ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2024 р. Справа№ 914/811/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Пантелієнка В.О.

Полякова Б.М.

за участю секретаря судового засідання Сороки П.М.

та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засідання від 17.04.2024,

розглянувши матеріали апеляційної скарги арбітражного керуючого Прийми Надії Андріївни

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2023

у справі №914/811/23 (суддя Івченко А.М.)

за заявою ОСОБА_1

про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №910/20835/20 затверджено звіт арбітражного керуючого Прийми Н.А. про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат у справі № 914/811/23 в період з 10.05.2023 по 31.10.2023 в наступних розмірах: основна винагорода - 36 506,74 грн, витрати - 3753,24 грн; в іншій частині відмовлено; у задоволенні клопотання про визнання боржника банкрутом відмовлено; клопотання про закриття провадження у справі задоволено; закрито провадження у справі № 914/811/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 ; припинено дію мораторію; припинено повноваження керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Прийми Н.А.

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою суду, арбітражний керуючий Прийма Надія Андріївна звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить апеляційну скаргу арбітражного керуючого Прийми Надії Андріївни на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №914/811/23 прийняти до розгляду; скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №914/811/23 та прийняти нове рішення, яким: у задоволенні клопотання Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" б/н від 30.10.2023 про закриття провадження у справі №914/811/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 відмовити. Клопотання керуючого реструктуризації від 23.10.2023 за №02-01/103 задовольнити; визнати банкрутом ОСОБА_1 і ввести процедуру погашення боргів боржника; керуючим реалізацією майна у справі №914/811/23 призначити арбітражного керуючого Прийму Надію Андріївну; затвердити звіт арбітражного керуючого про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат у справі №914/811/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 в період з 10.05.2023 по 31.10.2023 в наступних розмірах: основна винагорода - 76 435,65 грн, витрати - 3 753,24 грн.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2024 апеляційну скаргу арбітражного керуючого Прийма Надії Андріївни передано колегії суддів у складі: головуючий суддя: Доманська М.Л.; судді: Отрюх Б.В. та Поляков Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №914/811/23 за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність; відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги арбітражного керуючого Прийми Надії Андріївни на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №914/811/23 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №914/811/23.

15.02.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №918/811/23 у 5 томах.

У зв`язку з перебуванням судді Отрюха Б.В. 19.02.2024 у відпустці, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2024, сформовано новий склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційних скарг у справі №914/811/23 у наступному складі: головуючий суддя - Доманська М.Л., судді: Пантелієнко В.О., Поляков Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2024 апеляційну скаргу арбітражного керуючого Прийми Надія Андріївна на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №914/811/23 залишено без руху; роз`яснено скаржнику, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали скаржник має право усунути недоліки апеляційної скарги шляхом подання доказів направлення копій цієї апеляційної скарги і доданих до неї документів усім учасникам справи листом з описом вкладення; роз`яснено скаржнику, що в разі невиконання зазначеної ухвали суду в строк, визначений п.2 її резолютивної частини, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається скаржнику.

27.02.2024 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Прийми Надії Андріївни надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено докази направлення копій цієї апеляційної скарги і доданих до неї документів усім учасникам справи листом з описом вкладення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.02.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Прийми Надія Андріївна на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №914/811/23; розгляд апеляційної скарги призначено на 17.04.2024 о 12 год. 45 хв.; запропоновано учасникам справи у відповідності до статті 263 Господарського процесуального кодексу України надати відзиви на апеляційну скаргу із доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи протягом десяти днів, з дня отримання даної ухвали, але не пізніше 15.03.2024; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень в письмовій формі із доказами надсилання (надання) копій цих документів іншим учасникам справи протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 22.03.2024.

11.03.2024 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від представника ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу, відповідно до яких представник боржника просить суд апеляційної інстанції задовольнити апеляційну скаргу, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу №914/811/23 передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

02.04.2024 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Прийми Надії Андріївни надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій остання просить надати їй (адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 ), - можливість взяти участь у судовому засіданні у справі №914/811/23, призначеному на 17.04.2024 o 12 год. 45 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

11.04.2024 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від АТ «Приватбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник АТ «Приватбанк» просить суд апеляційної інстанції залишити без задоволення апеляційну скаргу, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

11.04.2024 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Прийми Надії Андріївни надійшла заява про повернення відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2024 заяву представника ОСОБА_1 та клопотання арбітражного керуючого Прийми Надії Андріївни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Зазначено, що розгляд апеляційної скарги арбітражного керуючого Прийми Надії Андріївни на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №914/811/23, призначений на 17.04.2024 о 12 год. 45 хв., буде проводитись в режимі відеоконференції в приміщенні Північного апеляційного господарського суду (зал судового засідання №13).

У судове засідання 17.04.2024 з`явились представники скаржника, АТ «Приватбанк» та арбітражний керуючий Прийма Надія Андріївна, представники інших учасників справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів вирішила за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників учасників справи, які не з`явились у судове засідання, з огляду на наступне.

За положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Наведена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №924/369/19.

Судовою колегією ставилось на обговорення питання щодо прийняття відзиву АТ «Приватбанк» на апеляційну скаргу.

Колегія суддів зауважує, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.02.2024, крім іншого, запропоновано учасникам справи у відповідності до статті 263 Господарського процесуального кодексу України надати відзиви на апеляційну скаргу із доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи протягом десяти днів, з дня отримання даної ухвали, але не пізніше 15.03.2024; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень в письмовій формі із доказами надсилання (надання) копій цих документів іншим учасникам справи протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 22.03.2024.

Пунктом 5 резолютивної частини вказаної ухвали попереджено учасників справи, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, встановлених нормами ГПК України та судом, залишаються без розгляду у відповідності до ч. 2 ст. 207 ГПК України.

Відзив на апеляційну скаргу надіслано АТ «Приватбанк» на електронну адресу суду - 11.04.2024, тобто, з пропуском встановленого судом строку. Клопотання про поновлення процесуального строку на подання вказаного відзиву відповідно до ст.ст. 118, 119 ГПК України не заявлено. У судовому засіданні представник АТ «Приватбанк» підтвердив, що у відзиві відсутнє клопотання про поновлення строку на його подання.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 118 ГПК України).

Строк, встановлений судом сплинув, клопотання про поновлення процесуального строку на подання вказаного відзиву відповідно до ст.ст. 118, 119 ГПК України не заявлено, у зв`язку з чим судовою колегією залишено без розгляду відзив АТ «Приватбанк» на апеляційну скаргу.

Скаржник та представник боржника просили суд апеляційної інстанції задовольнити апеляційну скаргу, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу №914/811/23 передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник АТ «Приватбанк» заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції залишити без змін оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала прийнята через недобросовісну поведінку боржника ОСОБА_1 , який перебуваючи за кордоном, переслідує нелегітимну мету списання боргів перед кредиторами та не виконує завдання процедури реструктуризації (боржником не було розроблено та не було надано кредиторам план реструктуризації, який відповідав би вимогами статті 124 КУзПБ та мав би ознаки виконуваності та реальності). В свою чергу, роль арбітражного керуючого у цій справі не була спрямована на належне виконання покладених повноважень і завдань, натомість, проявлялась виключно у намірі надати боржнику статусу банкрута з подальшою можливістю повного списання боргів. Арбітражний керуючий мала забезпечити розроблення плану реструктуризації відповідно до вимог статті 124 Кодексу України з процедур банкрутства, однак цього не зробила та обґрунтованих пояснень цьому не надала.

Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що План реструктуризації боргів боржника розроблено з урахуванням майнового стану та об`єктивних можливостей боржника. Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що жодних скарг, зауважень, претензій щодо виконання арбітражним керуючим Прийма Н.А. повноважень керуючого реструктуризацією боргів у даній справі від кредиторів на адресу суду не надходило. Апелянт вказує, що ухилення кредиторів від розгляду та схвалення звіту керуючого реструктуризації боргів свідчить про неналежну реалізацію ними власних правомочностей і не є підставою для відмови в його затвердженні. Крім того, скаржник вказує, що судом першої інстанції не було зобов`язано боржника з`явитись у судове засідання особисто.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази у справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення; оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність в порядку Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ); введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; оприлюднено повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 у визначений законом спосіб; призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Прийму Надію Андріївну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого від 02.02.2023 № 2084); заборонено фізичній особі ОСОБА_1 відчужувати майно; встановлено керуючому реструктуризацією боржника строк до 15.06.2023 для подачі до Господарського суду міста Києва відомостей про результати розгляду вимог кредиторів (письмові нормативно-обґрунтовані пояснення по кожному з кредиторів, витяги з державних реєстрів заборон щодо майна боржника, а також, при наявності, письмові заперечення боржника щодо вимог кредиторів), а також доказів повідомлення кредиторів про дату проведення попереднього засідання суду; встановлено керуючому реструктуризацією боржника строк до 10.07.2023 для підготовки та подання до Господарського суду м. Києва плану реструктуризації боргів боржника; визначено дату проведення попереднього судового засідання на 19.07.23; зобов`язано керуючого реструктуризацією у строк до 10.07.2023 провести інвентаризацію майна боржника та визначити його вартість; зобов`язано Головне управління ДПС у м. Києві надати керуючому реструктуризацією боргів боржника та суду інформацію про доходи боржника та членів його сім`ї і про майно, задеклароване такими особами при перетині кордону; зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601) надати керуючому реструктуризацією боргів боржника та суду інформацію про перетинання боржником та членами його сім`ї державного кордону за останні три роки; зобов`язано банківські установи, в яких відкрито рахунки боржника надати керуючому реструктуризацією та суду інформацію про залишок коштів на рахунках боржника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 визнано кредитором у справі № 914/811/23: - Акціонерне товариство "Акцент-Банк" на суму 143 500,15 грн, з яких: 5 368,00 грн -витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів; 138 132,15 грн. - вимоги другої черги; зобов`язано керуючого реструктуризацією сформувати реєстр вимог кредиторів, оформлений відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства; зобов`язано керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів, які мають відбутись не пізніше 14 днів, з дня постановлення цієї ухвали; керуючому реструктуризацією боржника строк до 23.09.2023 подати до Господарського суду м. Києва рішення кредиторів щодо погодженого плану реструктуризації боргів боржника або рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі; визначено дату проведення судового засідання, на якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі на 01.11.23.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 визнано кредитором у справі № 914/811/23: - АТ КБ "ПриватБанк" на суму 509 993,91 грн, з яких: 5 368,00 грн - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів; 504 625,91 грн - вимоги другої черги; зобов`язано керуючого реструктуризацією сформувати реєстр вимог кредиторів, оформлений відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства.

28.08.2023 від АТ "Сенс Банк" надійшла заява з грошовими вимогами до боржника.

30.10.2023 від АТ КБ "ПриватБанк" надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

30.10.2023 від боржника надійшло клопотання про визнання боржника банкрутом, заперечення на клопотання про закриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2023 визнано кредитором у справі № 914/811/23: - АТ "Сенс Банк" на суму 283 703,66 грн, з яких: 5 368,00 грн - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів; 278 335,66 грн. - вимоги другої черги; зобов`язано керуючого реструктуризацією сформувати реєстр вимог кредиторів, оформлений відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №910/20835/20 затверджено звіт арбітражного керуючого Прийми Н.А. про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат у справі № 914/811/23 в період з 10.05.2023 по 31.10.2023 в наступних розмірах: основна винагорода - 36 506,74 грн, витрати - 3753,24 грн; в іншій частині відмовлено; у задоволенні клопотання про визнання боржника банкрутом відмовлено; клопотання про закриття провадження у справі задоволено; закрито провадження у справі № 914/811/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 ; припинено дію мораторію; припинено повноваження керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Прийми Н.А.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про затвердження звіту арбітражного керуючого Прийми Н.А. про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат у справі № 914/811/23 в період з 10.05.2023 по 31.10.2023 в наступних розмірах: основна винагорода - 36 506,74 грн, витрати - 3753,24 грн, з огляду на таке.

Як вбачається з поданого арбітражним керуючим Приймою Н.А. звіту про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат арбітражного керуючого вбачається, нею розраховано основну грошову винагороду арбітражного керуючого Прийми Н.А. за період виконання повноважень керуючого реструктуризацією боржника ОСОБА_1 з 10.05.2023 по 31.10.2023, яка становить 76 435,65 грн, а розмір витрат арбітражного керуючого, пов`язаних із виконанням повноважень у даній справі становить 3753,24грн.

У звіті арбітражним керуючим Приймою Н.А. нараховано грошову винагороду за виконання повноважень керуючого реструктуризацією боргів боржника з розрахунку п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання своїх повноважень.

Відповідно до поданих протоколів зборів кредиторів: кредитор АТ "Сенс Банк" не заперечував щодо компенсації витрат, понесених арбітражним керуючим, щодо оплати винагороди, та вважає, що така оплата має здійснюватися в межах авансованого платежу та виключно за фактично здійснену роботу, а не за період часу, протягом якого тривала процедура, кредитор АТ "Актент-Банк" заперечив щодо звіту.

Згідно з частинами 1, 4, 7 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Європейський Суд з прав людини (рішення від 28.03.2006 за заявою №31443/96 у справі "Броньовський проти Польщі") зазначив, що принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.

Чинним законодавством про банкрутство передбачено декілька джерел для здійснення оплати послуг арбітражного керуючого/розпорядника майна, керуючого санацією ліквідатора/керуючого реалізацією.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Кодексом.

Порядок сплати грошової винагороди арбітражного керуючого та відшкодування його витрат, понесених під час виконання повноважень у справі про неплатоспроможність, визначено положеннями статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 КУзПБ арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. Грошова винагорода арбітражного керуючого складається з основної та додаткової грошових винагород. Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна або ліквідатора визначається в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останніх 12 місяців його роботи до відкриття провадження у справі, але не менше трьох розмірів мінімальної заробітної плати за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень.

Згідно з ч. 6 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий не менше одного разу на два місяці звітує про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого, здійснення та відшкодування його витрат на засіданнях зборів кредиторів (у процедурі банкрутства фізичної особи) чи комітету кредиторів (у процедурі банкрутства юридичної особи), а в частині витрат, що стосуються заставного майна, - перед забезпеченим кредитором.

Звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат має бути схвалений зборами кредиторів (у процедурі банкрутства фізичної особи) чи комітетом кредиторів (у процедурі банкрутства юридичної особи), а в частині витрат, що стосуються заставного майна, - забезпеченим кредитором.

Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації, реструктуризації заборгованості, погашення боргів подається арбітражним керуючим до господарського суду за п`ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.

Колегія суддів зауважує, що відмінність боржників, яка виражається у різному статусі юридичних та фізичних осіб і застосування до них різних процедур, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства, жодним чином не може нівелювати право арбітражного керуючого на отримання передбаченої законом винагороди та на відшкодування його витрат, що й підкреслено у правових висновках Верховного Суду викладених в постановах від 01.08.2018 у справі №912/1783/16, від 16.04.2019 у справі №914/2458/16, від 30.01.2019 у справі №910/32824/15.

З огляду на правову позицію Верховного Суду викладену в постановах від 24.07.2018 у справі № 5019/2862/11, від 04.06.2019 у справі № Б-24/172-09 неприйняття зборами кредиторів (комітетом кредиторів) рішення щодо схвалення або погодження звітів арбітражного керуючого не позбавляє господарський суд права розглянути їх самостійно.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства, яка кореспондується з ст. 13 Цивільного кодексу України, під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо та з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено).

При цьому "добросовісність" має трактуватися як категорія моральна, що відображає врахування особою інтересів інших учасників господарських правовідносин, публічного інтересу тощо, а "розсудливість" - як категорія інтелектуальна, що припускає адекватність оцінки особою цінності певного цивільного права, доцільності своїх дій, наслідки здійснення або нездійснення цивільного права. Тобто, під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий (ліквідатор) зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.

Окрім того, необхідно зазначити, що при визначенні розміру оплати послуг арбітражного керуючого під час здійснення ним процедури реструктуризації боргів у справі про неплатоспроможність, господарський суд, через призму зазначених статей та процесуального законодавства, має досліджувати якість виконаних робіт; час за який вони виконані; які фактичні дії вчинялись керуючим реструктуризацією за заявлений ним період та чи дійсно такі дії потребують на їх вчинення саме стільки часу, оскільки оплаті підлягає виключно належно виконана робота (її обсяг), а не період часу, протягом якого тривала зазначена процедура, враховуючи те, що арбітражний керуючий є суб`єктом незалежної професійної діяльності (ст. 10 Кодексу України з процедур банкрутства).

Дослідивши обсяг роботи, здійсненої керуючим реструктуризацією у цій справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку затвердити звіт арбітражного керуючого Прийми Н.А. про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат у справі № 914/811/23 в період з 10.05.2023 по 31.10.2023 в наступних розмірах: основна винагорода - 36 506,74 грн, витрати - 3753,24 грн. Так, матеріалами справи підтверджено відповідний обсяг роботи, виконаний арбітражною керуючою Приймою Н.А. у процедурі реструктуризації боргів у даній справі, якість наданого на затвердження суду Плану реструктуризації боргів та строк його підготовки, судом враховано час, необхідний на вчинення відповідних дій, витрати на суму 3753,24 грн підтвердженні матеріалами справи. Судом враховано заперечення, висловлені представником боржника щодо затвердження вказаного звіту та доводи арбітражної керуючої Прийми Н.А., наведені суду, у тому числі в суді апеляційної інстанції.

Щодо закриття провадження у справі.

АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду першої інстанції із клопотанням про закриття провадження у справі про неплатоспроможність, в обгрунтування якого вказано про винесення на розгляд зборів кредиторів формальний, невиконуваний, необґрунтований, нереальний план реструктуризації боргів, який не відповідає вимогам статті 124 КУзПБ та не передбачає будь-яку реструктуризацію боргу (відсутні умови погашення вимог); переслідування боржником наміру спонукати кредиторів відхилити запропонований план реструктуризації та створити формальні підстави для переходу в процедуру погашення боргів, де отримати можливість повного списання своєї заборгованості; намагання боржника імітувати виконання ним завдань і цілей процедури реструктуризації боргів, при цьому маючи єдину ціль - списати борги "руками Суду".

Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства боржником є юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав.

Відповідно до частини 2 статті 6 Кодексу України з процедур банкрутства до боржника - фізичної особи застосовуються такі судові процедури: реструктуризація боргів боржника; погашення боргів боржника. Процедура погашення боргів боржника вводиться у справі про неплатоспроможність разом з визнанням боржника банкрутом.

Відповідно до частини одинадцятої статті 126 Кодексу України з процедур банкрутства, якщо протягом трьох місяців з дня постановлення ухвали про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність і введення процедури реструктуризації боргів до господарського суду не поданий погоджений боржником і схвалений кредиторами план реструктуризації боргів боржника, господарський суд має право прийняти рішення про визнання боржника банкрутом і відкриття процедури погашення боргів боржника відповідно до цього Кодексу або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність.

За змістом цієї норми:

- чітко визначений строк, з якого вона може бути застосована судом - після спливу трьох місяців у процедурі реструктуризації боргів боржника;

- обов`язковою умовою її реалізації є неподання до господарського суду протягом визначеного строку погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника;

- коло ініціаторів її застосування не конкретизовано;

- господарський суд набуває право на альтернативне вирішення подальшого руху справи: ухвалити рішення про перехід до наступної судової процедури чи про закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичних осіб.

Порівняльний аналіз положень частини одинадцятої статті 126 Кодексу України з процедур банкрутства з частиною сьомою статті 123 Кодексу України з процедур банкрутства свідчить, що хоча ці норми частково кореспондуються між собою, проте не є тотожними за ступенем імперативності, колом ініціаторів та передумовами їх застосування.

Такі відмінності дають підстави для висновку, що неподання погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника протягом трьох місяців з дня введення процедури реструктуризації боргів може бути самостійною підставою для закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи відповідно до частини одинадцятої статті 126 Кодексу України з процедур банкрутства.

Водночас, слід враховувати, що сам по собі факт недосягнення мети судової процедури реструктуризації боргів не є обов`язковою підставою для припинення реабілітації боржника у справі про відновлення платоспроможності фізичної особи, адже за змістом частини одинадцятої статті 126 Кодексу України з процедур банкрутства у такому випадку закриття провадження у справі про неплатоспроможність є лише одним з варіантів вирішення господарським судом питання щодо подальшого руху такої справи, поряд з визнанням боржника банкрутом та переходом до процедури погашення його боргів.

За загальним правилом закриття провадження у справі є формою завершення судового розгляду без прийняття рішення по суті справи через виявлення після відкриття провадження таких обставин, з якими закон пов`язує неможливість її судового розгляду.

Водночас, очевидним є те, що неподання до господарського суду протягом трьох місяців з введення процедури реструктуризації боргів погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника може бути зумовлене як недобросовісною поведінкою боржника, так і неналежною реалізацією кредиторами власних правомочностей.

За таких обставин, однією з процесуальних гарантій захисту інтересів сторін та ухвалення справедливого рішення за частиною одинадцятою статті 126 Кодексу України з процедур банкрутства є закріплена у цій нормі дискреція господарського суду - можливість обрати з двох варіантів рішення (про визнання боржника банкрутом і відкриття процедури погашення боргів боржника або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність) такий, що є найбільш оптимальним у правових і фактичних умовах вирішення конкретної справи, з урахуванням принципів добросовісної поведінки боржника, неналежної реалізації кредиторами власних правомочностей та судового контролю у відносинах неплатоспроможності, а також відповідно до основної мети провадження у справі про неплатоспроможність фізичних осіб.

Щодо застосування частини одинадцятої статті 126 Кодексу України з процедур банкрутства Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі № 910/6639/20 сформував висновок, за яким у випадку неподання до господарського суду протягом трьох місяців погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника, суд, через призму судового контролю, повинен за своїм внутрішнім переконанням оцінити за наявними у матеріалах справи доказами причини неподання погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів, які можуть полягати за одних обставин у діях/бездіяльності кредиторів, за інших обставин - у діях/бездіяльності боржника, при цьому, враховуючи добросовісність поведінки учасників провадження у справі про неплатоспроможність.

У розвиток цієї правової позиції Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 26.05.2022 у справі № 903/806/20 наголосив, що добросовісність боржника - фізичної особи є визначальним критерієм для оцінки обставин і підстав, якими Кодекс України з процедур банкрутства зумовлює вирішення судом питання щодо подальшого руху справи, зокрема, закриття провадження про неплатоспроможність фізичної особи у випадках, передбачених статтями 123, 126, 128 Кодексу України з процедур банкрутства. Тому, обставини, що свідчать про недобросовісну поведінку боржника у сукупності з іншими обставинами справи підлягають врахуванню господарським судом як підстави для ухвалення рішення про закриття провадження у справі, замість переходу до процедури погашення боргів боржника.

Такими обставинами можуть бути, серед іншого, ненадання боржником обґрунтованих пояснень стосовно обставин неплатоспроможності (руху активів, витрачання отриманих від кредиторів коштів тощо); зазначення у декларації працездатного боржника відомостей про доходи, що значно менші за відповідний середній показник у регіоні та за відповідною спеціальністю; посилання у декларації про майновий стан на ненадання інформації членом сім`ї боржника за умови, що така інформація є необхідною для з`ясування суттєвих для справи обставин, або у інший спосіб ухилення боржника від конструктивної співпраці з кредиторами, керуючим реструктуризацією чи від відкритої взаємодії з судом, економічна необґрунтованість та/або очевидна невиконуваність плану реструктуризації, яка може призвести до явного порушення прав кредиторів щодо отримання боргу в розумні строки.

Колегія суддів акцентує, що за приписами Кодексу України з процедур банкрутства судова процедура реструктуризації боргів боржника має строковий характер та вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Реструктуризація боргів боржника є першим, обов`язковим та пріоритетним етапом справи про неплатоспроможність фізичної особи, у якій боржник згідно з планом реструктуризації боргів може реалізувати право на зміну способу та порядку сплати заборгованості з урахуванням його об`єктивних можливостей і прагнення до розрахунку з кредиторами, маючи гарантії залишення частини доходу на задоволення побутових потреб та може отримати прощення (списання) кредиторських вимог чи їх частини.

В ухвалі про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника господарський суд зазначає, зокрема, строк підготовки та подання до господарського суду плану реструктуризації боргів боржника, який не може перевищувати трьох місяців з дня проведення підготовчого засідання суду (пункт 8 частини п`ятої статті 119 КУзПБ).

Попереднє засідання суду проводиться не пізніше 60 днів з дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність (частина друга статті 122 КУзПБ).

Згідно з частиною четвертою статті 122 Кодексу України з процедур банкрутства в ухвалі за результатами попереднього засідання суду, зокрема, зазначаються: 1) обов`язок керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів, які мають відбутися не пізніше 14 днів з дня постановлення такої ухвали; 2) дата засідання господарського суду, яке має відбутися не пізніше 60 днів з дня постановлення такої ухвали, на якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі.

Відповідно до частини одинадцятої статті 126 Кодексу України з процедур банкрутства якщо протягом трьох місяців з дня постановлення ухвали про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність і введення процедури реструктуризації боргів боржника до господарського суду не поданий погоджений боржником і схвалений кредиторами план реструктуризації боргів боржника, господарський суд має право прийняти рішення про визнання боржника банкрутом і відкриття процедури погашення боргів боржника відповідно до цього Кодексу або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Тлумачення цієї норми у взаємозв`язку з пунктом 2 частини четвертої статті 122 Кодексу України з процедур банкрутства призводить до висновку, що за їх приписами на господарський суд покладено обов`язок розглянути та вирішити питання щодо подальшого руху справи після спливу тримісячного строку з дня введення процедури реструктуризації боргів боржника, зокрема, у разі неподання на затвердження плану реструктуризації боргів боржника, а словосполучення "має право прийняти рішення" вказує на дискрецію господарського суду при вирішенні цього питання в межах диспозиції частини одинадцятої статті 126 Кодексу України з процедур банкрутства.

Отже, до встановленого строку визнання боржника банкрутом за частиною першою статті 130 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд у судовому засіданні, призначеному згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 122 Кодексу України з процедур банкрутства, зобов`язаний з`ясувати причини неподання на затвердження плану реструктуризації боргів і позиції сторін, за результатами чого ухвалити рішення про визнання боржника банкрутом і введення процедури погашення боргів боржника або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність в порядку частини одинадцятої статті 126 Кодексу України з процедур банкрутства.

Хоча Кодекс України з процедур банкрутства докладно не регламентує закінчення процедури реструктуризації боргів боржника, проте, за приписами пункту 8 частини п`ятої статті 119, частини одинадцятої статті 126 цього Кодексу визначено строк, три місяці з дня введення процедури реструктуризації боргів, протягом якого, але не пізніше строків, установлених законом і судом, сторони мають здійснити свої права та обов`язки задля узгодження плану реструктуризації боргів боржника, у разі якщо господарський суд раніше не дійде висновку про наявність підстав для переходу до наступної судової процедури або закриття провадження у справі, зокрема, відповідно до частини сьомої, пункту 2 частини восьмої статті 123 Кодексу України з процедур банкрутства.

До спливу цього строку керуючий реструктуризацією зобов`язаний виконати в повному обсязі покладені на нього завдання, зокрема, щодо перевірки майнового стану боржника та забезпечення розгляду зборами кредиторів плану реструктуризації боргів, а господарський суд повинен забезпечити дотримання процесуальних строків та гарантій реалізації прав і захисту інтересів сторін у судовій процедурі реструктуризації боргів боржника.

Колегія суддів наголошує на такому визначенні спеціальним законом строків у судовій процедурі реструктуризації боргів, адже, презюмується, що добросовісний боржник, ініціюючи стосовно себе справу про неплатоспроможність, здатен без зволікань надати вичерпну інформацію щодо свого майнового стану та можливостей погасити борги, а динамічність цієї процедури попереджує ризик додаткових витрат боржника через вичерпання авансування винагороди арбітражного керуючого та відповідає принципу процесуальної економії господарського судочинства.

За змістом частини першої статті 130 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд ухвалює постанову про визнання боржника банкрутом і введення процедури погашення боргів боржника у двох випадках, якщо:

- протягом 120 днів з дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність зборами кредиторів не прийнято рішення про схвалення плану реструктуризації боргів боржника;

- зборами кредиторів прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів боржника.

Ця норма хоча і регламентує початок судової процедури погашення боргів боржника, проте, не визначає всіх випадків її введення та усієї сукупності підстав, що належить з`ясувати суду для переходу до наступної судової процедури у справі.

За змістом абзацу другого частини другої статті 6, частини перша статті 130 Кодексу України з процедур банкрутства процедура погашення боргів боржника вводиться у справі про неплатоспроможність фізичної особи одночасно з визнанням банкрутом боржника, тобто у разі встановлення ознак неплатоспроможності боржника.

Таким чином, визнаючи боржника - фізичну особу банкрутом, господарський суд має встановити його неоплатність, тобто недостатність майна для задоволення вимог кредиторів, шляхом з`ясування та зіставлення активів і пасивів боржника.

Тому неплатоспроможність боржника є обов`язковою підставою для визнання боржника банкрутом та переходу до судової процедури погашення боргів, зокрема в порядку частини першої статті 130 Кодексу України з процедур банкрутства, а відсутність ознак неплатоспроможності боржника матиме наслідком закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства.

Отже, приписи частини першої статті 130 Кодексу України з процедур банкрутства не повинні застосовуватися суто формально та зводитися до підрахунку строків чи встановлення відсутності/наявності рішення зборів кредиторів про схвалення плану реструктуризації боргів боржника без встановлення господарським судом обставин справи, перевірки дотримання процесуальних гарантій реалізації прав і захисту інтересів сторін, а також з`ясування підстав для закриття провадження у справі, зокрема, за частиною сьомою статті 123, частиною одинадцятою статті 126 Кодексу України з процедур банкрутства.

Колегія суддів зауважує, що приписи частини одинадцятої статті 126 та частини першої статті 130 Кодексу України з процедур банкрутства у їх системному зв`язку є послідовністю процесуальних засобів, де дискреція господарського суду у вирішенні питання про перехід до наступної судової процедури чи закриття провадження у справі за частиною одинадцятою статті 126 Кодексу України з процедур банкрутства є основним процесуальним інструментом, що застосовується крізь призму судового контролю та відповідно до мети провадження про неплатоспроможність фізичної особи, а частина перша статті 130 Кодексу України з процедур банкрутства формалізує початок судової процедури погашення боргів боржника та є спеціальною процесуальною гарантією для добросовісного боржника у разі зволікання зборів кредиторів із прийняттям рішення щодо плану реструктуризації його боргів.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 01.11.2022 у справі № 904/6042/20, від 17.01.2023 у справі № 914/3085/21, від 08.12.2022 у справі № 916/1941/21, у постановах Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 26.05.2022 у справі № 903/806/20 та від 22.09.2021 у справі № 910/6639/20 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від них у цій справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що в наданому проекті плану реструктуризації боргів боржника, не конкретизовано відомостей про розмір сум, які будуть погашатися боржником перед кредиторами.

Посилання на можливе працевлаштування боржника свідчить про відсутність реальних справедливих умов реструктуризації.

Також в проекті цього плану, поданому на затвердження/відхилення кредиторам не вказано про розмір сум, які будуть залишатися боржнику для задоволення побутових потреб.

Так, у плані реструктуризації (пункт 7) запропоновано реалізувати транспортний засіб марки IVECO EUROTECH 190E27, рік виробництва 2005 (вартість 46000,00 грн.)

Водночас, цей транспортний засіб є предметом арешту, що накладений в рамках кримінального провадження з метою забезпечення конфіскації майна, як виду кримінального покарання, шляхом заборони розпоряджатись арештованим майном та відчужувати таке до прийняття остаточного рішення у справі (ухвала Галицького районного суду м. Львова від 26.05.2021 у справі № 461/2221/20).

В цій частині плану реструктуризації кредитори висловили обгрунтовані сумніви відносно можливості реалізації цього транспортного засобу на користь кредиторів, оскільки, боржником запропоновано реалізувати на користь кредиторів транспортний засіб, який перебуває під арештом, накладеним в рамках кримінального провадження.

Вказане безперечно і безсумнівно свідчить про нереальність, невиконуваність запропонованих умов цього плану реструктуризації, що є самостійною підставою для закриття провадження у справі.

З огляду на вказані обставини, що не спростовані доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає правомірним висновок господарського суду про невідповідність плану реструктуризації вимогам КУзПБ.

Оцінюючи загальну поведінку боржника під час проведення щодо нього процедури реструктуризації, яка свідчить про неможливість застосування щодо нього процедури погашення боргів, суд першої інстанції дійшов вірного висновк про наявність підстав для закриття провадження у справі у порядку ч. 11 ст. 126 КУзПБ, у зв`язку із чим, клопотання АТ КБ "ПриватБанк" вірно задоволено судом першої інстанції.

Крім того, як вірно зауважено судом першої інстанції, особисто боржник в жодне судове засідання не з`явився.

Судом першої інстанції слушно взято до уваги висновки суду апеляційної інстанції щодо аналогічних обставин, які викладено у постанові від 22.08.2023 у справі № 910/268/22.

На думку колегії суддів, особиста явка боржника у підготовчому засіданні є обов`язковою, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ч.ч. 7, 8 ст. 123, ст. 124, ч. 8 ст. 126 КзПБ право на процедуру неплатоспроможності та отримання відповідних пільг має лише добросовісний боржник (фізична особа).

Тобто, з моменту подання заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність до суду, в особи, яка звернулась із відповідною заявою, виникають додаткові процесуальні обов`язки, незважаючи на наявність представника.

З наведено вбачається, що оскільки у процедурі неплатоспроможності правосуб`єктність боржника стає обмеженою, суд зобов`язаний встановити особу боржника щодо якого в подальшому будуть застосовані певні передбачені КУзПБ обмеження.

На переконання колегії суддів, є обов`язковою особиста явка боржника у судове засідання для з`ясування його особи та наміру того, що осатаній дійсно бажає застосування до нього передбачених законодавством обмежень у процедурі неплатоспроможності.

Задля уникнення зловживання іншими особами (наприклад колекторними організаціями) виникнення у боржника обмеження правосуб`єктності, суд має впевнитися, що саме ця особа бажає прийняти участь у справі про неплатоспроможність.

З наведеного слідує, що хоча представник боржника і був наділений відповідними правами щодо представництва ОСОБА_1 у підготовчому засіданні, проте, він не може безумовно замінювати собою заявника, оскільки провадження у справі про неплатоспроможність відкривається (у разі наявності підстав) не щодо представника, а щодо самої фізичної особи.

Колегія суддів звертає увагу, що у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи скористатися правом на реабілітацію заслуговує лише чесний і сумлінний боржник, тому до боржника - фізичної особи за приписами Книги четвертої КУзПБ установлено спеціальні вимоги до його добросовісності, інше б суперечило засадам цивільного законодавства, зокрема, таким, як добросовісність у здійсненні відповідного права та недопустимість зловживання правом (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 13 ЦК України).

За змістом приписів статей 116, 119, 123, 125, 126, 128 КУзПБ щодо вимог до боржника та процесуальних наслідків їх невиконання, законодавець означив принцип добросовісної поведінки боржника - фізичної особи, за яким право на звільнення від боргів та відновлення платоспроможності у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи набуває лише добросовісний боржник, який не за своїм неправомірним умислом потрапив у стан неплатоспроможності, сумлінно виконує обов`язки боржника та не приховує обставин, що можуть вплинути на розгляд справи чи задоволення кредиторських вимог, при цьому, демонструє дієве прагнення до компромісу з кредиторами щодо умов реструктуризації боргів та в межах об`єктивних можливостей вживає заходів до задоволення їх вимог.

Доводів скаржника по суті апеляційної скарги, які б спростували висновки суду, покладені в основу оскаржуваної ухвали та впливали на її правильність, в апеляційній скарзі суду не наведено.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, надав оцінку поданим сторонами доказам та вірно застосував норми матеріального права при прийнятті оскаржуваної ухвали.

Оцінюючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, через призму застосування принципів оцінки доказів та аргументації своїх висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", судова колегія зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі); суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент; межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення; питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення).

Отже, доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують правомірність застосування імперативних норм чинного законодавства, якими обґрунтована оскаржувана ухвала суду першої інстанції, а тому колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду та доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №914/811/23 прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу арбітражного керуючого Прийми Надії Андріївни - без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 283, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу арбітражного керуючого Прийми Надії Андріївни залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №914/811/23 залишити без змін.

Матеріали справи № 914/811/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строк оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст складено 22.04.2024

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.О. Пантелієнко

Б.М. Поляков