РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.04.2024Справа № 910/1952/24
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Комунального підприємства "Черкасиводоканал" Черкаської міської ради, м. Черкаси

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УМТК Трейд", м. Київ

про стягнення 44 375,07 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19.02.2024 року Комунальне підприємство "Черкасиводоканал" Черкаської міської ради (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "УМТК Трейд" (відповідач) суми штрафу в розмірі 35 867,86 грн. та суми пені в розмірі 8 507,21 грн, за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором поставки №998 від 07.09.2023, у зв`язку з непоставкою відповідачем замовленого позивачем товару.

Згідно з п. 2 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати відповідні заяви по суті.

З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвалу суду від 20.02.2024 року в електронному вигляді було надіслано відповідачу в його електронний кабінет (довідка про доставку електронного листа 20.02.2024 року міститься в матеріалах справи).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, з урахуванням викладених норм та дати отримання ухвали суду відповідачем, строк для подачі останнім відзиву на позовну заяву встановлено судом до 06.03.2024 року (включно).

04.03.2024 року відповідачем надіслано на електронну адресу суду відзив на позовну заяву, в якому ним зазначено, що ніякої заяви від позивача відповідач не отримував, а оскільки Договором не передбаченого уповноважених осіб на направлення заявок, особа яка зазначена, як відправник невідома відповідачу. Оскільки заявка від позивача не отримана, відповідно і строк поставки не настав, у зв`язку з чим, відповідача наполягав на відмові в задоволенні позовних вимог.

Позивач правом на подачу до суду відповіді на відзив не скористався.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.01.2023 року між Комунальним підприємством «Черкасиводканал» Черкаської міської ради (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УМТК Трейд» (постачальник) було укладено Договір поставки №998 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника товар - спеціальний робочий одяг ка кодом СРV за ДК 021:20-9 Спеціальний робочий одяг, вказаними у специфікації товару (Додаток №1 до Договору), яка є невід`ємною частиною Договору.

Поставка товару здійснюється на умовах DDP (в редакції Інкотермс 2020) на склад замовника за адресою: м. Черкаси, вул. Гетьмана Сагайдачного, 12 в межах заявки на придбання та видаткової, товарно-транспортної накладної протягом 10 робочих днів з дня отримання постачальником заявки від замовника. Замовлення здійснюється в залежності від потреб замовника партіями. (п. 2.1. Договору).

Ціна визначена у Договорі з урахуванням всіх витрат, податків та зборів постачальника становить 512 398,00 грн, в т.ч. ПДВ 85 399,67 грн. (п. 4.1. Договору).

Відповідно до п. 5.1 Договору розрахунок за товар замовником здійснюється протягом 10 робочих днів з дати фактичного отримання товару від постачальника та підписаної відповідної товарно-транспортної накладної.

Договір діє до 31.12.2023 року, а в частині зобов`язань, що залишились не виконаними - до повного їх виконання. (п. 9.2. Договору).

Додатком №1 до Договору сторони погодили специфікацію товару (найменування, кількість, вартість).

Як вбачається з матеріалів справи 27.11.2023 року позивачем направлено на адресу відповідача замовлення на поставку 50 одиниць товару в строк 10 робочих днів з моменту отримання заявки.

Заявку було надіслано на електронну адресу відповідача .

Як зазначає позивач, товар, у відповідності до строків визначених Договором, відповідачем поставлено не було, у зв`язку з чим позивачем було направлено досудову вимогу №6300/12 від 26.12.2023 року про сплату штрафу (поштове відправлення №450).

У зв`язку з непоставкою замовленого товару, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просить суд стягнути з відповідача суму штрафу в розмірі 35 867,86 грн та суму пені в розмірі 8 507,21 грн за порушення відповідачем строків поставки товару згідно умов Договору.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач посилався на те, що ним не отримано жодної заявки від позивача та строк поставки не настав.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Укладений між сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 ЦК України внормовано, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статями 526, 525 ЦК України, які кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як зазначено вище, пунктом 2.1. Договору сторони погодили, що Поставка товару здійснюється на умовах DDP (в редакції Інкотермс 2020) на склад замовника за адресою: м. Черкаси, вул. Гетьмана Сагайдачного, 12 в межах заявки на придбання та видаткової, товарно-транспортної накладної протягом 10 робочих днів з дня отримання постачальником заявки від замовника. Замовлення здійснюється в залежності від потреб замовника партіями.

Таким чином, сторонами чітко встановлено в Договорі, що строк поставки товару становить 10 робочих днів саме після з дня отримання постачальником заявки.

Як встановлено судом, як вбачається з матеріалів справи 27.11.2023 року позивачем направлено на електронну адресу відповідача замовлення на поставку 50 одиниць товару в строк 10 робочих днів з моменту отримання заявки.

Заявку було надіслано на електронну адресу відповідача .

Заперечуючи проти отримання вказаної заявки відповідач наголосив на тому, що оскільки Договором не передбачено механізму направлення заявок, надіслана позивачем заявка з електронної адреси liliyasp@ukr. Net не може вважатись доказом у справі, оскільки відповідачу невідома особа, якою складена заявка.

Однак, суд зазначає, що відповідно до умов Договору, сторонами дійсно не передбачено порядку направлення заявок.

При цьому, відповідно до наявної в матеріалах справи заявки №5835/08 від 27.07.2023 року, вона містить всі реквізити сторін із зазначенням посади особи, якою складено цю заявку: Лілія Спасібко. Окрім того, заявку було надіслано на офіційну електронну адресу відповідача (), зазначену в Договорі в розділі «Юридичні адреси і підписи сторін».

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позивачем подано до суду належні докази надіслання відповідачу заявки на виконання умов Договору.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору та заявки позивача товар відповідачем не поставлено, у строки передбачені п. 2.1. Договору.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені, штрафу, передбачених абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК, можливе за наявності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу (постанова Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі N 3-41гс10; постанова Верховного Суду України від 28 лютого 2011 р. у справі N 3-11гс11).

Пунктом 6.1. Договору сторони передбачили, що у випадку порушення зобов`язання, що виникає з даного Договору, винна сторона несе відповідальність встановлену даним Договором і чинним законодавством України. Сторона яка порушила зобов`язання за цим Договором, сплачує на користь іншої сторони пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на час порушення зобов`язання, за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Судом встановлено, що п. 6.2. Договору сторонами було погоджено, що за прострочення терміну поставки якісного товару за Договором понад 5 календарних днів постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 7 відсотків від вартості товару, що буде предметом порушення.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем було допущено прострочення строку поставки обумовленого Договором товару, а позивач є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, відповідно в даному випадку наявні підстави для застосування до відповідача відповідальності визначеної ч. 2 ст. 231 ГК України та Договору.

Заперечення відповідача щодо того, що пеня не нараховується на негрошове зобов`язання, спростовуються наступним.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Статтею 611 ЦК України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з нормами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

І цивільним, і господарським законодавством допускається можливість забезпечувати виконання зобов`язань таким способом, як пеня.

Господарський кодекс України не містить поняття пені. Водночас, згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, господарським законодавством закріплено, що у випадку, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст. 231 ГК).

Тлумачення вказаної норми дозволяє констатувати, що на основі норм господарського законодавства пеня може бути застосована для забезпечення будь-якого зобов`язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій.

Як наслідок, враховуючи ч. 2 ст. 9 ЦК України та ч. 2 ст. 4 ГК України, що передбачають наявність спеціальних норм, регулюючих господарські відносини, Суд вважає, що сторони не позбавлені права у господарському договорі забезпечувати пенею виконання будь-якого зобов`язання.

При цьому, судом враховано, що згідно заявки позивача ним замовлено 50 одиниць товару за ціною по 1 480,84 грн за кожну. Таким чином, замовлено товару на суму в розмірі 74 042,00 грн, а не на всю суму Договору, передбачену п. 4.1. Договору.

Оскільки умовами Договору сторони погодили, що нарахування штрафу та пені здійснюється в межах невиконаного зобов`язання, а не на всю суму Договору, тому, відповідно, наведений позивачем розрахунок суми штрафу та пені на суму зобов`язання в розмірі 512 398,00 грн є невірним.

Підсумовуючи викладене, враховуючи обставини справи, здійснивши власний розрахунок суми пені та штрафу, судом встановлено, що обґрунтованою до стягнення з відповідача на користь позивача є сума штрафу в розмірі 5 182,94 грн та сума пені в розмірі 1,16 грн, оскільки судом встановлено порушення відповідачем строків виконання зобов`язань по поставці товару, а наданий позивачем до позовної заяви розрахунок суми штрафу та пені судом визнано арифметично невірним вірним та таким, що не відповідає умовам Договору.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, оцінивши подані докази, які досліджені судом, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафу в розмірі 5 182,94 грн та суми пені в розмірі 1,16 грн.

Судовий збір, у розмірі 353,75 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УМТК Трейд» (ідентифікаційний код 42657940, адреса місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, буд. 4/39А) на користь Комунального підприємства "Черкасиводоканал" Черкаської міської ради (ідентифікаційний код 03357168, адреса місцезнаходження: 18036, м. Черкаси, вул. Г. Сагайдачного, буд. 12) суму штрафу у розмірі 5 182,94 грн (п`ять тисяч сто вісімдесят дві гривни 94 копійки), суму пені в розмірі 1,16 грн (одна гривня 16 копійок) та суму судового збору в розмірі 353,75 грн (триста п`ятдесят три гривни 75 копійок).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. МОРОЗОВ