ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2024 р. Справа№ 927/672/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Тищенко А.І.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Горда В.В.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 21.03.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Шведа Романа Олександровича

на рішення Господарського суду Чернігівської області

від 28.08.2023 (повний текст складено та підписано 04.09.2023)

у справі №927/672/23 (суддя Романенко А.В.)

за позовом: керівника Козелецької окружної прокуратури Чернігівської області в інтересах держави

в особі позивача:Козелецької селищної ради Чернігівської області,

до фізичної особи підприємця Шведа Романа Олександровича

про зобов`язання повернути земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

08.05.2023, керівник Козелецької окружної прокуратури Чернігівської області в інтересах держави в особі позивача - Козелецької селищної ради Чернігівської області подав позов до фізичної особи підприємця Шведа Романа Олександровича про зобов`язання повернути, в попередньому стані, Козелецькій селищній раді, земельну ділянку площею 0,0037 га, на якій розташована тимчасова споруда, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач після припинення дії договору про встановлення земельного сервітуту № 31 від 05.04.2017, у зв`язку із закінченням строку, на який він був укладений, не повернув позивачу вказану земельну ділянку в стані, в якому вона попередньо надана.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 28.08.2023 позовні вимоги Керівника Козелецької окружної прокуратури Чернігівської області в особі Козелецької селищної ради Чернігівської області до фізичної особи підприємця Шведа Романа Олександровича про зобов`язання повернути земельну ділянку, задоволено в повному обсязі.

Зобов`язано фізичну особу підприємця Шведа Романа Олександровича повернути, в попередньому стані, Козелецькій селищній раді Чернігівської області земельну ділянку площею 0,0037 га, на якій розміщена тимчасова споруда, за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з фізичної особи підприємця Шведа Романа Олександровича на користь Чернігівської обласної прокуратури 2 684,00 грн судового збору.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що відповідач, за відсутності правових підстав, використовує належну позивачу земельну ділянку шляхом розміщення на ній тимчасової споруди (МАФ), тобто протиправно утримує чуже нерухоме майно, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Швед Роман Олександрович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.08.2023 та закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте місцевим судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому скаржник стверджував, що прокурор, при зверненні з позовом до суду, не навів причини, які перешкоджали захисту інтересів держави належним суб`єктом, а посилання на те, що компетентний орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття зяви до розгляду недостатньо. Також апелянт зазначив, що висновок суду щодо несформованості земельної ділянки по АДРЕСА_1 та відсутності кадастрового номеру є помилковим, оскільки вказана земельна ділянка є сформованою та має присвоєний кадастровий номер. Також скаржник стверджував, що даний позов за своєю правовою природою не є негаторним в розумінні ст. 391 ЦК України, а є віндикаційним відповідно до ст. 387 ЦК України, тому застосуванню підлягає загальна позовна давність відповідно до вимог ч. 1 ст. 257 ЦК України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2023 апеляційну скаргу у справі №927/672/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Козир Т.П., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2023 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.

27.10.2023 матеріали справи №927/672/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Шведа Романа Олександровича на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.08.2023 у справі №927/672/23 та призначено судове засідання на 07.12.2023.

На адресу суду 16.11.2023 від позивача надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу відповідача, в яких позивач повідомив, що земельна ділянка, на якій розміщена тимчасова споруда, яка належить ФОП Шведу Р.О., знаходиться біля земельної ділянки, по АДРЕСА_1 , яка є сформованною та якій присвоєно кадастровий номер: :01:003:0177.

На адресу суду 17.11.2023 від прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання заперечила доводи викладені в ній, просила апеляційну скаргу Шведа Романа Олександровича залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2023, у зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А. у відпустці, розгляд апеляційної скарги Шведа Романа Олександровича на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.08.2023 у справі №927/672/23, призначено на 09.01.2024.

Розгляд справи відкладався.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2024, у зв`язку з перебуванням судді Козир Т.П. у відпустці та перебування судді Кравчука Г.А. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи №927/672/23.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2024, справу №927/672/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Тарасенко К.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2024 постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги Шведа Романа Олександровича на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.08.2023 у справі №927/672/23 спочатку колегією суддів у складі: Коробенка Г.П., Тищенко А.І., Тарасенко К.В., яка визначена протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2024 та призначено розгляд апеляційної скарги на 21.03.2024.

У судове засідання 21.03.2024 з`явився прокурор та надав пояснення по справі. Представники позивача та відповідача (скаржника) у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та довідкою від 19.03.2024.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення позивача та відповідача про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників позивача та відповідача.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані прокурором пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно з п.3 ч.1 ст.1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 4, 7 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Відповідно до частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

У постанові від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями в спірних правовідносинах.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

В обґрунтування необхідності здійснення представництва інтересів держави у суді, прокурор у позовній заяві зазначив про порушення інтересів Держави, яке полягає в тому, що безпідставне використання земельної ділянки, порушує встановлений законодавством порядок набуття та реалізації прав на землю, неможливості вільно розпоряджатися земельною ділянкою комунальної власності для задоволення суспільних потреб, порушує інтереси держави у сфері використання та охорони земель, зокрема земель, які належать до охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів, ефективного і раціонального використання земельних ресурсів.

Також прокурор зазначив, що спірна земельна ділянка належить до комунальної власності територіальної громади в особі Козелецької селищної ради. За таких обставин, враховуючи, що після 05.04.2018, тобто після припинення дії договору, відповідач не виконав свого обов?язку щодо повернення земельної ділянки у стані не гіршому порівняно з тим, у якому одержав її в користування, унаслідок чого подальше її використання для потреб суспільства та держави є неможливим, тому вбачаються правові підстави для повернення земельної ділянки у судовому порядку.

Зазначені прокурором у позові порушення умов використання земельної ділянки, що знаходиться в комунальній власності та на якій в межах охоронної зони підземного газопроводу низького тиску, за відсутності достатніх правових підстав, розміщена тимчасова споруда (МАФ), що створює загрозу негативних техногенних наслідків, особливо в умовах воєнного стану, порушує право Козелецької селищної ради щодо користування та розпорядження цією ділянкою в інтересах громади.

Прокурор неодноразово впродовж двох років, що передували зверненню до суду з відповідним позовом, звертався до Козелецької селищної ради листами від 25.02.2021 № 71-1234вих-21, від 06.09.2021 № 1854вих-21, від 04.10.2022 № 2359вих-22, від 05.01.2023 № 50-75-67вих-23, від 07.04.2023 № 50-75-1285вих-23 з вимогами вжити заходів до усунення виявлених порушень. Натомість Рада достовірно знаючи про виявлені факти порушення земельного законодавства, не реагуючи на порушення та потенційну загрозу настання негативних техногенних наслідків для населення, не вжила належних заходів для їх усунення. Заходи позовного характеру щодо зобов`язання ФОП Швед Р.О. повернути спірну земельну ділянку Козелецькою селищною радою не вживались.

Враховуючи, що інтереси держави до цього часу залишаються не захищеними, а Козелецькою селищною радою допущено бездіяльність, апеляційний суд приходить до висновку, що вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах.

За наведених обставин, доводи апелянта про те, що прокурор не навів причини, які перешкоджали захисту інтересів держави належним суб`єктом, є безпідставними, оскільки спростовуються наведеними в позові обгрунтуваннями прокурора про наявність підстав для представництва інтересів держави в суді в особі Козелецької селищної ради, що відповідають вимогам ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» та положенням ст. 53 ГПК України.

Підстави для представництва прокурором інтересів держави повинні існувати на час звернення до суду та повинні бути доведені відповідними доказами. Прокурор повинен надати суду докази, які свідчать про те, що відповідний орган державної влади (інший суб?єкт владних повноважень) не здійснює захисту інтересів держави або здійснює його неналежним чином. Такими доказами, зокрема, можуть бути звернення прокурора до відповідного органу щодо захисту інтересів держави, відповіді на них та інші письмові докази, що стосуються справи (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 263/2038/16-а).

До того ж колегією суддів враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в п. 5.6 постанови від 16.04.2019 у справі №910/3486/18, в якій вказано, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов?язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

З матеріалів справи слідує та встановлено судом, що 05.04.2017, Козелецька селищна рада (позивач), та фізична особа підприємець Швед Роман Олександрович (відповідач, далі ФОП Швед Р.О.), уклали договір про встановлення земельного сервітуту № 31, за умовами якого (п. п. 1.1., 1.4.) земельний сервітут установлюється відносно земельної ділянки, розташованої за адресою: смт. Козелець, вул. Соборності, 40, в інтересах сервітуарія (відповідача) на право встановлення тимчасової споруди для здійснення торгівельної діяльності зблокованої з майданчиком площею 37 м2 згідно з планом меж земельного сервітуту (додаток до цього Договору, що є його невід`ємною частиною); за сервітуарієм закріплюється прилегла територія.

Право земельного сервітуту виникає після підписання цього Договору сторонами з дати його державної реєстрації в порядку, встановлено для державної реєстрації прав на земельну ділянку (п. 8.1. Договору). Договір про встановлення земельного сервітуту від 05.04.2017 № 31 зареєстрований 05.04.2017 в книзі "Договір про встановлення земельного сервітут" за порядковим номером 31.

Позов обґрунтований тим, що спірна земельна ділянка отримана відповідачем у строкове користування за договором про встановлення земельного сервітуту № 31, що припинив свою дію з 05.04.2018, у зв`язку із закінченням строку на який земельний сервітут був установлений та недосягнення сторонами, в установленому порядку, згоди щодо продовження дії цього правочину.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив, що колегія суддів вважає вірним з огляду на наступне.

Згідно з п.1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За частинами 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною 1 статті 123 ЗК України надання в користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання в користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

За статтею 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до частин 1, 2 статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

За статтею 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельного сервітуту на право розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм).

Згідно зі статтею 100 ЗК України (в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Статтею 101 ЗК України унормований порядок дії земельного сервітуту.

Дія земельного сервітуту підлягає припиненню, зокрема в разі закінчення терміну, на який був установлений земельний сервітут (підпункт "г" частини 1 статті 102 ЗК України).

За п. 2.1. Договору встановлюється строковий сервітут терміном на один рік. По закінченню терміну даного Договору, його дія може бути продовжена за домовленістю сторін, про що сторони не пізніше ніж за один місяць до закінчення його терміну повідомляють одна одну в письмовій формі; продовження терміну договору оформлюється додатковою угодою (п. 2.2. Договору).

Згідно з п. 4.2. Договору сервітуарій, після закінчення терміну договору, зобов`язаний припинити використання та повернути земельну ділянку в попередньому стані.

Договір підлягає припиненню за умови і в порядку, передбачених статтею 102 Земельного кодексу України (далі ЗК України), зокрема в разі закінчення терміну, на який встановлений земельний сервітут.

Таким чином, як вбачається зі змісту договору про встановлення земельного сервітут від 05.04.2017, сторони узгодили усі істотні умови, в тому числі строк його дії, порядок продовження строку його дії, умови повернення земельної ділянки в разі припинення договору про встановлення земельного сервітуту.

Колегія суддів зазначає, що доказів укладення сторонами додаткової угоди до договору про встановлення земельного сервітут від 05.04.2017 №31, яка в розумінні п. 2.1 договору, засвідчує його пролонгацію, матеріали справи не містять, отже договір про встановлення земельного сервітут від 05.04.2017 №31, з підстав положень ст. 102 ЗК України, є припиненим у зв`язку із закінченням строку його дії.

Таким чином, враховуючи, що договір встановлення земельного сервітут від 05.04.2017 є припиненим, відповідач, на підставі пункту 4.2 договору, зобов`язаний повернути позивачу спірну земельну ділянку.

До того ж, колегією суддів враховано, що згідно з актом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 25.03.2021 № 144-ДК/145/АП/09/01/-21 щодо перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельними ділянками, розташованими вздовж АДРЕСА_2 , встановлено, що за указаною адресою встановлені тимчасові споруди (магазини, кіоски), розташовані в межах охоронної зони підземного газопроводу низького тиску (в тому числі тимчасова споруда "Брусилівські ковбаси" Швед Р.О.), що є порушенням вимог законодавства про трубопровідний транспорт та створює підвищену небезпеку в місцях великої концентрації людей за місцем знаходження об`єктів торгівлі, особливо, в умовах воєнного стану.

Окрім того, апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що земельна ділянка по вул. Соборності, 40, в смт. Козелець Чернігівської області, є сформованою (кадастровий номер не присвоєний), як і відсутні відомості з Державного земельного кадастру та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з яких би вбачалося, що за правонабувачем (відповідачем) зареєстроване право земельного сервітуту на розміщення тимчасової споруди (МАФ) на спірній земельній ділянці, у відповідності до вимог ЗК України.

Щодо тверджень скаржника викладених в апеляційній скарзі про те, що спірна земельна ділянка є сформованою та має присвоєний кадастровий номер :01:003:0177), то вони є безпідставними, оскільки з матеріалів справи слідує, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0177 площею 0,1657 га перебуває в оренді ТОВ "М.Б.К.", та знаходиться біля земельної ділянки, на якій розміщена тимчасова споруда, яка належить ФОП Шведу Р.О. Доказів протилежного суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, оскільки договір від 05.04.2017 № 31 є нечинним, у зв`язку із закінченням терміну його дії, враховуючи, що земельна ділянка площею 0,0037 га, на якій розміщена тимчасова споруда (МАФ), за адресою: по АДРЕСА_1 , знаходиться в користуванні відповідача за відсутності в нього будь-яких правових підстав для використання цієї ділянки (право земельного сервітуту не зареєстроване в установленому законом порядку), місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що вимоги прокурора про зобов`язання ФОП Шведа Р.О. повернути в попередньому стані Козелецькій селищній раді земельну ділянку площею 0,0037 га, на якій розташована тимчасова споруда, та яка знаходиться за адресою: вул. Соборності, 40, сел. Козелець, Чернігівський район, Чернігівська обл. підлягають задоволенню.

З огляду на те, що даний позов за правовим змістом є негаторним, оскільки поданий з метою усунення перешкод власника в реалізації права користування та розпорядження належним майном, що не пов`язаний з позбавленням його права володіння цим майном, а отже на нього не поширюється позовна давність, оскільки таке правопорушення є триваючим, колегія суддів апеляційного суду відхиляє, як нерелевантні, твердження апелянта про необхідність застосування до спірних правовідносин правових наслідків спливу позовної давності.

Інші доводи, на які посилався відповідач під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду викладених вище. При цьому судом апеляційної інстанції враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення суду відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шведа Романа Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.08.2023 у справі №927/672/23 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Шведа Романа Олександровича .

Матеріали справи №927/672/23 повернути Господарському суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 18.04.2024 після виходу з відпустки судді Тарасенко К.В.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді А.І. Тищенко

К.В. Тарасенко