ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" квітня 2024 р. Cправа № 902/172/23(924/545/23)

Господарський суд Вінницької області у складі: головуючий суддя Тісецький С.С., секретар судового засідання Полотнянко Б.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції матеріали у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемешівка Агро Плюс" (код 39978332)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (код 34863309)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Посвятенко Юрій Дмитрович

про визнання недійсною фінансової аграрної розписки від 29.06.2022 року № 749

в межах справи № 902/172/23

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (код 34863309)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемешівка Агро Плюс" (код 39978332)

про банкрутство

Представники сторін:

відповідача - ТОВ "Суффле Агро Україна": Стеценко А.І.

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/172/23 за заявою ТОВ "Суффле Агро Україна" до ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" про банкрутство.

Ухвалою суду від 18.05.2023 року відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс". Введено процедуру розпорядження майном боржника. Розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Плесюка О.С.

Також, в межах цієї справи про банкрутство, розглядається справа №902/172/23(924/545/23) за позовом ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" до ТОВ "Суффле Агро Україна" про визнання недійсною фінансової аграрної розписки від 29.06.2022 року № 749.

Так, 03.07.2023 року до суду від Господарського суду Хмельницької області надійшла за підсудністю справа № 924/545/23 за позовом ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" до ТОВ "Суффле Агро Україна" про визнання недійсною фінансової аграрної розписки від 29.06.2022 року № 749.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 23.05.2023 року відкрито провадження у справі № 924/545/23. Ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 12.06.2023 року постановлено матеріали справи № 924/545/23 передати Господарському суду Вінницької області для розгляду в межах справи № 902/172/23 про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс".

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/172/23(924/545/23) від 03.07.2023 року, вказану справу передано на розгляд судді Тісецькому С.С.

Разом з тим, в зв`язку з перебуванням судді Тісецького С.С. у відпустці, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 03.07.2023 року було здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 902/172/23(924/545/23), за результатами якого вказану справу передано на розгляд судді Лабунської Т.І.

Ухвалою від 07.07.2023 року відкладено вирішення питання про прийняття справи № 902/172/23(924/545/23) за позовом ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" до ТОВ "Суффле Агро Україна" про визнання недійсною фінансової аграрної розписки від 29.06.2022 року № 749, в межах справи № 902/172/23, до повернення матеріалів зазначеної справи до Господарського суду Вінницької області.

24.07.2023 року суддя Тісецький С.С. приступив до роботи.

24.07.2023 року на підставі заяви судді Лабунської Т.І., згідно розпорядження в.о. керівника апарату суду та протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, зазначену вище справу № 902/172/23(924/545/23) передано на розгляд судді Тісецькому С.С.

Ухвалою суду від 27.07.2023 року справу № 902/172/23(924/545/23) за позовом ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" до ТОВ "Суффле Агро Україна" про визнання недійсною фінансової аграрної розписки від 29.06.2022 року № 749, в межах справи № 902/172/23, прийнято до свого провадження. Відкладено вирішення питання про призначення до розгляду справи №902/172/23(924/545/23) за позовом ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" до ТОВ "Суффле Агро Україна" про визнання недійсною фінансової аграрної розписки від 29.06.2022 року № 749, в межах справи № 902/172/23 про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" - до повернення матеріалів зазначеної справи до Господарського суду Вінницької області.

22.09.2023 матеріали справи № 902/172/23 надійшли до Господарського суду Вінницької області.

Ухвалою від 27.09.2023 року призначено підготовче засідання у справі №902/172/23(924/545/23), в межах справи № 902/172/23 на 20.11.2023 року.

Ухвалою від 02.10.2023 року задоволено заяву представника ТОВ "Суффле Агро Україна" про участь в судових засіданнях у справі 902/172/23(924/545/23) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалено забезпечити участь представника ТОВ "Суффле Агро Україна" - адвоката Стеценко А.І. у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі № 902/172/23(924/545/23), яке призначено на 20.11.2023 року о 10:00 год. та всіх наступних судових засіданнях, в приміщенні Господарського суду Вінницької області, з використання підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

В подальшому, ухвалою від 05.03.2024 року залучено приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Посвятенка Ю.Д. до участі у справі №902/172/23(924/545/23) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Закрито підготовче провадження та призначити справу №902/172/23(924/545/23) за позовом ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" до ТОВ "Суффле Агро Україна", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Посвятенко Ю.Д. про визнання недійсною фінансової аграрної розписки від 29.06.2022 року № 749 - до судового розгляду по суті на 17.04.2024 року.

В судове засідання на визначену дату з`явилась представник відповідача.

Позивач та третя особа повноважних представників для участі в судовому засіданні не направили. Будь-яких заяв, клопотань чи письмових пояснень щодо причин неявки до суду не надходило.

При цьому, суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Так, згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. №475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

При цьому, про дату, час та місце розгляду справи позивач та третя особа повідомлені належним чином, ухвалою від 05.03.2024 року, копія якої була надіслана на відомі суду адреси електронної пошти (які, зокрема, наявні у матеріалах справи № 902/172/23 про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс"): ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" - ; представнику ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" Марченку А.Є. - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; та до електронного кабінету третьої особи та на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті за наявними матеріалами справи та за відсутності представників позивача та третьої особи.

В ході розгляду справи представник відповідача заперечила щодо позовних вимог, з підстав, наведених у поданому раніше відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали позовної заяви, надавши юридичну оцінку поданих до справи доказів, встановив наступне.

Так, позовні вимоги мотивовано наступним.

29.06.2022 року ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" було видано фінансову аграрну розписку зареєстровану у реєстрі аграрних розписок за № 749 та посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д.

Згідно преамбули фінансової розписки, ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" діяло в особі директора Лісового В.Г., який діяв на підставі статуту.

Положеннями оскаржуваної розписки встановлено наступні умови:

розписка встановлює безумовне грошове зобов`язання Боржника (ТОВ "Лемешівка Агро плюс") сплатити Кредитору (ТОВ "Суффле Агро Україна") грошову суму у розмірі 3 355 125,00 грн. (п.1).

юридичний статус Кредитора у відповідності до Закону України "Про аграрні розписки" підтверджується Договором № від 01.01.2019 р., укладеним між Боржником та Кредитором (Надалі - Договір): Розписка не є додатковою угодою, додатком чи будь-якою іншою складовою частиною Договору, не є забезпеченням Договору (п. 3).

виконання зобов`язань за Розпискою (як безумовного грошового зобов`язання, так і інших зобов`язань, в т.ч. сплати штрафу тощо) здійснюється безумовно, тобто незалежно від (безвідносно до, окремо від) виконання Договору чи розірвання Договору, припинення його дії, оспорювання його укладення, оскарження його дійсності чи наявності будь-якого іншого факту виконання чи спору стосовно Договору (п.4.1.).

Відповідно до положень Статуту ТОВ "Лемешівка Агро плюс": Директор є виконавчим органом Товариства (далі за текстом - "Директор") (п.8.22). Директор Товариства вирішує всі питання діяльності Товариства, за винятком тих питань, які належать до виключної компетенції Зборів Учасників Товариства (п.8.23). Директор Товариства підзвітний Зборам Учасників Товариства (п. 8.24). Директор здійснює керівництво поточною діяльністю Товариства в межах своїх повноважень, визначених цим Статутом та нормативно-правовими актами України (п. 8.25).

Згідно п. 8.26. Статуту ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" визначено такі повноваження Директора: від імені та в інтересах Товариства зокрема (але не виключно): без довіреності представляє Товариство перед органами державної влади (в т. ч. судах), органами місцевого самоврядування, фінансовими установами, у відносинах з будь-якими юридичними та фізичними особами, їх представниками; проводить перемовини з будь-яких питань, що стосуються Товариства; укладає та підписує будь-які правочини на суму, що не перевищує 500 000,00 грн.; відкриває та закриває рахунки в установах банків; розпоряджається майном та коштами Товариства на суму, що не перевищує 500 000,00 грн.; отримує в користування, в позику, на зберігання або з інших підстав майно та грошові кошти третіх осіб, в тому числі фінансові позики, кредити, поворотну або безповоротну допомогу, тощо; реалізує виконання рішень вищого органу Товариства; видає та підписує накази, довіреності, договори, фінансово-господарські, товарно- розпорядчі, первинні господарські і бухгалтерські документи, інші документи Товариства з правом першого підпису; вирішує на власний розсуд усі інші питання діяльності Товариства, якщо це не суперечить закону, інтересам Учасників та Товариства, не віднесено до компетенції Зборів та/або не суперечить прийнятим раніше рішенням Зборів з цих питань.

З огляду на вказані положення статуту, Директор Товариства мав повноваження на укладання правочинів на суму що не перевищує 500 000,00 грн. Однак, Фінансова аграрна розписка від 29.06.2022 року зареєстрована в реєстрі аграрних розписок за № 749 ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" на суму 3 355 125,00 грн., що значно перевищує розмір визначений положеннями статуту та відповідно надані повноваження Директору Товариства.

В свою чергу, рішенням зборів засновників ТОВ "Лемешівка Агро Плюс", що оформлено Протоколом загальних зборів № 3/21 від 11.11.2021 року було надано право Директору Товариства Лісовому В.Г. на укладання та підпис на власний розсуд фінансових аграрних розписок, як гарантію виконання зобов`язань за договором поставки продукції № від 01.01.2019 року, укладеного з ТОВ "Суффле Агро Україна", з погашенням заборгованості за означеним договором поставки: - 30 000 000,00 грн. у строк до 20 грудня 2022 року (включно).

Тобто, повноваження директора ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" було розширено та надано додаткове право на укладання та підпис фінансових аграрних розписок з обов`язковою умовою як гарантію виконання зобов`язань за договором поставки продукції № від 01.01.2019 року, укладеного з ТОВ "Суффле Агро Україна"

Гарантія, відповідно до положень Цивільного Кодексу України є одним із видів забезпечення виконання зобов`язань, "виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності" ст. 546 ЦК України.

Враховуючи те, що в оскаржуваній розписці зазначено, що вона не є забезпеченням Договору (п. 3 Розписки) позивач вважає, що вказана умова рішення загальних зборів учасників дотримана не була, а оскаржувана аграрна розписка видана директором товариства в порушення вказаного рішення та повноважень наданих статутом.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження в рішенні загальних зборів від 01.04.2023 року, оформлено протоколом 01/23, відповідно до якого визнано видачу 29.06.2022 року фінансових аграрних розписок кредитору за Договором поставки № від 01.01.2019 року - ТОВ "Суффле Агро Україна", Директором Товариства вчинені з перевищенням повноважень наданих п. 8.26 Статуту Товариства та рішення загальних зборів учасників Товариства, що оформлено протоколом № № 3/21 від 11.11.2021 року. Визнано фінансову аграрну розписку, видану Товариством 29.06.2022 р., посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. 29.06.2022р. за реєстровим № 749 такою, що не є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків для Товариства.

Враховуючи судову практику, зазначення в фінансовій аграрній розписці про дію директора ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" Лісового В.Г. на підставі статуту, триваючі взаємовідносини з відповідачем (договір поставки від № від 01.01.2019 р., який також укладений між сторонами з 2019 року, попередні аграрні розписки за 2021 рік), дотримання нотаріусом вимог ч. 4 ст. 2 Закону України "Про аграрні розписки": "Аграрні розписки складаються у двох примірниках, один з яких зберігається у справах особи, яка вчиняє нотаріальні дії з їх посвідчення та реєстрації, а другий примірник передається кредитору за аграрною розпискою".

На переконання позивача, відповідач був достеменно обізнаний зі змістом статут ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" та встановленими у ньому обмеженнями повноважень директора.

Також, посилаючись на судову практику, позивач зазначає, що подальше схвалення оскаржуваної фінансової аграрної розписки мало б відбутись загальними зборами учасників ТОВ "Лемешівка Агро Плюс", що зроблено не було. Більш того, загальними зборами учасників рішенням від 01.04.2023 року було визнано оскаржувану аграрну розписку такою, що не є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків для товариства.

Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Посилаючись на наведені обставини, положення ст.ст. 92, 203, 215 ЦК України та судову практику, позивач просить суд: визнати недійсною фінансову аграрну розписку, видану 29.06.2022 року ТОВ "Лемешівка Агро плюс", зареєстровану в реєстрі аграрних розписок за № 749 та посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д.; стягнути з ТОВ "Суффле Агро Україна" понесені судові витрати в розмірі 22 684,00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає наступне.

Між ТОВ "Суффле Агро Україна" та ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" укладено договір поставки № від 01.01.2019 року.

Відповідно до п. 1.1.1 договору поставки, у відповідності до умов, зазначених у даному Договорі, Продавець зобов`язується поставляти, а Покупець приймати та оплачувати вартість наступних сільськогосподарських товарів (що йменуються надалі - Товари): насіння: ячменю, кукурудзи, ріпаку, соняшника, пшениці, сої, гороху, сорго, люцерни та жита; засоби захисту рослин; мінеральні добрива; добрива для позакореневого підживлення.

Відповідно до п. 4.3 Договору поставки, якщо інші умови оплати не будуть погоджені Сторонами, Покупець зобов`язується оплатити вартість Товару не пізніше 31 жовтня 2019 року (відповідно до додатків до Договору поставки рік оплати змінювався).

Таким чином, вбачається, що оплата за отриманий Позивачем товар мала відбуватися зі значним відтермінуванням, саме тому, з огляду на необхідність бути впевненим в здійсненні оплати з боку покупця, до Договору поставки було включено п. 1.1.4, згідно якого сторони домовилися, що зобов`язання Покупця з оплати згідно даного Договору та усіх специфікацій/додатків тощо до нього мають бути забезпечені у спосіб, прийнятний для Продавця, зокрема, аграрною розпискою.

29.06.2022 року ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" було видано на користь ТОВ "Суффле Агро Україна" фінансову аграрну розписку, яка посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. за реєстровим № 749.

Пунктом 1 Розписки встановлено безумовне грошове зобов`язання Боржника сплатити Кредитору грошову суму в розмірі 3 355 125,00 грн. у строк до 20 липня 2022 року (включно).

Того ж дня Позивачем було видано ще три аналогічні фінансові аграрні розписки на користь Відповідача (за №№ 746, 747, 748), дві з яких були навіть частково виконані, однак, зі значним порушенням строку оплати.

Так, 24.01.2023 року Позивач сплатив на рахунок Відповідача суму 225 000,00 грн., а 31.01.2023 року - суму 162 790,00 грн. 14.02.2023 року з призначеннями платежу "оплата зг. фінансової аграрної розписки по пшениці № 746 від 28.06.2022 р."; 14.02.2023 року Позивач сплатив на рахунок Відповідача 400 000,00 грн. з призначенням платежу "оплата зг. фінансової аграрної розписки по пшениці № 748 від 28.06.2022 р.".

09.02.2023 р. ухвалою Господарського суду Вінницької області у справі № 902/172/23 прийнято заяву ТОВ "Суффле Агро Україна" № 1 від 26.01.2023 року про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс", до розгляду.

Позов Позивача фактично містить наступні підстави, які базуються на абсолютному нерозумінні Позивачем юридичної природи аграрних розписок, або на недостовірних даних та інформації, умисно наданих Позивачем суду:

1) нібито відсутність повноважень у директора Позивача на момент видачі оспорюваної Аграрної розписки;

2) нібито перевищення директором Позивача повноважень, наданих йому рішенням загальних зборів учасників Товариства, оформлених протоколом № 3/21 від 11.11.2021 року;

3) нібито можливість визнання правочину недійсним у разі доведення факту обізнаності контрагента про обмеження представника.

Відповідач зауважує, що всі доводи Позивача є безпідставними.

По-перше, Позивач дуже детально описує, що директор Позивача за статутом не має належних повноважень, зокрема, і на видачу аграрних розписок на суму понад 500 000,00 грн. Однак, такі зауваження з боку Позивача виглядають дивно, оскільки в подальшому Позивач сам зауважує, що рішенням загальних зборів засновників ТОВ "Лемешівка Агро Плюс", що оформлено Протоколом загальних зборів № 3/21 від 11.11.2021 року було надано право директору Товариства Лісовому В.Г. на укладання та підпис на власний розсуд фінансових аграрних розписок, як гарантію виконання зобов`язань на договором поставки № від 01.01.2019 року, укладеного з ТОВ "Суффле Агро Україна" з погашення заборгованості за означеним договором поставки 30 000 000 грн у строк до 20 грудня 2022 року.

Таким чином, Позивач вказуючи на відсутність у директора повноважень на видачу аграрних розписок за Статутом, сам підтверджує наявність таких повноважень на підставі рішення загальних зборів учасників Товариства.

Отже, повноваження у директора на видачу та підписання аграрних розписок на користь Відповідача все ж були.

По-друге, щодо заяв Позивача про перевищення директором повноважень, в наслідок видачі аграрної розписки, в якій не зазначено, що вона є гарантією.

На переконання Відповідача, швидше за все, представник Позивача, який готував даний позов не має юридичної освіти, а тому просто не розуміє поняття "гарантії", в зв`язку з чим плутає слово "гарантія", яке в тлумачному словнику української мови має наступне значення: ГАРАНТІЯ (умови, що забезпечують успіх чого-небудь; зобов`язання в чому-небудь), ЗАПЕВНЕННЯ, ЗАПОРУКА, ПОРУКА, ЗАРУКА, - з видом забезпечення виконання зобов`язання, передбаченого ст.ст. 560-569 ЦК України.

Так, відповідно до умов чинного законодавства, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Оскільки, ні Позивач, ні Відповідач не є банком, іншою фінансовою установою, страховою організацією, то укладення виключно між ними двома гарантії є неможливим.

Однак, щодо слова "гарантія" в тому розумінні, яке надає тлумачний словник, то це якраз і характеризує відносини сторін. Оскільки, першочергово в Договорі поставки аграрні розписки були визначені як "забезпечення договору", а в рішенні загальних зборів учасників Позивача як "гарантія виконання зобов`язань за договором", це й підтверджує факт того, що сторони розуміли, що аграрна розписка видається як запорука виконання Договору поставки, однак, є повністю самостійним окремим документом.

Щодо юридичного статусу Аграрної розписки Відповідач, окрім іншого, зазначає таке.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами... До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Аграрна розписка є специфічним видом правочину, який має спеціальне законодавче врегулювання - Закон України "Про аграрні розписки", який, відповідно до Преамбули, регулює відносини, що виникають під час оформлення, видачі, обігу, виконання аграрних розписок, визначає порядок їх реєстрації та спрямований на створення правових, економічних, організаційних умов функціонування цих документів.

Як видно з норм ЗУ "Про аграрні розписки", аграрну розписку в жодному разі не можна ототожнювати із договором поставки (чи іншим), на підставі якого у кредитора виникає зустрічне зобов`язання до боржника - сільгоспвиробника, оскільки наявність такого зустрічного зобов`язання необхідна виключно для підтвердження статусу кредитора та можливості видачі аграрної розписки.

Аграрна розписка є абсолютно іншим та самодостатнім правочином, що додатково доводиться:

можливістю передання прав кредитора за аграрною розпискою шляхом здійснення на ній або на її невід`ємному додатку передавального напису "Відступлено" в порядку ст. 11 Закону;

забезпеченням зобов`язань боржника заставою майбутнього врожаю в порядку ст. 7 Закону;

спеціальною процедурою виконання аграрної розписки та вчинення відмітки "Виконано", встановленою статтею 12 Закону;

продовження прав та обов`язків боржника і кредитора за аграрною розпискою у разі переходу права власності чи права користування земельною ділянкою, на якій вирощується майбутній врожай (предмет застави) - ч. 3 ст. 2 Закону;

можливістю стягнення грошових сум чи витребування майна на підставі виконавчого напису нотаріуса відповідно до статті 13 Закону та статті 87 ЗУ "Про нотаріат".

Відповідач, з посиланням на судову практику зазначає, що

закон прямо не вимагає обов`язкового зазначення у аграрній розписці конкретного зобов`язання, на виконання якого вона видана;

для набуття статусу кредитора за аграрною розпискою відповідно до статті 1 ЗУ "Про аграрні розписки" у спірних правовідносинах визначальним є доведення позивачем та встановлення судами наявності зобов`язальних відносин за договором (договорами), за якими боржником за аграрною розпискою було видано таку аграрну розписку, а не зазначення реквізиту такого договору (договорів) у фінансовій аграрній розписці, виключні вимоги до змісту якої визначаються статтею 6 ЗУ "Про аграрні розписки";

аграрну розписку не можна ототожнювати із договором поставки, на підставі якого у кредитора виникає зустрічне зобов`язання до боржника - сільгоспвиробника. При оформленні та видачі аграрної розписки наявність такого зустрічного зобов`язання необхідна виключно для підтвердження статусу кредитора та можливості видачі аграрної розписки;

аграрна розписка не є і додатком до договору поставки, на підставі якого у кредитора виникає зустрічне зобов`язання до боржника - сільгоспвиробника;

аграрна розписка є специфічним видом правочину, який має спеціальне законодавче врегулювання - Закон України " Про аграрні розписки". Аграрна розписка є окремим правочином, товаророзпорядчим документом, який встановлює безумовне зобов`язання боржника сплатити грошову суму, забезпечене заставою майбутнього врожаю. Аграрна розписка може містити, крім іншого, відповідальність за її невиконання та інші положення, що не суперечать законодавству. Аграрна розписка виконується незалежно від виконання договору поставки (чи іншого), на підставі якого у кредитора виникає зустрічне зобов`язання, вона може бути відступлена іншому кредитору.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При цьому, щодо аграрних розписок Верховний Суд неодноразово зазначав, що виконання аграрної розписки не залежить від факту оскарження чи недійсності положень договору.

З огляду на зазначені висновки Верховного Суду та положення ЗУ "Про аграрні розписки", логічним є зазначення в п. 3 оспорюваної Аграрної розписки, що "Розписка не є додаткової угодою, додатком чи будь-якою іншою складовою частиною Договору, не є забезпеченням Договору".

Крім того, Відповідач звертає увагу на п. 25 оспорюваної Аграрної розписки, в якому зазначено, що недійсність певних положення даної Аграрної розписки не тягне за собою її недійсності в цілому, якщо інше не буде встановлене судом.

Тобто, якщо Позивач вважає, що перевищенням повноважень з боку директора Позивача, було саме зазначення в Аграрній розписці, що вона не є забезпеченням Договору, то він міг би визнавати недійсним саме вказане положення Аграрної розписки.

Щодо визнання Аграрної розписки недійсною, Відповідач зазначає таке.

Позивач в своєму позові зазначає, що рішенням загальних зборів учасників від 01.04.2023 року, оформленого протоколом 01/23 "визнано видачу 29.06.2022 року фінансових аграрних розписок кредитору за Договором поставки № від 01.01.2019 року вчиненими з перевищенням повноважень".

Однак, з доданої копії даного протоколу вбачається, що засновники Позивача прийняли рішення, яким: "визнано видачу 29.09.2022 року фінансових аграрних розписок кредитору за Договором поставки № від 01.01.2019 року вчиненими з перевищенням повноважень"

Проте, Відповідач не отримував від Позивача будь-яких аграрних розписок, виданих 29.09.2022 року, а отже, дана частина рішення не стосується предмету позову.

Стосовно, частини рішення загальних зборів учасників Позивача від 01.04.2023 року щодо визнання оспорюваної Аграрної розписки такою, що не є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків для Товариства, Відповідач з посиланням на положення ст.ст. 202, 203, 219, 654 ЦК України, ст. 6 ЗУ "Про аграрні розписки" зазначає, що правочин щодо визнання Аграрної розписки такою, що не є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків для Товариства, вчинений у формі протоколу Загальних зборів учасників Позивача - є нікчемним.

Крім того, відповідно до ст. 598 ЦК України, припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Також, Відповідач зауважує, що висновки Верховного Суду, на які здійснює посилання Позивач не можуть бути взяті до уваги, оскільки, вони стосуються відносин саме по двостороннім договорам, де пересвідчитись у наявності повноважень представника контрагента мають самі сторони.

Однак, у даному випадку Позивачем було видано саме Аграрну розписку, односторонній правочин, посвідчений нотаріусом.

Відповідно до положень ЗУ "Про нотаріат", у випадку видання аграрної розписки повноваження особи, яка вчиняє підпис на аграрній розписці перевіряє саме нотаріус.

Відповідно, у Відповідача не виникало обов`язку встановлення повноважень особи, яка видала Аграрну розписку.

Таким чином, на переконання Відповідача, даний позов є безпідставним.

Посилаючись на наведені обставини, Відповідач просить відмовити в позові у повному обсязі.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України, визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" зазначено, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.

Так, судом встановлено, що 01.01.2019 року між ТОВ "Суффле Агро Україна" (Продавець) та ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" (Покупець) укладено договір поставки №, за умовами п. 1.1 якого, даний договір є змішаним договором у розумінні частини статті 628 Цивільного кодексу України та об`єднує договори поставки та надання послуг. Договір направлений на забезпечення Продавцем Покупця посівним матеріалом, засобами захисту рослин, добривами для сільськогосподарського сезону, а також на надання послуг, пов`язаних із вирощуванням врожаю.

Згідно п. 1.1.1 вказаного договору поставки, у відповідності до умов, зазначених у даному Договорі, Продавець зобов`язується поставляти, а Покупець приймати та оплачувати вартість наступних сільськогосподарських товарів (що йменуються надалі - Товари): насіння: ячменю, кукурудзи, ріпаку, соняшника, пшениці, сої, гороху, сорго, люцерни та жита; засоби захисту рослин; мінеральні добрива; добрива для позакореневого підживлення.

Також, матеріалами справи підтверджено, що між сторонами були підписані Додатки до договору поставки від 01.01.2019 року № .

Так, згідно п. 3 (підпункт А) Додатку № 2 від 22.11.2019 року до договору поставки від 01.01.2019 року № , сторони домовилися, що зобов`язання Покупця з оплати згідно даного Договору та усіх специфікацій/додатків тощо до нього (крім поставки на умовах передплати) мають бути забезпечені у спосіб, прийнятний для Продавця, зокрема, аграрною розпискою.

Відповідно до Додатку № 5 від 27.10.2021 року до договору поставки від 01.01.2019 року № , сторони погодили продовження строку дії договору на 2022 рік (до 31/12/2022 включно, а в частині невиконаних зобов`язань - до повного їх виконання).

29.06.2022 року ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" (Боржник) було видано на користь ТОВ "Суффле Агро Україна" фінансову аграрну розписку (засвідчена копія наявна в матеріалах справи), яка посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. та зареєстрована у реєстрі за № 749 (у Реєстрі аграрних розписок - за № 8482).

За умовами пунктів 1, 2, 3 згаданої вище фінансової аграрної розписки, остання встановлює безумовне грошове зобов`язання Боржника сплатити Кредитору у строк до 20 липня 2022 року (включно) грошову суму у розмірі 3 355 125 грн 00 коп..

Кредитором та отримувачем коштів за цією Аграрною розпискою є Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна".

Юридичний статус Кредитора у відповідності до Закону України "Про аграрні розписки" підтверджується Договором № від 01.01.2019 р., укладеним між Боржником та Кредитором. Розписка не є додатковою угодою, додатком чи будь-якою іншою складовою частиною Договору, не є забезпеченням Договору.

Положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) унормовано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За визначенням статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори); одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами; односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила; односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами; дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін; до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Відносини, що виникають під час оформлення, видачі, обігу, виконання аграрних розписок, визначає порядок їх реєстрації та спрямований на створення правових, економічних, організаційних умов функціонування цих документів регулюються Законом України "Про аграрні розписки".

Згідно ст. 1 ЗУ "Про аграрні розписки", аграрна розписка - товаророзпорядчий документ, що фіксує безумовне зобов`язання боржника, яке забезпечується заставою, здійснити поставку сільськогосподарської продукції або сплатити грошові кошти на визначених у ньому умовах.

Боржник за аграрною розпискою - особа, яка видає аграрну розписку для оформлення свого зобов`язання здійснити поставку сільськогосподарської продукції або сплатити грошові кошти на визначених в аграрній розписці умовах.

Кредитор за аграрною розпискою - фізична чи юридична особа, яка надає грошові кошти, послуги, поставляє товари, виконує роботи як зустрічне зобов`язання за договором, за яким боржник за аграрною розпискою видає їй аграрну розписку, наділяючи правом вимагати від нього належного виконання зобов`язань, а також фізична чи юридична особа, яка отримала права кредитора за аграрною розпискою від іншого кредитора за аграрною розпискою у спосіб, не заборонений законом.

Положеннями ст. 5 ЗУ "Про аграрні розписки" передбачено, що фінансова аграрна розписка - це аграрна розписка, що встановлює безумовне зобов`язання боржника сплатити грошову суму, розмір якої визначається за погодженою боржником і кредитором формулою з урахуванням цін на сільськогосподарську продукцію у визначеній кількості та якості. Виконання боржником зобов`язань за фінансовими аграрними розписками здійснюється лише в безготівковій формі.

Відповідно до ст. 6 ЗУ "Про аграрні розписки", фінансові аграрні розписки складаються у письмовій формі на бланку, підлягають нотаріальному посвідченню і не можуть бути переведені у бездокументарну форму (знерухомлені). Фінансова аграрна розписка має містити такі обов`язкові реквізити: 1) назва - "Фінансова аграрна розписка"; 2) строк сплати коштів; 3) реквізити кредитора та умови про подальшу передачу прав за аграрною розпискою; 4) предмет - безумовне зобов`язання сплатити грошові кошти, визначення формули розрахунку розміру грошового зобов`язання боржника, кількості та родових ознак сільськогосподарської продукції, що є невід`ємною частиною такої формули; 5) умови та місце сплати грошових коштів; 6) опис предмета застави, у тому числі інформація щодо кадастрового номера, місця розташування, правовстановлюючих документів на земельні ділянки, на яких вирощується заставлений майбутній врожай сільськогосподарської продукції; 7) дата та місце видачі; 8) ім`я боржника, його місце реєстрації, реєстраційний номер облікової картки платника податків (номер та серія паспорта у разі, якщо особа через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідні податкові органи) та підпис - для фізичних осіб. Найменування, адреса місцезнаходження, код ЄДРПОУ, підпис уповноваженої особи - для юридичних осіб. У разі якщо боржників два і більше, зазначаються дані всіх боржників. Боржник та кредитор можуть домовитися про включення до тексту фінансової аграрної розписки додаткових умов, що не суперечать положенням цього Закону.

Документ, що не відповідає вимогам цієї статті, не є аграрною розпискою.

Згідно ст. 9 ЗУ "Про аграрні розписки", аграрна розписка видається окремо на кожний вид сільськогосподарської продукції, визначений родовими або індивідуальними ознаками. Товарна аграрна розписка може видаватися на кожен погоджений боржником та кредитором обсяг поставки узгодженої сільськогосподарської продукції.

Під час видачі аграрна розписка підлягає нотаріальному посвідченню в порядку, передбаченому Законом України "Про нотаріат" для правочинів, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Відомості про аграрну розписку в момент її посвідчення вносяться до Реєстру аграрних розписок особою, яка вчиняє нотаріальні дії. Відомості про предмет застави за аграрною розпискою вносяться до Державного реєстру обтяжень рухомого майна особою, яка вчиняє нотаріальні дії, в момент нотаріального посвідчення аграрної розписки. У разі наявності додаткового забезпечення аграрної розписки інформація про таке забезпечення може вноситися до відповідних реєстрів згідно із законодавством.

Аграрна розписка вважається виданою з дня її реєстрації в Реєстрі аграрних розписок.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ґрунтовну оцінку правовому статусу аграрних розписок було надано Верховним Судом, зокрема, у постановах у справах № 910/430/21, № 910/14168/19, № 922/3050/20, №925/1282/20 та підтримано у постанові КГС ВС від 29.11.2022 у справі № 910/429/21, відповідно до яких навіть фактичні обставини щодо оскарження чи визнання недійсними положень забезпечуваного договору не впливають на юридичну силу аграрної розписки, оскільки, вона встановлює безумовне зобов`язання, яке визначено у самій аграрній розписці.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.07.2022 року у справі 902/698/21, аграрна розписка є специфічним видом правочину, який має спеціальне законодавче врегулювання - Закон України "Про аграрні розписки". Аграрна розписка є окремим правочином, товаророзпорядчим документом, який встановлює безумовне зобов`язання боржника сплатити грошову суму, забезпечене заставою майбутнього врожаю. Аграрна розписка може містити, крім іншого, відповідальність за її невиконання та інші положення, що не суперечать законодавству. Аграрна розписка виконується незалежно від виконання договору поставки (чи іншого), на підставі якого у кредитора виникає зустрічне зобов`язання, вона може бути відступлена іншому кредитору.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 924/233/21.

Враховуючи викладене, висновки судів, що Аграрна розписка не є окремим правочином, а видавалась на вимогу позивача у якості забезпечення за Договором поставки і є складовою Договору поставки, зроблені з неправильним застосуванням норм статей 1, 5 Закону України "Про аграрні розписки" і не відповідають вищенаведеним висновкам Верховного Суду щодо застосування цих норм права.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.06.2022 року у справі № 910/430/21, видана позивачем аграрна розписка та договір поставки є за своєю правовою природою двома окремими правочинами, а тому внесення певних змін до договору поставки не впливає на юридичну силу самої аграрної розписки та зобов`язання позивача щодо виконання такої аграрної розписки на умовах, які в ній визначені, до внесення змін до такої аграрної розписки.

Отже, наведені висновки Верховного Суду свідчать, що аграрна розписка є окремим самостійним правочином.

При цьому, судом також враховано позицію Верховного Суду, висвітлену у постанові від 27.01.2022 року у справі № 924/233/21, де зокрема, зазначено, що проаналізувавши зазначені норми ЗУ "Про аграрні розписки", суди попередніх інстанцій правильно зазначили про те, що аграрну розписку не можна ототожнювати із договором поставки, на підставі якого у кредитора виникає зустрічне зобов`язання до боржника - сільгоспвиробника. При оформленні та видачі аграрної розписки наявність такого зустрічного зобов`язання необхідна виключно для підтвердження статусу кредитора та можливості видачі аграрної розписки.

Аграрна розписка не є і додатком до договору поставки, на підставі якого у кредитора виникає зустрічне зобов`язання до боржника - сільгоспвиробника.

При цьому аграрна розписка є специфічним видом правочину, який має спеціальне законодавче врегулювання - ЗУ "Про аграрні розписки". Аграрна розписка є окремим правочином, товаророзпорядчим документом, який встановлює безумовне зобов`язання боржника сплатити грошову суму, забезпечене заставою майбутнього врожаю. Аграрна розписка може містити, крім іншого, відповідальність за її невиконання та інші положення, що не суперечать законодавству. Аграрна розписка виконується незалежно від виконання договору поставки (чи іншого), на підставі якого у кредитора виникає зустрічне зобов`язання, вона може бути відступлена іншому кредитору.

Верховний Суд у постанові від 29.11.2022 року у справі №910/429/21 зазначив, що оскільки аграрна розписка за своєю правовою природою є правочином вона може бути визнана недійсною виключно на підставі положень ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Із системного аналізу положень статей 203 та 215 ЦК України можна зробити висновок, що правочин може бути визнаний недійсним у випадку встановлення обставин недодержання вимог, визначених частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України, в момент вчинення відповідного правочину.

Суд зазначає, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має встановлюватися судом саме на момент його укладення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.03.2021 в справі № 201/8412/18.

Тобто, за загальним правилом недійсність правочину має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на його підставі, або внесення у подальшому змін до цього правочину чи пов`язаних з ним договорів, або ж прийняття зі спливом тривалого часу тих чи інших рішень загальних зборів товариства, яким було видано оскаржувану аграрну розписку.

Згідно ч.ч. 1,3 ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, а також яка є членом колегіального виконавчого органу юридичної особи, з моменту її вступу на посаду набуває обов`язків щодо такої юридичної особи, зокрема зобов`язана діяти виключно в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно, у межах повноважень, наданих статутом юридичної особи і законодавством, і у спосіб, який, на її добросовісне переконання, сприятиме досягненню мети діяльності юридичної особи, у тому числі уникаючи конфлікту інтересів. Члени наглядової ради або ради директорів юридичної особи мають такі самі обов`язки щодо відповідної юридичної особи та повинні діяти в інтересах цієї юридичної особи та всіх її власників (акціонерів, учасників). У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, якщо юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Згідно ч.ч. 1,3 ст. 97 ЦК України, управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЗУ "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", загальні збори учасників є вищим органом товариства.

Відповідно до ч.ч. 1,3,4 ст. 30 ЗУ "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства. Питання, передбачені частиною другою цієї статті, та інші питання, віднесені законом до компетенції вищого органу товариства, не можуть бути віднесені до компетенції інших органів товариства, якщо інше не випливає з цього Закону. До виключної компетенції загальних зборів учасників статутом товариства також може бути віднесено вирішення інших питань.

Відповідно до ч.ч. 1,2,4,7 ст. 39 ЗУ "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства.

До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення).

Виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є "директор", якщо статутом не передбачена інша назва.

Для прийняття рішень з питань, які віднесені до компетенції виконавчого органу, але виходять за межі звичайної щоденної діяльності товариства, голова колегіального виконавчого органу зобов`язаний скликати засідання виконавчого органу. Статутом товариства можуть встановлюватися обмеження щодо суми, типу, предмета правочинів, для прийняття рішення щодо яких голова колегіального виконавчого органу має скликати засідання виконавчого органу товариства. Порушення вимог цієї частини головою виконавчого органу є підставою для розірвання з ним цивільно-правового або трудового договору (контракту).

Як зазначено раніше, позовні вимоги у справі №902/172/23(924/545/23) мотивовані: відсутністю повноважень у директора Позивача на момент видачі оспорюваної Аграрної розписки; перевищенням директором Позивача повноважень, наданих йому рішенням загальних зборів учасників Товариства, оформлених протоколом № 3/21 від 11.11.2021 року; тим, що рішенням загальних зборів від 01.04.2023 року № 01/23 від 01.04.2023 року визнано видачу 29.06.2022 року фінансових аграрних розписок кредитору за Договором поставки № від 01.01.2019 року - ТОВ "Суффле Агро Україна", Директором Товариства вчинені з перевищенням повноважень наданих п. 8.26 Статуту Товариства та рішення загальних зборів учасників Товариства, що оформлено протоколом № № 3/21 від 11.11.2021 року. Визнано фінансову аграрну розписку, видану Товариством 29.06.2022 р., посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. 29.06.2022р. за реєстровим № 749 такою, що не є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків для Товариства; можливістю визнання правочину недійсним у разі доведення факту обізнаності контрагента про обмеження представника.

Так, як вбачається з наявних матеріалів справи, згідно Статуту ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" (2015 рік), затвердженого протоколом Загальних зборів учасників № 1 від 28.08.2015 року, Органами управління та контролю Товариства є: Вищий орган управління та контролю - Загальні збори Учасників; Виконавчий орган (одноособовий) - Директор (п. 8.1.).

Загальні збори Учасників є вищим органом управління Товариства та складаються з Учасників або їх уповноважених представників. Збори Учасників мають право приймати рішення з будь-яких питань, що стосуються Товариства та не суперечать законам України. Рішення Зборів оформляється Протоколом (п. 8.3.).

Повноваження Зборів обумовлено п. 8.17.

Збори Учасників Товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності Товариства, у тому числі і з тих, що передані Зборами Учасників до компетенції інших органів управління Товариства (п.8.21.)

Директор є виконавчим органом Товариства (далі за текстом - "Директор") (п.8.22).

Директор Товариства вирішує всі питання діяльності Товариства, за винятком тих питань, які належать до виключної компетенції Зборів Учасників Товариства (п.8.23).

Директор Товариства підзвітний Зборам Учасників Товариства (п. 8.24).

Директор здійснює керівництво поточною діяльністю Товариства в межах своїх повноважень, визначених цим Статутом та нормативно-правовими актами України (п.8.25).

Згідно п. 8.26. Статуту, Директор від імені та в інтересах Товариства зокрема (але не виключно): без довіреності представляє Товариство перед органами державної влади (в т. ч. судах), органами місцевого самоврядування, фінансовими установами, у відносинах з будь-якими юридичними та фізичними особами, їх представниками; проводить перемовини з будь-яких питань, що стосуються Товариства; укладає та підписує будь-які правочини на суму, що не перевищує 500 000,00 грн.; відкриває та закриває рахунки в установах банків; розпоряджається майном та коштами Товариства на суму, що не перевищує 500 000,00 грн.; отримує в користування, в позику, на зберігання або з інших підстав майно та грошові кошти третіх осіб, в тому числі фінансові позики, кредити, поворотну або безповоротну допомогу, тощо; реалізує виконання рішень вищого органу Товариства; видає та підписує накази, довіреності, договори, фінансово-господарські, товарно- розпорядчі, первинні господарські і бухгалтерські документи, інші документи Товариства з правом першого підпису; вирішує на власний розсуд усі інші питання діяльності Товариства, якщо це не суперечить закону, інтересам Учасників та Товариства, не віднесено до компетенції Зборів та/або не суперечить прийнятим раніше рішенням Зборів з цих питань.

11.11.2021 року відбулись позачергові загальні збори учасників ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" (протокол № 3/21 від 11.11.2021 року) на яких були присутні учасники та їх представники, що володіють 100% голосів, за результатами проведення яких було прийнято, зокрема, рішення: надати право Директору Товариства Лісовому В.Г. на укладання та підпис на власний розсуд фінансових аграрних розписок, як гарантію виконання зобов`язань за договором поставки продукції № від 01.01.2019 року, укладеного з ТОВ "Суффле Агро Україна", з погашенням заборгованості за означеним договором поставки: - 30 000 000,00 грн. у строк до 20 грудня 2022 року (включно).

29.06.2022 року ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" (Боржник) було видано на користь ТОВ "Суффле Агро Україна" оскаржувану фінансову аграрну розписку (засвідчена копія наявна в матеріалах справи), яка посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. та зареєстрована у реєстрі за № 749 (у Реєстрі аграрних розписок - за № 8482).

В подальшому, 01.04.2023 року відбулись позачергові загальні збори учасників ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" (протокол № 01/23 від 01.04.2023 року) на яких були присутні учасники та їх представники, що володіють 100% голосів, за результатами проведення яких було прийнято, зокрема, рішення:

визнати видачу 29.09.2022 року фінансових аграрних розписок кредитору за Договором поставки № від 01.01.2019 року - ТОВ "Суффле Агро Україна", Директором Товариства вчинені з перевищенням повноважень наданих п. 8.26 Статуту Товариства та рішення загальних зборів учасників Товариства, що оформлено протоколом № 3/21 від 11.11.2021 року;

визнати фінансову аграрну розписку, видану Товариством 29.06.2022 р., посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. 29.06.2022р. за реєстровим № 749 такою, що не є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків для Товариства.

Водночас, суд зауважує, що за змістом зазначеного вище протоколу, питання щодо видачі 29.06.2022 року фінансових аграрних розписок кредитору за Договором поставки № від 01.01.2019 року - ТОВ "Суффле Агро Україна", Директором Товариства вчинені з перевищенням повноважень наданих п. 8.26 Статуту Товариства та рішення загальних зборів учасників Товариства, що оформлено протоколом № 3/21 від 11.11.2021 року - не було предметом розгляду на позачергових загальних зборах учасників ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" (протокол № 01/23 від 01.04.2023 року);

При цьому, суд зауважує, що в провадженні Господарського суду Вінницької області також перебувала справа № 902/172/23(902/466/23) за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Лемешівка Агро плюс", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ "Суффле Агро Україна" про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Лемешівка Агро плюс" оформлене протоколом № 3/21 позачергових загальних зборів учасників від 11.11.2021 року, в межах справи № 902/172/23 про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс".

Так, рішенням Господарського суду Вінницької області від 05.03.2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ "Лемешівка Агро плюс", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ "Суффле Агро Україна" про визнання недійсним рішення загальних зборів у справі № 902/172/23(902/466/23), в межах справи № 902/172/23 про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро плюс", повністю.

Вказане рішення у встановленому законом порядку ніким не оскаржено, не скасовано та набрало законної сили 02.04.2024 року.

Відтак, враховуючи наведені вище обставини та положення закону, зважаючи на згадані вище норми закону щодо правової природи аграрної розписки, беручи до уваги те, що на момент видачі оскаржуваної фінансової аграрної розписки від 29.06.2022 року, директору ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" Лісовому В.Г. було надано відповідне право на укладення та підпис на власний розсуд фінансових аграрних розписок, як гарантію виконання зобов`язань за договором поставки продукції № від 01.01.2019 року, укладеного з ТОВ "Суффле Агро Україна", з погашенням заборгованості за означеним договором поставки: 30 000 000,00 грн. у строк до 20.12.2022 року (рішення позачергових загальних зборів учасників від 11.11.2021 року, протокол № 3/21 від 11.11.2021 року), суд дійшов висновку, що оскаржувана фінансова аграрна розписка видана директором Позивача в межах наданих йому повноважень Статутом Товариства та відповідним рішенням позачергових загальних зборів учасників від 11.11.2021 року (протокол № 3/21 від 11.11.2021 року).

При цьому, суд зауважує, що посилання позивача на рішення позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" (протокол № 01/23 від 01.04.2023 року), за результатами проведення яких було прийнято, зокрема, рішення:

визнати видачу 29.09.2022 року фінансових аграрних розписок кредитору за Договором поставки № від 01.01.2019 року - ТОВ "Суффле Агро Україна", Директором Товариства вчинені з перевищенням повноважень наданих п. 8.26 Статуту Товариства та рішення загальних зборів учасників Товариства, що оформлено протоколом № № 3/21 від 11.11.2021 року;

визнати фінансову аграрну розписку, видану Товариством 29.06.2022 р., посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. 29.06.2022р. за реєстровим № 749 такою, що не є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків для Товариства, - судом оцінюється критично, оскільки:

таке рішення було прийнято зі спливом тривалого часу, через 10 місяців після видачі оскаржуваної фінансової аграрної розписки та за 2 місяці до звернення до Господарського суду Хмельницької області з даним позовом;

також, суд зауважує, що питання щодо видачі фінансових аграрних розписок кредитору за Договором поставки № від 01.01.2019 року - ТОВ "Суффле Агро Україна", Директором Товариства вчинені з перевищенням повноважень наданих п. 8.26 Статуту Товариства та рішення загальних зборів учасників Товариства, що оформлено протоколом № 3/21 від 11.11.2021 року - саме 29.06.2022 року не було предметом розгляду на позачергових загальних зборах учасників ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" (протокол № 01/23 від 01.04.2023 року), тоді як у п.2 протоколу № 01/23 від 01.04.2023 року зазначено про визнання такими, що вчинені з перевищенням повноважень фінансових аграрних розписок саме 29.09.2022 року;

крім того, згідно положень ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 6 ЗУ "Про аграрні розписки", фінансові аграрні розписки складаються у письмовій формі на бланку, підлягають нотаріальному посвідченню і не можуть бути переведені у бездокументарну форму (знерухомлені).

У разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним (ч. 1 ст. 219 ЦК України);

Поряд з цим, в супереч наведеним положенням закону, правочин щодо визнання оскаржуваної фінансової аграрної розписки, виданої 29.06.2022 року, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. 29.06.2022р. за реєстровим № 749 такою, що не є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків для Товариства, було вчинено не у тій же формі, що і фінансова аграрна розписка, а було вчинено у формі протоколу позачергових загальних зборах учасників ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" № 01/23 від 01.04.2023 року.

Також, судом не приймаються доводи позивача з посиланням на положення ст.546 ЦК України щодо недотримання умов рішення загальних зборів учасників (яким було розширено та надано додаткове право на укладання та підпис фінансових аграрних розписок з обов`язковою умовою як гарантію виконання зобов`язань за договором поставки продукції № від 01.01.2019 року), оскільки в оскаржуваній розписці зазначено, що вона не є забезпеченням Договору (п. 3 Розписки), тому така аграрна розписка видана директором товариства в порушення вказаного рішення та повноважень наданих статутом.

Згідно ст. 1 ЗУ "Про аграрні розписки", аграрна розписка - товаророзпорядчий документ, що фіксує безумовне зобов`язання боржника, яке забезпечується заставою, здійснити поставку сільськогосподарської продукції або сплатити грошові кошти на визначених у ньому умовах;

боржник за аграрною розпискою - особа, яка видає аграрну розписку для оформлення свого зобов`язання здійснити поставку сільськогосподарської продукції або сплатити грошові кошти на визначених в аграрній розписці умовах;

кредитор за аграрною розпискою - фізична чи юридична особа, яка надає грошові кошти, послуги, поставляє товари, виконує роботи як зустрічне зобов`язання за договором, за яким боржник за аграрною розпискою видає їй аграрну розписку, наділяючи правом вимагати від нього належного виконання зобов`язань, а також фізична чи юридична особа, яка отримала права кредитора за аграрною розпискою від іншого кредитора за аграрною розпискою у спосіб, не заборонений законом;

Положеннями ст. 5 ЗУ "Про аграрні розписки" передбачено, що фінансова аграрна розписка - це аграрна розписка, що встановлює безумовне зобов`язання боржника сплатити грошову суму, розмір якої визначається за погодженою боржником і кредитором формулою з урахуванням цін на сільськогосподарську продукцію у визначеній кількості та якості.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно ст. 560 ЦК України, за гарантією банк, інша фінансова установа (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

З аналізу наведених норм закону вбачається, що аграрна розписка та гарантія є окремим поняттями та є різними за своєю правовою природою та не можуть підміняти один одного.

Крім того, з аналізу норм ст. 560 ЦК України, вбачається, що гарантом можуть бути окремо визначені законом особи (банк, інша фінансова установа), а не Товариство (в даному випадку ТОВ "Лемешівка Агро Плюс"), яке відповідно не є ні банком, ні іншою фінансовою установою, в розумінні даної статті. Крім того, з наведених норм закону випливає, що гарант і боржник не можуть бути однією і тією ж особою, в зв`язку з чим, Боржник - ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" не могло виступати в якості гаранта за своїми ж зобов`язаннями перед Кредитором - ТОВ "Суффле Агро Україна".

Відтак, на переконання суду, враховуючи наведені вище обставини та положення закону, позачерговими загальними зборами учасників ТОВ "Лемешівка Агро Плюс", протокол № 3/21 від 11.11.2021 року було прийнято, зокрема, рішення: надати право Директору Товариства Лісовому В.Г. на укладання та підпис на власний розсуд фінансових аграрних розписок, як гарантію виконання зобов`язань за договором поставки продукції № від 01.01.2019 року, укладеного з ТОВ "Суффле Агро Україна", з погашенням заборгованості за означеним договором поставки: - 30 000 000,00 грн. у строк до 20 грудня 2022 року (включно) - саме щодо надання права директору товариства на укладення фінансових аграрних розписок, в розумінні положень ЗУ "Про аграрні розписки", який регулює відносини, що виникають під час оформлення, видачі, обігу, виконання аграрних розписок.

Відтак, враховуючи наведені вище обставини та положення закону, зважаючи на згадані вище норми закону щодо правової природи аграрної розписки, беручи до уваги те, що на момент видачі оскаржуваної фінансової аграрної розписки від 29.06.2022 року, директору ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" Лісовому В.Г. було надано відповідне право на укладення та підпис на власний розсуд фінансових аграрних розписок, як гарантію виконання зобов`язань за договором поставки продукції № від 01.01.2019 року, укладеного з ТОВ "Суффле Агро Україна", з погашенням заборгованості за означеним договором поставки: 30 000 000,00 грн. у строк до 20.12.2022 року (рішення позачергових загальних зборів учасників від 11.11.2021 року, протокол № 3/21 від 11.11.2021 року), суд дійшов висновку, що оскаржувана фінансова аграрна розписка видана директором Позивача в межах наданих йому повноважень Статутом Товариства та відповідним рішенням позачергових загальних зборів учасників від 11.11.2021 року (протокол № 3/21 від 11.11.2021 року).

Стосовно доводів позивача щодо обізнаності контрагента - відповідача ТОВ "Суффле Агро Україна" зі змістом Статуту Позивача та встановленими у ньому обмеженнями щодо повноважень та посилання на судову практику з цього питання, суд зауважує наступне.

Як зазначено раніше, 29.06.2022 року ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" було видано на користь ТОВ "Суффле Агро Україна" оскаржувану фінансову аграрну розписку, яка посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. та зареєстрована у реєстрі за № 749 (у Реєстрі аграрних розписок - за № 8482), як за своєю правовою природою є одностороннім правочином.

При цьому, згідно ст. 44 ЗУ "Про нотаріат", під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь.

При перевірці цивільної правоздатності та дієздатності юридичної особи нотаріус зобов`язаний ознайомитися з її установчими документами, інформацією про таку особу, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань і перевірити, чи відповідає нотаріальна дія, яка вчиняється, обсягу її цивільної правоздатності та дієздатності.

У разі наявності у нотаріуса сумнівів щодо поданих документів він може витребувати від цієї юридичної особи, державного реєстратора, податкових органів, інших органів, установ та фізичних осіб додаткові відомості або документи.

Нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог статті 43 цього Закону, а також перевіряє обсяг його повноважень.

Нотаріусу подається довіреність або інший документ, що надає повноваження представникові. Дійсність довіреності, нотаріально посвідченої відповідно до законодавства України, перевіряється нотаріусом за допомогою Єдиного реєстру довіреностей.

Якщо від імені юридичної особи діє колегіальний орган, нотаріусу подається документ, в якому закріплено повноваження даного органу та розподіл обов`язків між його членами.

У разі наявності сумнівів щодо уповноваженого представника, а також його цивільної дієздатності та правоздатності нотаріус має право зробити запит до відповідної фізичної чи юридичної особи.

Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину.

Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін.

Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення.

Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Відтак, з огляду на наведені положення закону, саме нотаріус здійснює перевірку цивільної правоздатності та дієздатності юридичної особи, встановлює наявність повноважень у особи, що підписує аграрну розписку. З огляду на що, у відповідача відсутній обов`язок встановлювати повноваження особи, що видала оскаржувану фінансову аграрну розписку, що є предметом даного спору.

Стосовно посилання позивача на судову практику щодо визнання недійсними договорів у випадку обізнаності контрагента за договором про наявні обмеження повноважень директора, що встановлені Статутом товариства та щодо наступного схвалення правочину, суд зауважує, що такі висновки не є релевантними для даної справи, оскільки предметом розгляду у згаданих позивачем справах було визнання недійсними двосторонніх правочинів, тоді як предметом спору у справі №902/172/23(924/545/23) є визнання недійсною одностороннього правочину, фінансової аграрної розписки.

Таким чином, враховуючи, що оспорювана фінансова аграрна розписка, видана односторонньо позивачем (директором Лісовим В.Г., в межах наданих йому повноважень Статутом Товариства та відповідним рішенням позачергових загальних зборів учасників від 11.11.2021 року (протокол № 3/21 від 11.11.2021 року), яка посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. та зареєстрована у реєстрі за № 749 (у Реєстрі аграрних розписок - за № 8482), яка, в тому рахунку також відповідає умовам ст. 6 ЗУ "Про аграрні розписки", суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недійсною згаданої фінансової аграрної розписки від 29.06.2022 року № 749, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Водночас, будь-яких інших належних та допустимих доказів, на підтвердження доводів щодо наявності обставин щодо недійсності оскаржуваної фінансової аграрної розписки позивачем до суду не надано.

Зважаючи на наведені приписи законодавства та встановлені обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з мотивів наведених вище.

Судові витрати підлягають покладенню на Позивача згідно вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 7 КУ з процедур банкрутства, ст. ст. 2, 3, 12, 13, 42, 73-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 326 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Відмовити в задоволенні позову ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" до ТОВ "Суффле Агро Україна", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Посвятенко Ю.Д. про визнання недійсною фінансової аграрної розписки від 29.06.2022 року № 749 у справі № 902/172/23(924/545/23), в межах справи № 902/172/23 про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс", повністю.

2. Судові витрати покласти на Позивача.

3. Копію рішення надіслати до електронних кабінетів ЄСІТС та на електронні поштові адреси: ТОВ "Суффле Агро Україна" - , ; представнику ТОВ "Суффле Агро Україна" - адвокату Стеценко А.І. - ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" - ; представнику ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" Марченку А.Є. - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; арбітражному керуючому Плесюку О.С. - ІНФОРМАЦІЯ_4 ; приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу Посвятенку Ю.Д. - ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки встановлені статтями 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України повне рішення складено 23 квітня 2024 р.

Суддя Тісецький С.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи