ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
22.04.2024р. Справа №905/617/24
Розглянувши заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", м.Київ
до боржника Фізичної особи-підприємця Гладкого Андрія Івановича, смт.Нікольське
Суддя Левшина Г.В.
Заяву обґрунтовано неналежним виконанням боржником умов договору банківського обслуговування б/н від 20.12.2018р., який укладений шляхом подання заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги "Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця "Підприємницький".
Розглянувши подану заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Згідно з ч.1 ст.147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Положеннями ст.148 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ може бути видано за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, та в разі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Наказне провадження це самостійний, особливий, спрощений вид судового провадження під час розгляду господарських справ про стягнення грошової заборгованості за договором, спрямований на швидкий та ефективний захист прав заявника, в якому суд в установлених законом випадках за заявою особи без судового засідання і виклику сторін на підставі достатніх, допустимих і належних доказів видає судовий наказ, який одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом.
Положеннями п.1 ч.3 ст.150 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.
Згідно з ч.1 ст.151 Господарського процесуального кодексу України за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України ).
Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір".
Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Статтею 7 Закону України від 09.11.2023 № 3460-IX "Про Державний бюджет України на 2024 рік" встановлено, що з 01.01.2024 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028, 00 грн.
Відповідно до п.п. 21 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду заяви про видачу судового наказу встановлюється у розмірі 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, за подання заяви про видачу судового наказу має бути сплачений судовий збір в розмірі 302,80 коп.
Водночас, за приписами ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Таким чином, з урахуванням того, що заявник звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу в електронній формі через підсистему "Електронний суд", тому розмір судового збору за подання згаданої заяви має складати 242,24 грн.
В якості доказів сплати судового збору заявником надано суду платіжне доручення від №BOJ68B3XV9 від 18.03.2024р. на суму 242,24 грн.
За приписами ст.9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Судом за допомогою автоматизованої системи документообігу господарського суду Донецької області "Діловодство спеціалізованого суду" було здійснено перевірку зарахування сплачених заявником коштів на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України та встановлено, що судовий збір, сплачений згідно платіжного доручення №BOJ68B3XV9 від 18.03.2024р. на суму 242,24 грн., зараховано за звернення до господарського суду Донецької області із заявою про видачу судового наказу у справі №905/471/24, що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 19.03.2024р.
Згідно з ч.2 ст.151 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.
Тобто, сума судового збору, сплаченого на підставі платіжного доручення №BOJ68B3XV9 від 18.03.2024р. на суму 242,24 грн. за подання заяви у справі №905/471/24 про видачу судового наказу може бути зарахована до суми судового збору у разі пред`явлення Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" позову до боржника у порядку позовного провадження.
Проте, Господарський процесуальний кодекс України чи Закон України "Про судовий збір" не передбачають можливості повторного подання вказаного платіжного доручення на підтвердження сплати судового збору у інших справах, а тому платіжне доручення №BOJ68B3XV9 від 18.03.2024р. не може бути прийнято в якості доказів сплати судового збору у цій справі №905/617/24.
Враховуючи те, що кожна заява про видачу судового наказу є самостійним, окремим об`єктом справляння судового збору, суд не приймає платіжне доручення №BOJ68B3XV9 від 18.03.2024р. на суму 242,24 грн., як належний доказ сплати судового збору за подання Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" заяви про видачу судового наказу б/н від 15.04.2024р.
Таким чином, всупереч вимог п.1 ч.3 ст.150 Господарського процесуального кодексу України Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" до заяви про видачу судового наказу не додано документ, що підтверджує сплату судового збору.
Згідно з п.1 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу.
За приписами ч.2 ст.152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.
Враховуючи те, що Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" подано заяву, яка не відповідає вимогам ст.150 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу на підставі п.1 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України.
Одночасно суд звертає увагу заявника, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч.1 ст.153 Господарського процесуального кодексу України).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 147, 148, 152 Господарського процесуального кодексу України, суд
Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч.1 ст.153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.1, 2, 8, 9 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим Кодексом, після усунення її недоліків.
Ухвалу складено та підписано 22.04.2024р.
Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку ст.ст.255-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Г.В. Левшина