ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2024 Справа № 905/1593/23

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Щерби О.Б., розглянувши справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк»

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Азалія Нова»

відповідача-2: ОСОБА_1

про: стягнення 467 048,77 грн.,

представники:

позивача: Легезін О.Г.,

відповідача-1: не з`явився,

відповідача-2: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Донецької області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Азалія Нова», відповідача-2: ОСОБА_1 про стягнення 467 048,77 грн.

Господарським судом Донецької області постановлено ухвалу від 11.12.2023р. у справі №905/1593/23, відповідно до якої суд ухвалив позовні матеріали передати до Господарського суду Львівської області за виключною юрисдикцією (підсудністю).

Після надходження матеріалів позовної заяви у справі №905/1593/23 до Господарського суду Львівської області, відповідно до проведеного 03.01.2024р. автоматизованого розподілу судової справи між суддями, передано для розгляду судді Король М.Р.

08.01.2024р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження; судове засідання призначити на 07.02.2024р.; явку представників учасників справи у судове засідання визнано обов`язковою.

Відповідно до відомостей Єдиного державного демографічного реєстру, адресою місця реєстрації відповідача-2 є 87501, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Зелінського, будинок 81.

Відтак, відповідно до вимог ст.12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд повідомляв відповідача про дату, час і місце судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

09.01.2024р. через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника (вх.№853/24).

05.02.2024р. через систему «Електронний суд» від відповідача-1 надійшов відзив на позов (вх.№3267/24).

05.02.2024р. через систему «Електронний суд» від відповідача-2 надійшов відзив на позов (вх.№3241/24).

05.02.2024р. через систему «Електронний суд» від відповідача-2 надійшла заява про врегулювання спору за участю судді (вх.№3262/24).

07.02.2024р. в судовому засіданні суд постановив протокольну ухвалу, відповідно до якої, зокрема, ухвалив: визнати причини пропуску на подання відзивів поважними, поновити строк і долучити відзиви до матеріалів справи, у задоволенні клопотання відповідача-2 про врегулювання спору за участю судді відмовити, розгляд справи відкласти на 28.02.2024р.

У задоволенні клопотання відповідача-2 про врегулювання спору за участю судді суд відмовив з огляду на наступне.

Врегулювання спору за участю судді врегульовано главою 4 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.186 ГПК України, врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті.

Отже, проведення врегулювання спору за участю судді не допускається за відсутності згоди всіх сторін.

З клопотання відповідача-2 слідує, що таке подано представником відповідача-2 одноособово, без згоди позивача та відповідача-1.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що до клопотання не надано згоди позивача та відповідача-1 на врегулювання спору за участю судді, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача-2 про врегулювання спору за участю судді.

Позиція позивача:

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на неналежне виконання позичальником та поручителем умов кредитного договору №1025/2021/СРД-МСБ від 03.06.2021р. в частині своєчасного погашення кредиту.

Позиція відповідача-1:

Відповідач-1 зазначає у поданому відзиві те, що платежі за договором не сплачувались через форс-мажорні обставини, а саме воєнний стан, що підтверджується листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022р.

Крім того, вказано те, що позивачем у здійсненому розрахунку заборгованості не враховано платіж у розмірі 300 000,00 грн., який було здійснено 30.06.2021р.

Позиція відповідача-2: аналогічна тій позиції, яка викладена відповідачем-1 у відзиві на позовну заяву.

За результатами дослідження наданих доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:

03.06.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Азалія Нова» (відповідач, позичальник, клієнт) та Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (банк, позивач) було укладено кредитний договір №1025/2021/СРД-МСБ, за умовами якого банк відкрив позичальнику відкличну кредитну лінію з лімітом у сумі

800 000,00 гривень на поповнення обігових коштів на строк з 03.06.2021р. по 15.03.2023р.

Пунктом 1.4 кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язаний сплачувати Банку комісії у розмірі та в порядку, визначеному Тарифами, які наведені в Додатку 2 до цього Договору, (далі за текстом - «Тарифи») та проценти за користування кредитними коштами в наступному розмірі:

За користування кредитними коштами в межах строку кредитування, визначеного п.1.3 цього Договору з врахуванням встановленого - Графіку зменшення Ліміту кредитної лінії за цим Договором, (строкова заборгованість) базова процентна ставка за користування кредитними коштами (далі Базова процентна ставка) встановлюється в розмірі 14,2% річних (п. 1.4.1 кредитного договору);

За користування кредитними коштами, що не повернуті в строк (прострочена заборгованість), відповідно до п.1.3 цього Договору, у т.ч. у строки визначені в Графіку зменшення Ліміту кредитної лінії за цим Договором, та/або відповідно до умов дострокового погашення Кредиту встановлених внаслідок застосування Банком вимоги дострокового повного або часткового виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором, Базова процентна ставка встановлюється в розмірі, визначеному в п.1.4.1 Договору збільшеного на 5,0% річних (п.1.4.2 кредитного договору).

Відповідно до пункту 3.1 кредитного договору, кредит надається банком позичальнику шляхом безготівкового перерахування з позичкового рахунку в національній валюті на поточний рахунок позичальника.

Позивачем свої обов`язки за кредитним договором були виконані в повному обсязі 03.06.2021р (виписку по особовому рахунку долучено до матеріалів справи).

Пунктом 3.3 кредитного договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, визначеного п.1.3 цього Договору, здійснюється на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за наданими кредитними коштами (строкової заборгованості), виходячи з процентної ставки за користування кредитними коштами, визначеної в пп.1.4.1 цього Договору. При розрахунку процентів за користування кредитними коштами використовується метод «факт/360», виходячи із фактичної кількості днів у місяці та банківського року з розрахунку 360 днів у році, враховуючи перший день та не враховуючи останній день користування кредитними коштами.

Пунктом 3.4 кредитного договору встановлено, що нарахування процентів за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, визначеного п.1. цього Договору, здійснюється на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за наданими кредитними коштами (строкової заборгованості), виходячи з процентної ставки за користування кредитними коштами, визначеної в пп.1.4.1 цього Договору. При розрахунку процентів за користування кредитними коштами використовується метод «факт/360», виходячи із фактичної кількості днів у місяці та банківського року з розрахунку 360 днів у році, враховуючи перший день та не враховуючи останній день користування кредитними коштами.

Відповідно до пункту 3.5 кредитного договору, проценти за користування кредитними коштами сплачуються Позичальником щомісячно, не пізніше 15-го числа місяця, наступного за місяцем користування Кредитом, а також в день закінчення строку, на який надано Кредит, у відповідності з п.1.3 цього Договору, або в день зазначений в письмовому повідомленні Банку про дострокове розірвання цього Договору .

Нарахування процентів за користування кредитними коштами, що не повернуті в строк, передбачений цим Договором (прострочена заборгованість), здійснюється на суму фактичного щоденного залишку простроченої заборгованості по Кредиту, виходячи з процентної ставки, зазначеної у п.1.4.2 цього Договору, до дати погашення простроченої заборгованості по Кредиту, або настання Події припинення, визначеної в п. 7.5.2 цього Договору .

У разі ненадходження платежів від Позичальника в рахунок погашення процентів за користування кредитними коштами у встановлені цим Договором строки, суми непогашених у строк процентів визнаються простроченими та наступного банківського дня перераховуються на рахунки з обліку простроченої заборгованості.

Пунктом 3.7 кредитного договору встановлено, що нарахування процентів за користування кредитними коштами, що не повернуті в строки/терміни, передбачені цим Договором (прострочена заборгованість), здійснюється на суму фактичного щоденного залишку простроченої заборгованості по Кредиту, виходячи з процентної ставки за користування кредитними коштами, визначеної в пп.1.4.2 цього Договору. Проценти за користування кредитними коштами нараховуються Банком у валюті Кредиту щомісячно не пізніше останнього банківського дня місяця за період з дати виникнення простроченої заборгованості по останній календарний день місяця, в якому виникла така заборгованість (або до дня погашення простроченої заборгованості), та надалі з першого дня по останній календарний день місяця, в якому існує така прострочена заборгованість, та з першого календарного дня місяця до дня погашення простроченої заборгованості в місяці, в якому відбулось таке погашення.

Відповідно до пунктів 6.2.2 та 6.2.3 кредитного договору, позичальник зобов`язався своєчасно та в повному обсязі, у встановлені строки, на умовах і в порядку передбаченому кредитним договором повернути отримані в межах кредитної лінії суми кредиту та сплачувати плату за кредит.

Пунктом 7.1 кредитного договору встановлено, що у випадку порушення Позичальником зобов`язань за цим Договором, Банк має право відмовитися від виконання своїх зобов`язань, при цьому Позичальник зобов`язаний відшкодувати Банку збитки та інші витрати, понесені Банком за цим Договором з урахуванням п.6.2.3 цього Договору, а також сплатити штрафи, пеню.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком, позичальником та ОСОБА_1 (надалі - поручитель) було укладено договір поруки №1025/2021/СРД-МСБ-П від 03.06.2021 року.

Відповідно до п.1.1 договору поруки, поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору укладеному між кредитором та позичальником.

Пунктом 1.2 договору поруки встановлено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору.

Відповідно до 1.3 договору поруки, поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором у тому ж обсязі що і позичальник.

Як зазначив позивач, на момент подання позовної заяви до суду, відповідачі свої зобов`язання за кредитним договором, договором поруки не виконують, в результаті чого утворилась прострочена заборгованість за зобов`язаннями по кредитному договору.

Так, загальна сума заборгованості відповідача-1 за кредитним договором №1025/2021/СРД-МСБ від 03.06.2021р. станом на 30.05.2023р. становить 467 048,77 rрн., з яких:

заборгованість по кредиту строкова - 0,00 грн.

заборгованість по кредиту прострочена - 392622,61 грн.

заборгованість по процентах поточна - 0,00 грн.

заборгованість по процентах прострочена - 63226, 16 грн.

заборгованість по комісії поточна - 0,00 грн.

заборгованість по комісії прострочена - 11200,00 грн.

Враховуючи невиконання відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором та договором поруки, позивач з метою захисту своїх порушених прав та інтере сів звернувся до суду з позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.173,174 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, договір є однією з підстав виникнення зобов`язання, в силу якого одна сторона (у тому числі боржник) зобов`язана вчинити певну дію на користь іншої сторони, а інша сторона (у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно загальних умов виконання, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.7 ст.193 Господарського кодексу України, ст. 525 Цивільного кодексу України).

В ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частинами 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

В статті 553 Цивільного кодексу України зазначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

В силу положень частин 1, 2 ст.554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частина 1 ст.543 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За правилами Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.ч. 1-4 ст. 13).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86).

Наявність укладеного між ПАТ АБ «Укргазбанк» і ТзОВ «Азалія Нова» кредитного договору №1025/2021/СРД-МСБ від 03.06.2021р. свідчить про виникнення між ними майново-господарських зобов`язань, в силу яких, як встановлено приписами ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України, одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

З наданого до справи розрахунку та виписки по рахунку підтверджено надання Банком та отримання ТзОВ «Азалія Нова» кредитних коштів в рамках виконання Договору, повернення яких здійснено не в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість по кредиту в розмірі 467 048,77 грн.

При цьому, суд враховує правову позицію, висвітлену в постанові Верховного Суду від 23.09.2019р. у справі №910/10254/18, згідно з якою банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Згідно умов кредитного договору, кінцевим строком повернення остаточної суми кредиту є 15.03.2023р.

Докази повернення всієї суми кредиту в матеріалах справи відсутні.

З підстав викладеного та враховуючи наведені вище норми законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з ТзОВ «Азалія Нова» на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за фактично одержаним і неповернутим кредитом в розмірі 467 048,77 грн.

Щодо солідарного стягнення.

Як вже встановлено, зобов`язання ТзОВ «Азалія Нова» за Договором забезпечено порукою за Договором поруки №1025/2021/СРД-МСБ-П від 03.06.2021 року, за яким Поручителем є фізична особа ОСОБА_1 .

З огляду на частину 2 ст. 554 Цивільного кодексу України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов`язань і при цьому водночас сама має зобов`язальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов`язання та про договори.

За таких обставин та з урахуванням умов Договору поруки, Банк набув право вимоги до ОСОБА_1 , як солідарного відповідача, щодо погашення заборгованості за Кредитним договором.

Суд також встановив, що у договорі поруки, який укладено між банком, відповідачем- 1 та відповідачем-2, визначено такі самі умови щодо зобов`язань сторін, як і в кредитному договорі.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про солідарне стягнення заборгованості за кредитом є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Відповідачі посилаються на те, що вони не сплачували платежі за договором через форс-мажорні обставини, а саме воєнний стан, що підтверджується листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022р.

Суд відхиляє зазначені посилання, виходячи з наступного.

Згідно з п.7.9 договору, виникнення форс-мажорних обставин продовжує строк виконання взаємних зобов`язань сторін за договором про надання кредиту на період тривалості дії таких обставин без відшкодування збитків обох сторін.

Доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий відповідними компетентними органами, в тому числі Торгово-промисловою палатою України. (п.7.8 договору).

Щодо посилання відповідача на лист Торгово промислової палати України від 28.02.2022р., то суд звертає увагу на те, що, посилаючись на форс мажор, як на підставу для звільнення від відповідальності, стороні потрібно довести, як саме форс мажор вплинув на виконання зобов`язання. Одного лише посилання на наявність форс мажору є недостатнім, оскільки суд має досліджувати докази в сукупності.

У постановах Верховного Суду від 15.06.2018р. у справі № 915/531/17, від 26.05.2020р. у справі № 918/289/19, від 17.12.2020р. у справі № 913/785/17, від 01.06.2021р. у справі № 910/9258/20 викладено висновок щодо застосування статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», відповідно до якого:

- статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;

- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Отже, саме лише посилання відповідача на воєнний стан, як форс-мажор, який унеможливлює виконання ним зобов`язання, не звільняє автоматично від відповідальності за невиконання зобов`язання, а відповідач повинен довести, як саме проявився форс-мажор під час виконання такого зобов`язання (постанова Верховного Суду від 17.08.2022р. у справі № 922/854/21).

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022р. у справі №908/2287/17, зазначив, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати (пункт 75).

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних (пункт 76).

Верховний Суд у постанові від 31.08.2022р. у справі №910/15264/21, звернув увагу на те, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин.

Відповідач не надав суду доказів повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин, що перешкоджають виконанню саме спірного договору. Це позбавляє відповідача права посилатися на ці обставини, як на підставу звільнення від відповідальності.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку задовольнити позовні вимоги.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією №14791-88 від 20.11.2023р. на суму 7 005,73 грн.

Відповідно до ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Оскільки позов підлягає задоволенню, судові витрати у справі, а саме 7 005,73 грн. судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, необхідно покласти на відповідачів в рівних частинах, а саме по 3 502,87 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Азалія Нова» (адреса: Україна, Львівська обл., місто Львів, вул.Городоцька, будинок 84; ідентифікацій код: 35841092) та ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (адреса: Україна, 03087, місто Київ, вулиця Єреванська, будинок 1; ідентифікаційний код: 23697280) заборгованість за кредитним договором №1025/2021/СРД-МСБ від 03.06.2021 року, розрахованої станом на 30.05.2023р., в загальному розмірі 467 048,77 грн.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Азалія Нова» (адреса: Україна, Львівська обл., місто Львів, вул.Городоцька, будинок 84; ідентифікацій код: 35841092) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (адреса: Україна, 03087, місто Київ, вулиця Єреванська, будинок 1; ідентифікаційний код: 23697280) 3 502,87 грн. судового збору.

4.Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (адреса: Україна, 03087, місто Київ, вулиця Єреванська, будинок 1; ідентифікаційний код: 23697280) 3 502,87 грн. судового збору.

5.Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повний текст рішення складено 22.04.2024р.

Суддя Король М.Р.