ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2024 р. Справа№ 910/17359/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Палія В.В.

суддів: Сибіги О.М.

Вовка І.В.

при секретарі: Бенчук О.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Горянін А.О.;

від відповідача: Будник Б.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг»

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2024 (повний текст складено 08.02.2024)

у справі №910/17359/23 ( суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг»

про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство «Донбасенерго» ( далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» ( далі - відповідач), у якому на підставі ст. ст. 203, 215, 233 ЦК України просив визнати недійсним договір постачання природного газу від 31.03.2022 №ТЕС-ДЕ, укладений між Публічним акціонерним товариством «Донбасенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» у частині п. 4.3. ч. 4 Договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що укладення договору в частині п. 4.3, в редакції Додаткової угоди №1 від 26.05.2022 до договору, здійснено під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних для позивача умовах, що є підставою для визнання недійсним договору в частині пункту 4.3. на підставі ч. 1 ст. 233 ЦК України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.01.2024 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Визнано недійсним договір постачання природного газу від 31.03.2022 №ТЕС-ДЕ, укладений між Публічним акціонерним товариством «Донбасенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг», в частині пункту 4.3. частини 4 Договору, а саме: «Остаточний розрахунок за фактично переданий у періоді постачання природний газ здійснюється споживачем не пізніше ніж через 45 (сорок п`ять) діб після закінчення періоду постачання».

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» на користь Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» 2 684 грн судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції встановив, що виробництво електричної та теплової енергії Слов`янською ТЕС ПАТ «Донбасенерго» з використанням в якості основного технологічного палива природного газу замість вугілля обумовило збитковість діяльності з виробництва електроенергії та теплової енергії, а відтак позивачем доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання спірного договору недійсним, а саме те, що спірний (в частині) договір був укладений під впливом тяжких обставин, а саме неможливістю постачати вугілля на Слов`янську ТЕС та на вкрай невигідних умовах для позивача, у зв`язку з якими він зазнає збитків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2024 у справі №910/17359/23 та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що прийняте внаслідок неправильного встановлення обставин та неправильної оцінки доказів.

Також апелянт зазначає, що, укладення договору постачання не усунуло неможливості постачання на Слов`янську ТЕС вугілля, повністю або частково та позивачем не доведено, що збитки були отримані саме внаслідок укладення договору.

Апелянт посилається на те, що визнання недійсним пункту 4.3 договору не призводить до того, що позивач позбавляється обов`язку розрахуватися за поставлений природній газ , оскільки на підставі ст. 530 ЦК України відповідач матиме право вимагати зобов`язань з оплати в будь-який час.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/17359/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Палій В.В. - головуючий суддя; судді - Вовк І.В., Сибіга О.М.

Ухвалою суду від 04.03.2024 відкладено вирішення питання щодо вчинення процесуальних дій, передбачених параграфом 2 глави 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2024 у справі №910/17359/23 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою суду від 18.03.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 10.04.2024.

Ухвалою суду від 04.04.2024 розгляд справи призначено на 17.04.2024, у зв`язку з участю колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді: Палія В.В., суддів - Вовка І.В., Сибіги О.М. у підготовці суддів господарських апеляційних судів Національною школою суддів України з 08.04.2024.

Позиції учасників справи

02.04.2024 через електронний суд до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційний господарський суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва залишити без змін.

15.04.2023 через електронний суд до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Публічне акціонерне товариство «Донбасенерго» є виробником електричної та теплової енергії. Виробництво електричної та теплової енергії здійснюється на підставі ліцензій, виданих НКРЕКП, структурною одиницею ПАТ «Донбасенерго» є Слов`янська теплова електрична станція.

31.03.2022 Публічне акціонерне товариство «Донбасенерго» (споживач) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» (постачальник), керуючись Законом України «Про ринок природного газу», Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 року № 222, Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015 року «Про затвердження Правил постачання природного газу», востановою НКРЕКП №2493 від 30.09.2015 року «Про затвердження Кодексу газотранспортної системи», Постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015 року «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем», Постановою НКРЕКП №3013 від 24.12.2019 року «Про встановлення тарифів для ТОВ «ОПЕРАТОР ГТС УКРАЇНИ» на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу на регуляторний період 2020 - 2024 роки», уклали договір постачання природного газу.

Відповідно до п. 1.1. та п. 1.2. договору постачальник зобов`язується поставити природний газ споживачу, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Пунктом 4.3. договору, в редакції Додаткової угоди №1 від 26.05.2022 до договору, передбачено, що остаточний розрахунок за фактично переданий у періоді постачання природний газ здійснюється споживачем не пізніше ніж через 45 (сорок п`ять) діб після закінчення періоду постачання. В платіжних дорученнях споживач має обов`язково вказувати призначення платежу, номер та дату договору. За цим договором споживач здійснює оплату після отримання природного газу у відповідному періоді постачання. У разі зміни умов оплати на попередню оплату сторони повинні укласти відповідно додаткову угоду до договору про такі зміни.

Постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 року №222 затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - Положення про ПСО).

Положення про ПСО (в редакції на час укладення спірного в частині договору) покладає обов`язки на ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» щодо постачання природного газу підприємствам згідно з переліком, зазначеним у додатку 1, на умовах, передбачених пунктом 5 цього Положення.

Пунктом 5 Положення про ПСО унормовано, що ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» постачає природний газ підприємствам згідно з переліком, зазначеним у додатку 1, з дати укладення договору і до 30 квітня 2022 року (включно) за ціною 7080 грн з урахуванням податку на додану вартість за 1 000 куб. метрів газу, а також теплоелектроцентралям за переліком, який затверджується Міненерго.

Позивач посилається на те, що укладення договору в частині п. 4.3, в редакції Додаткової угоди №1 від 26.05.2022 до договору, здійснено під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних для позивача умовах, що є підставою для визнання недійсним договору в частині пункту 4.3. на підставі ч. 1 ст. 233 ЦК України, що стало підставою для звернення до суду з позовною заявою.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення містяться і в статті 180 Господарського кодексу України.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Отже, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Як вже зазначалось вище, 31.03.2022 між ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» та ПАТ «Донбасенерго» було укладено договір постачання природного газу №ТЕС-ДЕ від 31.03.2022 (далі - Договір).

У відповідності до умов Договору, ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» зобов`язалося поставити природний газ ПАТ «Донбасенерго», а ПАТ «Донбасенерго» зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Пунктом 4.5. Договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий у періоді постачання природний газ з урахуванням вартості небалансу, визначеного відповідно до п.4.4 Договору (остаточна Договірна Вартість) цього Договору, здійснюється Споживачем не пізніше ніж через 45 діб після закінчення Періоду постачання. В платіжних дорученнях Споживач має обов`язково вказувати призначення платежу, номер та дату Договору. За цим Договором Споживач здійснює плату після отримання природного газу у відповідному періоді постачання. У разі зміни умов оплати на попередню оплату Сторони повинні укласти відповідно додаткову угоду до Договору про такі зміни.

Як зазначає позивач, укладення договору в частині п. 4.3, в редакції Додаткової угоди №1 від 26.05.2022 до договору, здійснено під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних для нього умовах.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції за наслідком апеляційного розгляду справи, оцінивши наявні у матеріалах справи докази в сукупності, встановив наступне.

Згідно ч. 1 статті 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 233 Цивільного кодексу України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту наявності тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Ознаками правочину, що підпадає під дію ст. 233 Цивільного кодексу України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

За змістом ст. 233 Цивільного кодексу України для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину.

Тяжка обставина є оцінювальною категорією і має визначатися судом з урахуванням всіх обставин справи. Особа, яка оскаржує правочин, повинна довести, що за відсутності тяжких обставин вона взагалі або на зазначених умовах не уклала б такий правочин.

Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 Цивільного кодексу України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але змушена це зробити через тяжкі обставини. Тобто має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

Верховний Суд у постанові від 21.06.2022 року справа №925/1701/20 вказав наступне.

Для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених статтею 233 ЦК України, позивачу у сукупності необхідно довести наявність таких підстав: 1) наявність у особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з цих підстав є доведення у судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин. Тобто внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість усунути тяжку обставину, яка змусила її це зробити.

Тож, у даному випадку саме на позивача покладено обов`язок доведення наявності тяжких обставин під час вчинення спірного правочину та укладення такого правочину на вкрай невигідних умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін;

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач посилається на те, що договір постачання природного газу від 31.03.2022 №ТЕС-ДЕ був укладений під впливом тяжкої обставини - повномасштабної агресії російської федерації проти України. Оскаржувана умова договору про здійснення остаточного розрахунку за отриманий природний не пізніше ніж 45 (сорок п`ять) діб після закінчення періоду постачання є вкрай невигідною для ПАТ «Донбасенерго».

Проте, як зазначено судом вище, тяжкими обставинами вважаються хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Тобто, важливим елементом є доведення позивачем причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення таких обставин).

Однак, у даному випадку позивачем у встановленому законом порядку не доведено суду для усунення та/або зменшення якої обставини позивачем вчинено спірний правочин з відповідачем, як і не доведено яку саме тяжку обставину внаслідок вчинення спірного правочину позивач отримав можливість усунути, яка змусила його укласти такий правочин.

Суд зазначає, що обставини на які посилається позивач у позовній заяві не є тяжкими обставинами в розумінні ст. 233 Цивільного кодексу України, для усунення або зменшення яких позивачу необхідно було укласти спірний правочин.

Як встановлено судом першої інстанції, Договір був укладений під впливом тяжкої обставини - неможливістю постачати вугілля на Слов`янську ТЕС.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, АТ «Укрзалізниця» листом від 23.02.2023 повідомила, що з 24.02.2022 по 23.02.2023 постачання вугілля на Слов`янську ТЕС не відбувалося.

Отже, укладення між ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» та ПАТ «Донбасенерго» Договору постачання природного газу №ТЕС-ДЕ від 31.03.2022 не усунуло неможливість постачання на Слов`янську ТЕС вугілля, повністю або частково.

Крім того, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції, що виробництво електричної та теплової енергії Слов`янською ТЕС ПАТ «Донбасенерго» з використанням в якості основного технологічного палива природного газу замість вугілля обумовило збитковість діяльності з виробництва електроенергії та теплової енергії, а відтак це є вкрай невигідною умовою.

Договір постачання природного газу №ТЕС-ДЕ від 31.03.2022 укладено між сторонами у відповідності до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, яке було затверджено постановою Кабінету №222 від 06.03.2022 (далі - Положення).

У відповідності до п. 2 Положення, Положення не позбавляє постачальників природного газу, зокрема із спеціальними обов`язками, права вільно обирати оптового продавця природного газу для потреб їх господарської діяльності.

При цьому ЗУ «Про ринок природного газу» передбачена можливість споживачів (оптових покупців) вільно обирати та змінювати постачальника (оптового продавця) на умовах, передбачених цим Законом та іншими актами законодавства.

За таких обставин, ПАТ «Донбасенерго» було вільно у виборі продавця природного газу.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів того, що ПАТ «Донбасенерго» при підписанні Договору від 31.03.2022 та в подальшому висловлювало заперечення проти умов Договору, включаючи умову щодо здійснення остаточних розрахунків.

Згідно ч.2 ст. 233 ЦК України, при визнанні правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Проте, висновок суду першої інстанції, що саме через укладення Договору від 31.03.2022 з ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» ПАТ «Донбасенерго» зазнає збитків не знайшов свого підтвердження, а відтак відсутній причинно-наслідковий зв`язок між збитками та укладеним договором.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що між ПАТ «Донбасенерго» та ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» 16.05.2022 укладено Додаткову угоду №1 до Договору постачання природного газу від 31.03.2022 №ТЕС-ДЕ, якою видалено з тексту Договору пункти 4.3 та 4.4. Розділу 4. «Ціна та порядок розрахунків» з підпунктами та викладено пункт 4.5 Розділу 4. «Ціна та порядок розрахунків» Договору в наступній редакції:

«Остаточний розрахунок за фактично переданий у Періоді постачання природний газ здійснюється Споживачем не пізніше ніж через 45 діб після закінчення Періоду постачання. В платіжних дорученнях Споживач має обов`язково вказувати призначення платежу, номер та дату Договору. За цим Договором Споживач здійснює плату після отримання природного газу у відповідному періоді постачання. У разі зміни умов оплати на попередню оплату Сторони повинні укласти відповідно додаткову угоду до Договору про такі зміни.»

Отже, як вбачається із матеріалів справи, Додаткова угода №1 підписана як позивачем, так відповідачем.

Тобто, підписуючи додаткову угоду, в якій сторони, зокрема, погодили новий порядок розрахунків за фактично переданий газ, позивач повторно підтвердив своє вільне волевиявлення щодо погодження спірного пункту договору, що підтверджує відсутність обставин про його вчинення під впливом тяжкої обставини, на що наголошує позивач.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання спірного договору недійсним, а саме те, що спірний (в частині) договір був укладений під впливом тяжких обставин, а саме неможливістю постачати вугілля на Слов`янську ТЕС та на вкрай невигідних умовах для позивача, у зв`язку з якими він зазнає збитків.

А тому, оскільки позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що правочин укладено від впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для визнання для визнання недійсним договору в частині пункту 4.3. на підставі ч. 1 ст. 233 ЦК України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2024 у справі №910/17359/23 - скасуванню з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання позову, апеляційної скарги, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2024 у справі №910/17359/23 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2024 у справі №910/17359/23 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» (84306, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Олекси Тихого, 6, код 23343582) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, код 42399676) 3220, 80 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/17359/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.04.2024

Головуючий суддя В.В. Палій

Судді О.М. Сибіга

І.В. Вовк