються за типовою формою, а типові форми договорів містять положення про те, що у разі внесення змін до типових форм договорів Сторони зобов`язані внести відповідні зміни до цих договорів.

Абзацом другим пункту 1.3.5. Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307, також встановлено імперативну норму про необхідність наявності у кандидата в учасники ринку діючих договорів про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, що укладаються згідно із Кодексом системи передачі. Пунктом 1.3. розділу XI Кодексу системи передачі встановлено імперативну норму, що доступ до системи передачі надається Користувачу лише на підставі укладеного договору про надання послуг з передачі електричної енергії. Діяльність на ринку електричної енергії без укладення договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління у випадках, передбачених цим Кодексом, не допускається.

Позивач вказує, що з огляду на вищезазначене та з урахуванням листів НКРЕКП від 01.10.2021 №11250/17.2.2/7-21, від 30.12.2021 № 15489/17.2.2/7-21 щодо необхідності приведення НЕК "УКРЕНЕРГО" договорів з учасниками ринку, яким надаються послуги (в обсягах здійснення імпорту/експорту електричної енергії), у відповідність до діючих нормативно- правових актів, та у зв`язку з набуттям чинності 08.02.2020 Постанови №360, позивачем у кінці вересня 2021, а саме протягом 16.09.2021 - 21.09.2021 були направлені для підписання всім учасникам ринку проекти, додаткових угод до договорів про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, що містять відповідні зміни, внесені до додатків 5 та 6 Кодексу системи передачі згідно з Постановою НКРЕКП № 360, а також проекти договорів про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління тим учасникам ринку, з якими такі договори не були укладені раніше (не були обов`язковими до внесення змін у Кодексу системи передачі згідно з Постановою НКРЕКП № 360). Безпосередньо відповідачу вказані документи були спрямовані 16.09.2021 за №01/41296 (копія додається).

Вказані дії позивача повністю відповідають вимогам пункту 8.11 Договору про диспетчеризацію, де зазначено, що "у разі внесення змін або скасування нормативно- правових актів, що регулюють відносини, пов`язані з наданням послуги, сторони вносять до цього договору відповідні зміни, які необхідні для усунення протиріч".

Позивач звернувся до відповідача з листом від 16.09.2021 № 01/41296 "Щодо врегулювання договірних відносин", в якому вказав, що у зв`язку зі змінами, зокрема, в Кодексі системи передачі, виникла необхідність у врегулюванні договірних відносин сторін, оскільки дія постанови від 07.02.2020 № 360 поновлена з 08.02.2020, зважаючи на прийняття постанови Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 640/3041/20.

З вказаним листом позивачем направлено відповідачу проект договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, які позивач просив підписати, скріпити печаткою та повернути по одному примірнику позивачу. Вказаний лист направлено позивачу на електронну пошту.

На вказаний лист відповідач підписав договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 16.09.2021, без надання будь-яких зауважень, або протоколів розбіжностей.

Крім того, 05.08.2022 відповідачем підписано додаткову угоду до договору від 16.09.2021 № 0637-03024 тим самим директором Дмитруком М.О., що і підписував договір про надання послуг з диспетчеризації.

Відповідачем підписано договір про надання послуг з диспетчерського управління електричної енергії, пунктом 12.1 якої визначено, що умови даного Договору поширюються на взаємовідносини сторін, які виникли до її укладення з 08.02.2020 відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України.

Отже, що у зв`язку з набуттям чинності з 08.02.2020 постановою НКРЕКП № 360 від 07.02.2020, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанції у справі № 640/3041/20 скасовані постановою Верховного суду від 08.09.2020, постанова № 360 від 07.02.2020 є чинною саме з 08.02.2020, відповідно договірні відносини сторін мали бути приведені саме у відповідність до такої постанови, що й було запропоновано позивачем відповідачу.

Договір № 0637-03024 від 16.09.2021 відповідає умовам типового договору, які є додатком до Кодексу систем передачі, підписаний як позивачем, так і відповідачем та в судовому порядку останнім не оскаржувався.

Твердження скаржника про те, що ним помилково підписано договір, акти наданих послуг за договором за періоди лютий-грудень 2020 року, січень-травень 2021 року, спростовуються тим, що 05.08.2022 відповідачем підписано додаткову угоду до договору від 16.09.2021 № 0637-03024 в частині "місцезнаходження та банківських реквізитів сторін" директором Дмитруком М.О., який також підписував договір про надання послуг з диспетчеризації.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі № 640/27130/21 апеляційні скарги Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "УКРЕНЕРГО" задоволені частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2022 року у справі № 640/27130/21 змінено, виключивши із абзацу другого резолютивної частини слова "з моменту прийняття". В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2022 року у справі №640/27130/21 залишено без змін.

Зазначаючи про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг НКРЕКП та НЕК "УКРЕНЕРГО", колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не дотримано вимог частини другої статті 265 КАС України, відповідно до яких нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, рішенням № 640/27130/21 визнано протиправною та нечинною постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 07.02.2020 № 360 "Про затвердження Змін до Кодексу системи передачі" в частині змін до пунктів 5.1, 5.3, 5.6 глави 5, пунктів 6.2, 6.5 глави 6 розділу XI, та змін до додатків 5 та 6 Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309, з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції наголошує на тому, що у зв`язку з набуттям чинності з 08.02.2020 постановою НКРЕКП № 360 від 07.02.2020, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанції у справі № 640/3041/20 скасовані постановою Верховного суду від 08.09.2020, вказана постанова (№ 360 від 07.02.2020) є чинною саме з 08.02.2020.

Посилання скаржника на постанову ВП ВС від 03.08.2022 у справі № 910/9627/20 є безпідставним, оскільки обставини зазначеної справи є відмінними від обставин справи № 910/1551/23.

Зазначення судом першої інстанції номеру договору № 0637-03041 замість № 0637-03024 не призвело до прийняття неправильного судового рішення, крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що положення договору, зазначені у рішенні, є ідентичними положенням договору № 0637-0324 наявного у матеріалах справи, також позовні вимоги ґрунтуються, зокрема, на договорі № 0637-03024.

Зазначення у оскаржуваному рішенні про те, що апеляційна скарга подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд не впливає на зміст прийнятого судового рішення.

Згідно із п. 2 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Господарський суд міста Києва в ухвалі від 17.02.2023 у справі № 910/1551/23 зазначив, що судом враховано, що предметом позову є стягнення малозначної суми, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, крім того, відповідач не скористався наданим правом для надання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржене рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції").

Враховуючи викладене, доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення та не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 16.11.2023 у справі № 910/1551/23.

Скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС ЕНЕРГІЯ КРАЇНИ" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2023 у справі № 910/1551/23 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2023 у справі № 910/1551/23 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-284, 325 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС ЕНЕРГІЯ КРАЇНИ" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 у справі № 910/1551/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 у справі № 910/1551/23 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 910/1551/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови підписано 17.04.2024.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич