ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" квітня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/4438/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І.

при секретарі судового засідання Петровій О.О.,

за участю представників сторін:

від позивача Горбенко М. С. (довіреність №15/22/11 від 22.11.2023);

від відповідача Рябоконь В. І. (довіреність №06/11-46 від 06.11.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/4438/23

за позовом Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, код ЄДРПОУ 00100227)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія (65007, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 88, )

про стягнення 190 580 964,58 грн.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року Приватне акціонерне товариство ,,Національна енергетична компанія Укренерго звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія, в якій просить суд стягнути з відповідача 1 174 247 957,61 грн заборгованості, у тому числі: 983 666 993,03 грн основної заборгованості, 15 614 340,56 грн пені, 38 804 394,24 грн штрафу, 47 731 366,69 грн 3% річних та 88 430 863,09 грн інфляційних втрат, а також суму судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0231-02024 від 01.01.2019 із додатковими угодами до нього, в частині повної та своєчасної оплати за отриману електричну енергію протягом квітня 2022 по серпень 2023 року.

Зокрема, позивач вказує, що згідно з пп. 1 п. 6.1, пп. 3 п. 8.3 договору позивач як оператор системи передачі має право отримувати від відповідача як користувача своєчасну оплату послуг; користувач зобов`язаний здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за послугу на умовах, визначених цим договором.

За п. 5.5 договору користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем (ОСП), або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (далі - СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються адміністратором комерційного обліку (далі - АКО). Акти приймання-передачі послуги направляються користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).

Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється згідно з Правилами ринку.

Оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно).

Акти приймання-передачі послуги та акти коригування до актів приймання- передачі послуги у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає користувачу два примірники в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони. Користувач здійснює підписання актів приймання-передачі послуги та актів коригування до актів приймання-передачі послуги відповідного розрахункового періоду протягом трьох робочих днів та повертає їх ОСП.

Відповідно до п. 5.6. договору у разі виникнення розбіжностей за отриманих від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі послуги користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі послуги вартість послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з дня отримання акта. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дня отримання акта приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнятий без розбіжностей.

За п. 5.7 договору за наявності заборгованості за цим договором кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення.

Як вказує позивач, ним надаються відповідачу послуги з передачі електричної енергії з липня 2019 року по теперішній час. Так, сторонами шляхом підписання 18.07.2022 акту звірки розрахунків за договором за 2 квартал 2022 року зафіксовано, що за відповідачем станом на 01.04.2022 обліковувалась заборгованість у розмірі 256123741,52 грн.

При цьому, за ствердженнями позивача, з квітня 2022 року по серпень 2023 року позивачем надавалися відповідачу послуги з передачі електричної енергії на загальну суму ,65 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі наданих послуг, які в повному обсязі не були оплачені. Наразі позивач зауважує, що всього за актами коригування, сформованими протягом квітня 2022 по серпень 2023 року, що стосувалися даних комерційного обліку минулих розрахункових періодів, зобов`язання по яким враховано при здійснені поточних розрахунків, обсяги наданих послуг було зменшено на 38076053,78 грн.

Відтак, з урахуванням сальдування сум за актами наданих послуг за період з квітня 2022 по серпень 2023 року, актів-коригування обсягів за попередні розрахункові періоди, сформовані протягом квітня 2022 по серпень 2023 року, та за мінусом часткової оплати, позивач вказує, що станом на 29.09.2023 сума заборгованості відповідача за фактичний обсяг отриманих послуг, без врахування планового обсягу вересня 2023 року, складає 983666993,03 грн.

Окрім стягнення суми основної заборгованості, позивач вказує, що має право на стягнення з відповідача неустойки та компенсаційних втрат за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання.

Так, відповідно до п. 6.7 договору у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань.

За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

Крім того, позивач посилається на положення ст. 625 Цивільного кодексу України, якою визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Поряд з цим позивач зауважує, що рішенням Господарського суду Одеської області від 25.01.2022 у справі N916/1869/21, яке було частково змінено постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.06.2023, присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 15952,39 грн. пені, 607095,43 грн. 3% річних, 29 666,95 грн. штрафу та 396430,90 грн. інфляційних витрат. У вказаному позові розрахунок штрафних санкцій завершувався нарахуваннями на акт приймання передачі наданих послуг за жовтень 2020 року.

Отже, за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 за N00231-02024 за період з 01.11.2020 року по 21.09.2023 року позивачем нараховано відповідачу пеню в сумі 15614340.56 грн., штраф в сумі 38804394.24 грн., 3% річних за користування коштами в сумі 47731366.69 грн. та інфляційні втрати в сумі 88430863.09 грн., розрахунок яких додано до позову та які заявлені до стягнення.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.10.2023 у справі № 916/4438/23 позовну заяву Приватного акціонерного товариство Національна енергетична компанія Укренерго (вх. № 4998/23 від 11.10.2023) і додані до неї документи повернуто без розгляду на підставі п. 1 ч. 5 ст. 174 ГПК України, з мотивів відсутності повноважень у представника ПрАТ Національна енергетична компанія Укренерго - Горбенко М.С. на підписання від імені останнього позовної заяви із ціною позову в розмірі 1 174 247 957,61 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.10.2023 по справі № 916/4438/23 та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.12.2023 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго задоволено, скасовано ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.10.2023 року у справі № 916/4438/23 про повернення позовної заяви та направлено справу на розгляд до Господарського суду Одеської області.

19.12.2023 позивачем подано до господарського суду клопотання про долучення доказів (вх. № 46116/23), згідно якого позивачем на підтвердження сплати судового збору у розмірі 939400,00 грн. було надано платіжну інструкцію № АУ-7146 від 17.10.2023.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.12.2023 прийнято до розгляду вказану позовну заяву Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго та відкрито провадження у справі №916/4438/23 за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на "17" січня 2024 року о 12 год. 30 хв.

22.12.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про продовження строку на надання відзиву (вх.№46698/23).

15.01.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №1483/24), в якому відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Зокрема, відповідач вказує про наявність відкладальної обставини до вимог за період з початку введення воєнного стану, вказуючи, що термін виконання зобов`язань за цим договором у разі форс-мажорних обставин відкладається на строк дії таких обставин. Таким чином, відповідач вважає, що з урахуванням форс-мажорних обставин, які суттєво вплинули на можливість виконання ТОВ «ООЕК» своїх зобов`язань перед НЕК «Укренерго» в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги з передачі електричної енергії, та з урахуванням вимог п. 10.1 укладеного договору, у ТОВ «ООЕК» виникла відкладальна обставина в частині оплати вартості наданих позивачем послуг з передачі електричної енергії у період з квітня 2022 р. по серпень 2023 р. на строк дії форс-мажорних обставин. Окрім того, відповідач вважає, що нарахування позивачем неустойки, інфляційних втрат та 3% річних у період дії форс-мажорних обставин є безпідставним з огляду на те, що Товариство звільняється від відповідальності за невиконання зобов`язань за цим договором на термін дії форс-мажорних обставин.

Поряд з наведеним відповідач вказує про неврахування НЕК «Укренерго» при проведенні нарахувань неустойки у період з 01.11.2020р. до 27.01.2021р. вимог Постанови НКРЕКП № 766 від 8 квітня 2020р. Так, відповідач зазначає, що у період з 08.04.2020 р. по 27.01.2021 р. діяли обмеження щодо застосування Оператором системи передачі, яким є НЕК «Укренерго», до електропостачальника (відповідача у справі) заходів щодо нарахування неустойки (штрафу та пені), які не були враховані позивачем у своєму розрахунку. Відтак, на думку відповідача, розрахунок позивача є необґрунтованим, а заявлені до стягнення суми пені та штрафу не можуть бути задоволені.

До того відповідач посилається на пропуск НЕК «Укренерго» строку позовної давності для пред`явлення вимог щодо стягнення неустойки.

15.01.2024 до суду від відповідача надійшла заява (вх.№1485/24), в якій останній просив суд не розглядати клопотання про продовження строку на подання відзиву, яке було подано до суду 22.12.2023, та поновити ТОВ ООЕК строк на надання відзиву.

У підготовчому засіданні 17.01.2024 судом оголошено протокольну ухвалу про поновлення пропущеного процесуального строку на подачу відзиву, долучено відзив до матеріалів справи, також судом залишено без розгляду клопотання відповідача від 22.12.2023 (вх.№ 46698/23).

Крім того, під час підготовчого засідання 17.01.2024 представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості надати відповідь на відзив. Судом вказане клопотання представника позивача було задоволено, про що судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання у справі на 14.02.2024 о 14:30.

14.02.2024 до суду надійшла відповідь на відзив (вх. №6146/24), згідно якої ПрАТ Національна енергетична компанія Укренерго просить суд поновити строк позивачу для подання відповіді на відзив. Так, позивач вказує, що обставина введення на території України воєнного стану та направлення повідомлення позивачу не є автоматичною підставою для звільнення особи від виконання та відповідальності за неналежне виконання умов договору, оскільки не має преюдиціального (заздалегідь встановленого) характеру, а необхідною умовою їх застосування є наявність причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання договору та обставинами непереборної сили, тобто їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, в той час як відповідач не довів об`єктивної неможливості виконання умов договору у зв`язку із введенням на території України воєнного стану.

Стосовно заперечень відповідача щодо розрахунку неустойки позивач вказує, що НКРЕКП було прийнято постанову "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану" від 25.02.2022 N 332. Вказану постанову 26.04.2022 року НКРЕКП доповнено п. 16, згідно якого передбачено зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії, на період дії воєнного стану. Відтак, при здійсненні розрахунку позивачем було враховано зазначену постанову Регулятора та, починаючи з 26.04.2022, відповідачу не нараховувалися штрафні санкції за порушення грошового зобов`язання, а здійснено лише нарахування компенсаційних втрат.

Крім того, позивач заперечує проти доводів відповідача про пропуск строків позовної давності, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ (далі - Закон № 540-ІХ від 30.03.2020), що набрав чинності 02.04.2020, встановлена ст. 257, 258 Цивільного кодексу України позовна давність продовжена на строк дії карантину, а Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ позовна давність на даний час продовжена на період дії воєнного стану.

Наразі у відповіді на відзив позивачем заявлено клопотання про закриття провадження у справі № 916/4438/23 в частині стягнення 744 246 379,55 грн основної заборгованості.

У підготовчому засіданні 14.02.2024 представник позивача підтримав клопотання про поновлення процесуального строку на подачу відповіді на відзив, наразі просив суд не розглядати у даному засіданні суду клопотання про закриття провадження у справі №916/4438/23 в частині стягнення 744 246 379,55 грн основної заборгованості, яке викладено у відповіді на відзив. Так, судом задоволено вказане клопотання представника позивача, про що у підготовчому засіданні 14.02.2024 судом оголошено протокольну ухвалу, якою поновлено пропущений процесуальний строк на подання відповіді на відзив, визнаючи причини пропуску строку поважними, та долучено відповідь на відзив до матеріалів справи. При цьому клопотання позивача про закриття провадження у справі судом залишено на розгляді.

Крім того, під час підготовчого засідання 14.02.2024 представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості надати заперечення на відповідь на відзив. Судом вказане клопотання представника відповідача було задоволено, про що судом оголошено протокольну ухвалу, якою продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладено підготовче засідання у справі на 28.02.2024 о 12:30.

26.02.2024 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. № 7886/24), в яких, зокрема, ТОВ «ООЕК» наполягає на тому, що у даній ситуації виникла відкладальна обставина в частині оплати за спожиту електричну енергію на строк дії форс-мажорних обставин, а тому нарахування позивачем неустойки, інфляційних втрат та 3% річних у період дії форс-мажорних обставин є безпідставним з огляду на те, що Товариство звільняється від відповідальності за невиконання зобов`язань за цим договором на термін дії форс-мажорних обставин.

28.02.2024 до суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо періоду боргу (вх.№8188).

У підготовчому засіданні 28.02.2024 представник позивача просив суд не розглядати у даному засіданні суду клопотання про закриття провадження у справі №916/4438/23 в частині стягнення 744 246 379,55 грн основної заборгованості, яке викладено у відповіді на відзив. Наразі представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитись з письмовими поясненнями позивача.

З огляду на те, що питання, визначені ч.2 ст.182 ГПК України, не могли бути розглянуті у підготовчому засіданні 28.02.2024, судом оголошено протокольну ухвалу, якою відкладено підготовче засідання у справі на "06" березня 2024 року о 12 год. 00 хв. При цьому судом повідомлено, що на розгляді залишається клопотання позивача про закриття провадження у справі №916/4438/23 в частині позовних вимог про стягнення 744 246 379,55 грн основної заборгованості, яке викладено у відповіді на відзив.

05.03.2024 до суду від відповідача надійшла заява (вх. №9364/24), в якій відповідач просив у випадку задоволення позову розстрочити виконання рішення суду строком на один рік рівними щомісячними платежами.

Також 05.03.2024 до суду від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості в розмірі 983666993,03 грн. (вх. №9417/24).

Крім того, 05.03.2024 до суду від відповідача надійшла заява (вх. №9348/24), в якій відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

06.03.2024 до суду від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі в частині стягнення 239420613,48 грн. основної заборгованості (вх. №9495/24).

У підготовчому засіданні суду 06.03.2024 представник позивача просив суд залишити без розгляду заяву від 06.03.2024 щодо закриття провадження по справі № 916/4438/23 в частині стягнення 239420613,48 грн. основної заборгованості (вх.№9495/24) та клопотання про закриття провадження у справі №916/4438/23 в частині позовних вимог про стягнення 744 246 379,55 грн основної заборгованості, яке викладено у відповіді на відзив. При цьому представник позивача надав суду клопотання (вх.№ 9557/24), згідно якого просив суд у зв`язку зі сплатою відповідачем в ході розгляду справи суми основної заборгованості, закрити провадження по справі № 916/4438/23 в частині стягнення суми основного боргу 983666993,03 грн. та повернути ПАТ Національна енергетична компанія Укренерго з Державного бюджету України судовий збір в частині позовних вимог, що підлягають закриттю.

Представник відповідача підтримав вказану заяву про закриття провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 983666993,03 грн. (вх. №9417/24) та просив суд її задовольнити.

У судовому засіданні 06.03.2024 судом оголошено протокольну ухвалу, згідно якої залишено без розгляду заяву ПрАТ Національна енергетична компанія Укренерго (вх.№9495 від 06.03.2024) та клопотання, яке викладено у відповіді на відзив.

Також, ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.03.2024 у справі № 916/4438/23 задоволено заяву ТОВ "ООЕК" та клопотання ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» про закриття провадження у даній справі, при цьому провадження у справі закрито в частині вимог ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення основної суми заборгованості в розмірі 983666993,03 грн. на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України. Також вказаною ухвалою суду повернуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго судовий збір у сумі 786935,38 грн., сплачений за платіжною інструкцією № АУ-7146 від 17.10.2023 року.

Поряд з цим у підготовчому засіданні 06.03.2024 року судом оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи № 916/4438/23 до розгляду по суті в засіданні суду на 27.03.2024 року о 15 год. 00 хв.

27.03.2024 від позивача до суду надійшли додаткові пояснення по справі (вх. № 12780/24), в яких позивач заперечує проти клопотань відповідача про зменшення нарахованих штрафних санкцій та про розстрочення виконання рішення суду.

Під час розгляду справи в судовому засіданні 27.03.2024 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, а саме стягнути з відповідача 190580964,58 грн., у т.ч. 15 614 340,56 грн пені, 38 804 394,24 грн штрафу, 47 731 366,69 грн 3% річних та 88 430 863,09 грн інфляційних втрат.

Натомість представник відповідача просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 90% та розстрочити виконання рішення суду на 1 рік.

В судовому засіданні 27.03.2024 судом оголошено протокольну ухвалу про перерву в розгляді справи по суті до 10 квітня 2024 о 14 год. 00 хв.

У судовому засіданні 10.04.2024 року представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, при цьому зазначив, що у позові допущена помилка при визначенні суми 3% річних. Натомість представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні від 10.04.2024 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступних висновків.

01.01.2019 між Державним підприємством Національна енергетична компанія Укренерго (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго) (оператор системи передачі, далі ОСП) та Товариством з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія (користувач системи передачі) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0231-02024, відповідно до п.1.1. якого ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - послуга) відповідно до умов цього договору, а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.

Сторонами вносились зміни до договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0231-02024 від 01.01.2019 додатковими угодами від 01.01.2019, №3 від 18.03.2020, №4 від 28.07.2020, №4 від 01.11.2020, № 5 від 25.10.2021.

Згідно з п. 3.1 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) планова та/або фактична вартість послуги визначається на підставі діючого на момент надання Послуги тарифу на послуги з передачі електричної енергії та планового та/або фактичного обсягу Послуги в розрахунковому періоді. На вартість Послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України. Тариф на послуги з передачі електричної енергії затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Регулятором), та оприлюднюється ОСП на своєму офіційному вебсайті в мережі Інтернет.

В п. 3.2 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) вказано, що ціна договору визначається як сума нарахованої вартості послуг за сукупністю розрахункових періодів наростаючим підсумком протягом календарного року.

У відповідності до п.4.1 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяг послуги:

1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць. У разі ненадання або несвоєчасного надання користувачем повідомлень плановим обсягом послуги визначається фактичний обсяг наданої послуги у попередньому розрахунковому періоді;

2) фактичний обсяг послуги в розрахунковому місяці визначається відповідно до розділу XI Кодексу системи передачі.

Планові обсяги послуги користувач зобов`язаний подавати ОСП до 25 доби місяця, що передує розрахунковому місяцю. Форма подання повідомлення розміщена на офіційному вебсайті ОСП. Планові обсяги можуть подаватися на більший період з подальшим їх коригуванням у терміни, передбачені цим пунктом (п. 4.2 договору у вказаній редакції).

За п. 4.3 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) вимоги щодо засобів (систем) обліку електроенергії в точках комерційного обліку Користувача, а також інші організаційно-технічні питання, пов`язані зі збором, обробкою, верифікацією, валідацією, агрегацією, зберіганням та передачею даних комерційного обліку, визначені Кодексом комерційного обліку.

Кожна зі сторін має право ініціювати перевірку погодинних обсягів передачі електроенергії спільно з представниками відповідних постачальників послуг комерційного обліку (п. 4.4 договору у вказаній редакції).

Відповідно до п.5.1 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць.

Згідно з п. 5.2 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином:

1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 3 цього договору. Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з розділом 3 цього договору, відповідно до такого алгоритму:

2 платіж - до 10 числа розрахункового періоду;

3 платіж - до 15 числа розрахункового періоду;

4 платіж - до 20 числа розрахункового періоду;

5 платіж - до 25 числа розрахункового місяця.

За п. 5.3 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) у разі зміни планових обсягів послуги протягом розрахункового місяця користувач передає ОСП повідомлення про зміну обсягів послуги. ОСП протягом 5 робочих днів з моменту отримання такого повідомлення коригує розмір наступних планових платежів.

У разі зміни тарифу на послуги з передачі електричної енергії ОСП здійснює розрахунок належної до сплати вартості послуги за новим тарифом, починаючи з дня набрання чинності рішенням Регулятора про зміну тарифу (п.5.4. договору у вказаній редакції).

Відповідно до п.5.5 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати та на підставі отриманого акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 11 календарних днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих ОСП або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (далі - Сервіс), з використанням кваліфікованого електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.

Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається на підставі даних, що надаються до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), Адміністратором комерційного обліку.

Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надається АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в Сервісі згідно з вимогами Правил ринку.

Акт коригування наданої послуги у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє користувачу. Користувач здійснює підписання акта коригування наданої послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 календарних днів та повертає один примірник підписаного акта ОСП. Оплату вартості послуги, що виникла в результаті коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює протягом 3 банківських днів з дня отримання акта.

За п. 5.6 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі послуги користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі послуги вартість послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з дня отримання акта. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дня отримання акта приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнятий без розбіжностей.

Відповідно до п.5.7 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) у випадку порушення будь-яких термінів розрахунку за цим договором користувач сплачує ОСП пеню в розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми боргу за кожен день прострочення платежу, ураховуючи день фактичної оплати. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань.

За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

ОСП направляє користувачу окремий рахунок на суму пені та/або штрафу протягом 5 робочих днів після виявлення порушення. Рахунок підлягає оплаті протягом 3 робочих днів від дати отримання.

У разі якщо фактичний обсяг оплати користувачем послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої послуги, ОСП (за заявою користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає користувачу надлишок коштів або, у разі відсутності такої заяви користувача, ураховує їх як оплату послуги останнього платежу наступного розрахункового періоду відповідно до пункту 5.2 цього договору. За наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення (за цим договором). При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів може бути зарахований в оплату пені та штрафних санкцій за наявності письмової згоди Користувача.

У разі недотримання ОСП термінів повернення коштів користувач має право нарахувати пеню в розмірі 0,1 % від суми коштів (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня), що підлягають поверненню, за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання ОСП зобов`язань щодо повернення коштів.

За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми коштів, що підлягають поверненню.

Згідно з п. 5.8 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) усі суми, що підлягають оплаті/поверненню за цим договором, здійснюються в національній валюті України у безготівковій формі на банківські рахунки сторін, що зазначені в цьому договорі.

У відповідності з п. 5.10 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) оплата вартості нарахованих штрафних санкцій та/або пені здійснюється на поточний рахунок ОСП, що зазначається в рахунку до сплати. За дату оплати рахунку приймається дата зарахування коштів на поточний рахунок ОСП.

За п. 6.1 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) ОСП має право: 1) отримувати від користувача своєчасну оплату за послугу; 2) самостійно розраховувати планові обсяги послуги на підставі обсягу наданої послуги у попередньому розрахунковому періоді у разі ненадання у встановлені терміни повідомлень щодо планових обсягів користувачем; 3) обмежувати, припиняти, знижувати надійність надання послуги та відключати від системи передачі у випадках, визначених Кодексом системи передачі.

Відповідно до п.8.3 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) користувач зобов`язується: 1) подавати ОСП планові обсяги передачі електричної енергії та обсяги планової резервованої потужності за затвердженими ОСП формами у терміни та у порядку, що визначені в розділах 5 та 9 цього договору; 2) повертати ОСП підписані зі свого боку акти у терміни та у порядку, що визначені в розділах 5 та 9 цього договору; 3) здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за послугу на умовах, визначених цим договором; 4) надавати інформацію, зазначену в пункті 8.2 глави 8 розділу II Кодексу системи передачі.

Згідно з п. 9.1 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) планові обсяги передачі електроенергії користувач зобов`язаний подавати ОСП до 25 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю. ОСП протягом 5 робочих днів погоджує планові обсяги передачі та повертає їх користувачу. ОСП протягом перших 11 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, направляє користувачу акт приймання-передачі наданої послуги. Користувач, отримавши акт приймання-передачі наданої послуги, протягом 3 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, повертає його ОСП, підписаний зі свого боку.

Згідно з п.13.1 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) останній набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2021. Якщо користувач не направив ОСП у строк, не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії договору повідомлення про припинення дії договору, то цей договір вважається подовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах.

Також у липні 2023 року сторонами укладено додаткову угоду до договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 №0231-02024 з метою приведення його у відповідність до Кодексу системи передачі та внесенням змін до типової форми такого договору. Згідно вказаної додаткової угоди сторонами викладено вказаний договір у новій редакції.

У відповідності п.5.1 договору (в діючій редакції) розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць.

В п. 5.2 договору (в діючій редакції) встановлено, що користувач (відповідач) здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином:

- 1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 3 цього договору. Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена ч згідно з розділом 3 цього договору, відповідно до такого алгоритму:

2 платіж - до 10 числа розрахункового місяця;

3 платіж-до 15 числа розрахункового місяця;

4 платіж - до 20 числа розрахункового місяця;

5 платіж-до 25 числа розрахункового місяця.

Пунктом 5.3 договору (в діючій редакції) встановлено, що у разі зміни планових обсягів послуги протягом розрахункового місяця користувач передає ОСП повідомлення про зміну обсягів послуги. ОСП протягом 5 робочих днів з моменту отримання такого повідомлення коригує розмір наступних планових платежів.

За п. 5.5 договору (в діючій редакції) користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем (ОСП), або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (далі - СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються адміністратором комерційного обліку (далі - АКО). Акти приймання-передачі послуги направляються користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).

Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється згідно з Правилами ринку.

Оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно).

Акти приймання-передачі послуги та акти коригування до актів приймання- передачі послуги у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає користувачу два примірники в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони. Користувач здійснює підписання актів приймання-передачі послуги та актів коригування до актів приймання-передачі послуги відповідного розрахункового періоду протягом трьох робочих днів та повертає їх ОСП.

Відповідно до п. 5.6. договору (в діючій редакції) у разі виникнення розбіжностей за отриманих від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі послуги користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі послуги вартість послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з дня отримання акта. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дня отримання акта приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнятий без розбіжностей.

За п. 5.7 договору (в діючій редакції) за наявності заборгованості за цим договором кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення.

Згідно з пп. 1 п. 6.1, пп. 3 п. 8.3 договору (в діючій редакції) ОСП має право отримувати від користувача своєчасну оплату послуг; користувач зобов`язаний здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за послугу на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п.13.1 договору (в діючій редакції) останній набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2023. Якщо користувач не направив ОСП у строк, не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії договору повідомлення про припинення дії договору, то цей договір вважається подовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 1 статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам визначені положеннями Закону України Про ринок електричної енергії.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про ринок електричної енергії учасник ринку електричної енергії (далі - учасник ринку) - виробник, електропостачальник, трейдер, оператор системи передачі, оператор системи розподілу, оператор ринку, гарантований покупець та споживач, які провадять свою діяльність на ринку електричної енергії у порядку, передбаченому цим Законом; користувачі системи передачі/розподілу (далі - користувачі системи) - фізичні особи, у тому числі фізичні особи - підприємці, або юридичні особи, які відпускають або приймають електричну енергію до/з системи передачі/розподілу або використовують системи передачі/розподілу для передачі/розподілу електричної енергії.

Відповідно до ч.2 ст. 57 Закону України Про ринок електричної енергії електропостачальник зобов`язаний, зокрема, укладати договори, обов`язкові для здійснення діяльності на ринку електричної енергії, та виконувати умови таких договорів; сплачувати своєчасно та в повному обсязі за електричну енергію, куплену на ринку електричної енергії, та послуги, що надаються на ринку електричної енергії.

Згідно з договором про надання послуг з передачі електричної енергії №0231-02024 від 01.01.2019, укладеним між Державним підприємством Національна енергетична компанія Укренерго (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго, позивач) (оператор системи передачі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія (користувач системи передачі, відповідач), Товариство з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія є користувачем системи передачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України Про ринок електричної енергії оператор системи передачі, зокрема, надає послуги з передачі електричної енергії на недискримінаційних засадах відповідно до вимог, встановлених цим Законом та кодексом системи передачі, з дотриманням встановлених показників якості надання послуг; забезпечує достатню потужність передачі та надійність системи передачі; проводить аналіз системних перевантажень та врегульовує їх шляхом застосування недискримінаційних методів, що базуються на ринкових механізмах, відповідно до правил ринку та кодексу системи передачі;

Взаємовідносини зі споживачами, які здійснюють діяльність на роздрібному ринку та не набувають статусу учасника ринку, регулюються згідно Правил роздрібного ринку.

Згідно з ч.4 ст. 33 Закону України Про ринок електричної енергії оператор системи передачі надає послуги з передачі електричної енергії та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління учасникам ринку на підставі договорів, укладених на основі типових договорів про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Типові договори про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління затверджуються Регулятором. Порядок укладання таких договорів визначається кодексом системи передачі.

Типовий договір про надання послуг з передачі електричної енергії є додатком 6 до Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309 (далі - Кодекс системи передачі).

На основі типового договору між сторонами укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0231-02024 від 01.01.2019, відповідно до умов якого ОСП зобов`язалось надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - послуга) відповідно до умов цього договору, а користувач зобов`язався здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 33 Закону України Про ринок електричної енергії оператор системи передачі має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги з передачі та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

Згідно з підпунктом 1 пункту 6.1, підпунктом 3 пункту 8.3 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021, так у діючій редакції) ОСП має право отримувати від користувача своєчасну оплату за послугу, а користувач зобов`язаний здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за послугу на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 5.2 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП.

Окрім того, згідно з пунктом 5.5 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати та на підставі отриманого акту приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 11 календарних днів місяця, наступного за розрахунковим.

За п. 5.5 договору (в діючій редакції) користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем (ОСП), або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (далі - СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

Як з`ясовано судом та не заперечується сторонами, позивачем за вищевказаним договором надаються відповідачу послуги з передачі електричної енергії з липня 2019 року по теперішній час. При цьому з матеріалів справи вбачається, що з квітня 2022 року по серпень 2023 року позивачем були надані відповідачу послуги з передачі електричної енергії на загальну суму ,65 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі наданих послуг, а саме:

- актом приймання-передачі послуги від 30.04.2022 за період з 01.04.2022 по 30.04.2022 на суму 131 163 906,30 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 31.05.2022 за період з 01.05.2022 по 31.05.2022 на суму 108 366 251,62 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 30.06.2022 за період з 01.06.2022 по 30.06.2022 на суму 105 507 835,64 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 31.07.2022 за період з 01.07.2022 по 31.07.2022 на суму 116 625 304,07 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 31.08.2022 за період з 01.08.2022 по 31.08.2022 на суму 116 983 416,01 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 30.09.2022 за період з 01.09.2022 по 30.09.2022 на суму 109 590 967,79 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 31.10.2022 за період з 01.10.2022 по 31.10.2022 на суму 113 337 395,41 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 30.11.2022 за період з 01.11.2022 по 30.11.2022 на суму 118 015 205,33 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 31.12.2022 за період з 01.12.2022 по 31.12.2022 на суму 123 071 987,10 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 01.01.2023 за період з 01.01.2023 по 31.01.2023 на суму 139 058 338,81 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 28.02.2023 за період з 01.02.2023 по 28.02.2023 на суму 159 902 991,97 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 31.03.2023 за період з 01.03.2023 по 31.03.2023 на суму 161 671 142,02 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 30.04.2023 за період з 01.04.2023 по 30.04.2023 на суму 172 098 782,90 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 31.05.2023 за період з 01.05.2023 по 31.05.2023 на суму 143 570 901,08 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 30.06.2023 за період з 01.06.2023 по 30.06.2023 на суму 132 548 813,03 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 31.07.2023 за період з 01.07.2023 по 31.07.2023 на суму 162 864 541,08 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 31.08.2023 за період з 01.08.2023 по 31.08.2023 на суму 172 657 798,49 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП).

Також, сторонами впродовж розрахункових періодів квітня 2022 - серпня 2023 року, відповідно до Правил ринку та умов договору, згідно надання Адміністратором комерційного обліку оновлених даних комерційного обліку за наслідком зведення балансу між усіма учасниками ринку електричної енергії здійснено врегулювання та сформовано відповідні акти-коригування, в тому числі і за попередні розрахункові періоди, за якими виникли зобов`язання з оплати або дебетування за наведений період, а саме:

- акт коригування від 19.05.2022 до акту приймання-передачі послуги від 31.10.21 за період з 01.10.2021 по 31.10.2021, за яким обсяги збільшено на 1996936,91 грн. та скориговані обсяги становлять 126509199,37 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 30.05.2022 до акту приймання-передачі послуги від 30.11.21 за період з 01.11.2021 по 30.11.2021, за яким обсяги зменшено на 349126,41 грн. та скориговані обсяги становлять 136686166,67 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 16.06.2022 до акту приймання-передачі послуги від 31.12.21 за період з 01.12.2021 по 31.12.2021, за яким обсяги збільшено на 660656,82 грн. та скориговані обсяги становлять 158902884,77 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 29.06.2022 до акту приймання-передачі послуги від 31.01.22 за період з 01.01.2022 по 31.01.2022, за яким обсяги зменшено, на 2263498,06 грн. та скориговані обсяги становлять ,81 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 27.07.2022 до акту приймання-передачі послуги від 28.02.22 за період з 01.02.2022 по 28.02.2022, за яким обсяги зменшено на 880778,52 грн. та скориговані обсяги становлять 164255418,37 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 18.08.2022 до акту приймання-передачі послуги від 31.03.22 за період з 01.03.2022 по 31.03.2022, за яким обсяги зменшено на 1301485,17 грн. та скориговані обсяги становлять 151495184,54 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 20.09.2022 до акту приймання-передачі послуги від 30.04.22 за період з 01.04.2022 по 30.04.2022, за яким обсяги зменшено на 1191330,66 грн. та скориговані обсяги становлять 129972575,64 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 20.10.2022 до акту приймання-передачі послуги від 31.05.22 за період з 01.05.2022 по 31.05.2022, за яким обсяги зменшено на 267191,48 грн. та скориговані обсяги становлять 108099060,14 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 18.11.2022 до акту приймання-передачі послуги від 30.06.22 за період з 01.06.2022 по 30.06.2022, за яким обсяги зменшено на 1706433,12 грн. та скориговані обсяги становлять 103801402,52 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 29.11.2022 до акту приймання-передачі послуги від 31.07.22 за період з 01.07.2022 по 31.07.2022, за яким обсяги зменшено на 2962420,72 грн. та скориговані обсяги становлять 113662883,35 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 21.12.2022 до акту приймання-передачі послуги від 31.08.22 за період з 01.08.2022 по 31.08.2022, за яким обсяги зменшено на 1450784,64 грн. та скориговані обсяги становлять 115532631,37 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 30.12.2022 до акту приймання-передачі послуги від 30.09.22 за період з 01.09.2022 по 30.09.2022, за яким обсяги зменшено на 49066,31 грн. та скориговані обсяги становлять 109100298,48 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 21.02.2023 до акту приймання-передачі послуги від 31.10.22 за період з 01.10.2022 по 31.10.2022, за яким обсяги збільшено на 236094,66 грн. та скориговані обсяги становлять 113573490,07 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 17.03.2023 до акту приймання-передачі послуги від 30.11.22 за період з 01.11.2022 по 30.11.2022, за яким обсяги зменшено на 2291841,23 грн. та скориговані обсяги становлять 115723364,10 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 30.03.2023 до акту приймання-передачі послуги від 31.12.22 за період з 01.12.2022 по 31.12.2022, за яким обсяги зменшено на 2746290,91 грн. та скориговані обсяги становлять 120325696,19 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 21.04.2023 до акту приймання-передачі послуги від 31.01.23 за період з 01.01.2023 по 31.01.2023, за яким обсяги зменшено на 3695147,45 грн. та скориговані обсяги становлять 135363191,36 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 19.05.2023 до акту приймання-передачі послуги від 28.02.23 за період з 01.02.2023 по 28.02.2023, за яким обсяги зменшено на 11720107,61 грн. та скориговані обсяги становлять 148182884,36 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 16.06.2023 до акту приймання-передачі послуги від 31.03.23 за період з 01.03.2023 по 31.03.2023, за яким обсяги зменшено на 4359497,37 грн. та скориговані обсяги становлять 157311644,65 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 17.07.2023 до акту приймання-передачі послуги від 30.04.23 за період з 01.04.2023 по 30.04.2023, за яким обсяги зменшено на 1158567,38 грн. та скориговані обсяги становлять 170940215,52 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 18.08.2023 до акту приймання-передачі послуги від 31.05.23 за період з 01.05.2023 по 31.05.2023, за яким обсяги зменшено на 2134572,13 грн. та скориговані обсяги становлять 141436328,95 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

Всього за актами коригування, сформованих протягом квітня 2022 по серпень 2023 що стосувалися даних комерційного обліку минулих розрахункових періодів, зобов`язання по яким враховано при здійснені поточних розрахунків, обсяги наданих послуг було зменшено на 38076053,78 грн.

Відтак, з урахуванням сальдування сум за актами наданих послуг за період з квітня 2022 по серпень 2023 року, актів-коригування обсягів за попередні розрахункові періоди, сформовані протягом квітня 2022 по серпень 2023 року, та за мінусом часткової оплати, позивач було заявлено до стягнення суму заборгованості за фактичний обсяг отриманих послуг, без врахування планового обсягу вересня 2023 року, яка станом на 29.09.2023 складала 983666993,03 грн.

Наразі, в процесі розгляду справи ТОВ Одеська обласна Енергопостачальна компанія у добровільному порядку сплатило ПрАТ Національна енергетична компанія Укренерго основну заборгованість за договором № 0231-02024 від 01.01.2019 на загальну суму 983666983,03 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, наданими позивачем та відповідачем до матеріалів справи, а саме:

- від 20.10.2023 № на суму 10983706,99 грн.,

- від 31.10.2023 № на суму 6 000 000,00 грн.,

- від 31.10.2023 № на суму 156 633 009,88 грн.,

- від 31.10.2023 № № на суму 6 000 000,00 грн.,

- від 31.10.2023 № на суму 9 572 475,22 грн.,

- від 31.10.2023 № на суму 55 377 331,52 грн.,

- від 30.11.2023 № на суму 2 199 046,16 грн.,

- від 30.11.2023 № на суму 120 812 536,56 грн.,

- від 30.11.2023 № на суму 1 250 000,00 грн.,

- від 29.12.2023 № на суму 22 569 577,51 грн.,

- від 29.12.2023 № на суму 79 799 166,33 грн.,

- від 31.01.2024 № на суму 17 113 604,48 грн.,

- від 31.01.2024 № на суму 52 051 627,14 грн.,

- від 31.01.2024 № на суму 128 189 315,66 грн.,

- від 31.01.2024 № на суму 75 694 982,10 грн.,

- від 29.02.2024 № на суму 68 897 387,12 грн.

- від 29.02.2024 № на суму 170523226,36 грн.

З огляду на сплату ТОВ Одеська обласна Енергопостачальна компанія сплатило позивачу 983666983,03 грн. основної заборгованості за договором, згідно з ухвалою суду від 06.03.2024 року закрито провадження у справі у вказаній частині вимог позивача на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Отже, предметом розгляду є вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 15614340,56 грн., штрафу в сумі 38804394,24 грн., 3% річних за користування коштами в сумі 47731366,69 грн. та інфляційних втрат в сумі 88430863,09 грн., нарахованих за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 за N00231- 02024 за період з 01.11.2020 року по 21.09.2023 року, розрахунок яких додано до позову.

Так, судом з`ясовано, що рішенням Господарського суду Одеської області від 25.01.2022 у справі N916/1869/21, яке було частково змінено постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.06.2023, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» стягнуто на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 15952,39 грн. пені, 607095,43 грн. 3% річних, 29 666,95 грн. штрафу та 396430,90 грн. інфляційних витрат. У вказаному позові розрахунок штрафних санкцій був здійснений за період надання послуг, включаючи акт приймання передачі наданих послуг за жовтень 2020 року.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення штрафні санкції, річні та інфляційні за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 за N00231-02024 за період з 01.11.2020 року по 21.09.2023 року.

Наразі ч. 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Тобто, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він або взагалі не приступив до виконання зобов`язання, або якщо він не виконав зобов`язання в межах встановленого в договорі чи законі строку.

Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем вартості наданих послуг) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

Саме у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 ЦК України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 6.7 договору (у редакції додаткової угоди №4 від 28.07.2020, що діяла у спірний період нарахування санкцій) у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань. За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Відповідно до п.5.7 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) у випадку порушення будь-яких термінів розрахунку за цим договором користувач сплачує ОСП пеню в розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми боргу за кожен день прострочення платежу, ураховуючи день фактичної оплати. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань. За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

Також відповідно до п. 6.7 договору (в діючій редакції) у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань. За прострочення користувачем термінів розрахунку понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 231 ГК України розмір штрафних санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання, незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Згідно з частиною 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Аналогічна правова позиція щодо розміру обчислення пені на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України також викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №910/10224/14, від 23.05.2018 у справі №910/15492/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Як вбачається із матеріалів справи, штрафні санкції позивачем заявлені до стягнення на підставі пункту 6.7 договору в попередній редакції (до додаткової угоди від 28.12.2021) та п.5.7 в наступних редакціях договору, за фактом порушення відповідачем грошових зобов`язань по оплаті вартості послуги (виходячи з замовлених користувачем обсягів послуги), порядок розрахунку за яку погоджено сторонами пунктом 6.2 договору в попередній редакції (до додаткової угоди від 28.12.2021) та п.5.2 в наступних редакціях договору, а також по оплаті вартості за фактичний обсяг послуги, порядок розрахунку за яку передбачено пунктом 6.5 договору в попередній редакції (до додаткової угоди від 28.12.2021) та п.5.5 в наступних редакціях договору.

Договором про надання послуг для розрахунку за ним встановлено два види обсягу послуги - плановий та фактичний, які використовуються одночасно та не виключають один одного.

Як зазначено в пункті 6.1 договору в попередній редакції (до додаткової угоди від 28.12.2021) та п. 5.1 чинної редакції договору після 28.12.2021 про надання послуг, розрахунковим періодом за цим договором є один календарний місяць.

Так, користувач зобов`язаний подавати ОСП планові обсяги передачі електричної енергії до 25 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю (пункт 10.1 договору в редакції до укладення додаткової угоди від 28.12.2021, п. 9.1 в наступних редакціях). Натомість на ОСП покладено обов`язок погодити вказані планові обсяги

Таким чином, використання планових обсягів, їх погодження з ОСП є обов`язком користувача за договором про надання послуг.

Порядок оплати планових обсягів послуг, передбачений пунктом 6.2 договору про надання послуг (в попередній редакції) та п. 5.2 в наступній редакції, яка виражається в поетапній попередній оплаті планових обсягів послуг.

ОСП на підставі даних фактичного обсягу послуги протягом п`яти робочих днів місяця в редакції до укладення додаткової угоди від 28.12.2021) / 11 робочих днів місяця (чинної редакції договору), наступного за розрахунковим, направляє користувачу акт приймання-передачі наданої послуги (пункт 10.1 договору в попередній редакції до укладення додаткової угоди від 28.12.2021, п. 9.1 в редакції додаткової угоди від 28.12.2021).

В редакціях договору (до укладення додаткової угоди від 28.12.2021) було передбачено, що користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати та на підставі отриманого акту приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 календарних днів місяця, наступного за розрахунковим.

За чинною редакцією договору, згідно з п. 5.5 договору, користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуг, наданих виконавцем (ОСП), або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (далі - СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

Оплата вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно).

Згідно приписів ст. ст. 598, 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порядок оплати за фактичний обсяг послуги передбачений пунктом 5.5 договору про надання послуг з передачі електричної енергії.

У зв`язку з цим плановий обсяг послуги підлягає оплаті на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а фактичний обсяг встановлюється по закінченню такого розрахункового місяця протягом 3 банківських днів (в редакції договору з 28.12.2021) з моменту отримання акту приймання-передачі послуги. У разі якщо оплачений плановий обсяг виявився вище фактичного, то вказана різниця або повертається користувачу, або враховується як оплата в наступні розрахункові періоди.

Звідси при розрахунку за послуги з передачі електричної енергії користувач та ОСП зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі №912/1941/21 у подібних правовідносинах.

За таких обставин, суд вважає, що пункт 6.7 договору в попередній редакції та п. 5.7 договору в наступних редакціях з 28.12.2021 року передбачає штрафні санкції за порушення термінів розрахунків за договором, незалежно від того чи мало місце порушення розрахунку за планову вартість послуги, чи за порушення розрахунку за фактичний обсяг послуги. Наведене спростовує твердження відповідача про недотримання позивачем під час нарахування штрафних санкцій вимог п. 5.5 договору, оскільки у відповідача існує обов`язок щодо оплати виключно фактичного обсягу послуг.

Як вказує позивач та не спростовано відповідачем, останній за фактично отримані послуги з передачі електричної енергії своєчасно та у повному обсязі у визначені договором строки не розраховувався, внаслідок чого порушив виконання грошового зобов`язання.

Так, з огляду на приписи статей 11, 509, 525, 526, 610, 629 ЦК України, статті 193 ГК України, як невиконання або неналежне виконання користувачем зобов`язання з оплати планового обсягу на умовах попередньої оплати, так і зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуг, отриманих за розрахунковий місяць, є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання та настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання, зокрема, згідно з приписами статей 611, 625 Цивільного кодексу України. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.11.2022 у справі № 927/713/21, від 09.11.2022 у справі № 904/5899/21, від 22.09.2022 у справі №920/724/21.

Отже, в даному випадку, враховуючи те, що відповідачем не були своєчасно виконані зобов`язання за спірним договором щодо здійснення своєчасної оплати послуг, на думку суду, правомірним є нарахування відповідачу пені за прострочення оплати, виходячи з розміру відсотку, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді прострочення.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про нарахування пені і штрафу суд зауважує наступне.

За змістом пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Як вже зазначалось вище, згідно з положеннями пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний пункт був введений в дію на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 року N 540-IX, який набрав чинності з 02.04.2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби (COVID-19), спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (зі змінами) на всій території України установлено карантин з 12.03.2020 до 22.05.2020. Надалі дія карантину на всій території України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 продовжувалась постановами Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641, від 09.12.2020 № 1236, від 17.02.2021 № 104, від 22.09.2021 № 981, від 15.12.2021 № 1336, від 19.03.2022 № 318, від 27.05.2022 № 630, від 19 серпня 2022 № 928, від 23 грудня 2022 № 1423, від 25 квітня 2023 № 383 продовжено до 30.06.2023.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 N 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

В силу вищенаведеного, оскільки з 12.03.2020 по 30.06.2023 на території України Кабінетом Міністрів України офіційно був установлений карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), і встановлена ст. 257, 258 Цивільного кодексу України строк позовної давності по вимогам щодо стягнення штрафних санкцій продовжено на строк дії карантину.

Також, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії» Указом Президента України від 01.05.2023 № 254/2023, що затверджений Законом України № 3057-ІХ від 02.05.2023, було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 26.07.2023 № 451/2023, що затверджений Законом України № 3275-ІХ від 27.07.2023, було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023, що затверджений Законом України № 3429-ІХ від 08.11.2023, було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Отже, позовна давність по вимогам про стягнення штрафних санкцій була продовжена також на період дії воєнного стану.

Відтак, позивач, подавши позов у жовтні 2023 року, не пропустив строк позовної давності по вимогам про стягнення пені і штрафу, оскільки на дату звернення до суду воєнний стан ще не закінчився.

Стосовно заперечень відповідача щодо розрахунку неустойки з посиланням на постанову НКРЕКП "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану" від 25.02.2022 N 332, суд зазначає наступне. Вказану постанову 26.04.2022 року НКРЕКП доповнено п. 16, згідно якого передбачено зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії, на період дії воєнного стану. Як з`ясовано судом, при здійсненні розрахунку позивачем було враховано зазначену постанову Регулятора та, починаючи з 26.04.2022, відповідачу не нараховувалися штрафні санкції за порушення грошового зобов`язання, а здійснено лише нарахування компенсаційних втрат, що не спростовано відповідачем.

Крім того, судом критично оцінюються доводи відповідача стосовно відсутності окремого рахунку для сплати штрафних санкцій. Адже, відповідно до ч.2 ст. 222 ГКУ у позивача існує право щодо направлення відповідачу рахунку для сплати штрафних санкцій або претензії про таку сплату, а не обов`язок, тому нездійснення наведеного позивачем не позбавляє його у судовому порядку заявляти про вимоги про таке стягнення.

Також, судом критично оцінюються доводи відповідача про форс-мажорні обставини з посиланням введення в Україні воєнного стану, внаслідок чого відповідач звільняється від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань за спірним договором на час дії вказаного стану.

Так, в п. 10.1 договору (в редакції додаткової угоди від 28.12.2021) передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо це є результатом дії форс-мажорних обставин.

Якщо внаслідок дії форс-мажорних обставин (техногенного/природного/ соціально- політичного/військового характеру), унеможливлюється виконання будь-якою стороною зобов`язань за договором, така сторона повинна невідкладно повідомити у письмовій формі про це іншу сторону.

Неповідомлення однієї зі сторін про неможливість виконання прийнятих за даним договором зобов`язань, позбавляє сторону права посилатися на будь-яку вищевказану обставину як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань.

Термін виконання зобов`язань за цим договором у разі форс-мажорних обставин відкладається на строк дії таких обставин.

У разі дії форс-мажорних обставин більше 15 (п`ятнадцяти) календарних днів сторони мають право відмовитися від подальшого виконання зобов`язань за цим договором та в установленому порядку розірвати договір. Розірвання цього договору тягне за собою відповідні правові наслідки щодо діяльності сторін на ринку електричної енергії.

За п. 10.2 договору (в редакції додаткової угоди від 28.12.2021) доказом дії форс-мажорних обставин є документи (оригінали), видані Торгово-промисловою палатою України/іншим компетентним органом, установою.

Аналогічні положення містяться в п. 10.1-10.2 діючої редакції договору.

Щодо обставин форс-мажору судом враховано, що 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України N 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст. 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" (п. 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року N 64 "Про введення воєнного стану в Україні").

Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на своєму сайті в мережі Інтернет розмістила лист N 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, що адресований "Всім кого це стосується", згідно якого на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відповідно до ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (ч. 1).

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч. 2).

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України).

Також суд враховує висновок Верховного Суду, викладеного у постанові від 25.01.2022 у справі N 904/3886/21, який зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд й у постанові від 16.07.2019 в справі N 917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Проте, відповідачем не доведено факт неможливості виконання ним своїх зобов`язань за спірним договором у встановлений строк саме внаслідок обставин форс-мажору.

Відтак, суд доходить про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 15614340,56 грн. і штрафу в сумі 38804394,24 грн.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення на 90% розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню, суд зазначає наступне.

За положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятком, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В даній нормі під іншими учасниками господарських відносин слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами. Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Норми матеріального права, а саме ст. 233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 ЦК України встановлює, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів ст.ст. 546, 549 ЦК України та ст. 230 ГК України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Правовий аналіз зазначених статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми неустойки пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам справи.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, які регулюють можливість зменшення судом нарахованих штрафних санкцій, а саме: статті 551 ЦК України та 233 ГК України, неодноразово послідовно викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18, від 23.10.2019 у справі № 917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі № 904/3491/19 від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20.

Також, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 викладені, зокрема, такі висновки:

- розмір неустойки у зобов`язальних правовідносинах, право вимоги щодо якої набуде кредитор, обумовлений умовами для її застосування: характером неустойки (договірний або встановлений законом); підставами для її застосування (зазначення в договорі або в законі обставин, за яких її буде застосовано); складом неустойки (пеня, штраф), відповідно, розміром кожної із цих складових; умовами сплати неустойки внаслідок порушення зобов`язання, зокрема, у разі заподіяння збитків;

- отже, у правовідносинах, хоча і подібних між собою (тотожних) або навіть за участі одних і тих самих сторін, за відмінності, зокрема, в умовах договору, хоча б одного із наведених чинників, якими обумовлюється застосування неустойки за порушення зобов`язання, різниця у розмірі неустойки в кожних конкретних правовідносинах закладається вже на етапі формулювання умов виконання зобов`язання та виникнення зобов`язання;

- у силу положень статті 3 ЦК України застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора;

- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;

- у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер;

- категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником;

- чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (пункт 7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер (пункти 7.25-7.30);

- а тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду;

- поряд з тим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

Отже, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках. Також чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 ГПК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань передбачених ст. 230 ЦК України санкцій за порушення грошового зобов`язання є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань.

Наразі, судом враховано, що позивач і відповідач у спірних правовідносинах беруть участь як господарюючі суб`єкти та, відповідно, несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

В той же час, відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

До прикладу, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Таким чином, дослідивши заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, перевіривши всі доводи, які містяться в ньому, а також приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов спірного договору, враховуючи повну сплату відповідачем основного боргу, господарський суд, з урахуванням принципу збалансованості інтересів сторін, та виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, вважає справедливим та таким, що цілком відповідає принципу верховенства права, можливе зменшення розміру пені до суми 1561434,06 грн. (на 90% від заявленої суми) та розміру штрафу до 3 880 439,42 грн. (на 90% від заявленої суми). Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На думку суду, стягнення з відповідача такої суми пені компенсує негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем строку оплати за надані послуги, стягнення ж з відповідача пені у повному обсязі не є співмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання. Тим більш, позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 ГПК України понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах, а компенсаційний характер невиконання відповідачем зобов`язань за договором позивачем забезпечено додатково (крім пені) вимогами про стягнення з відповідача також 3% річних та інфляційних втрат.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Виходячи з системного аналізу чинного законодавства, обов`язок боржника відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки з нарахуванням процентів річних, випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому застосування вказаних положень Кодексу не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини 1 цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. З огляду на те, що спірним договором не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Так, відповідачем не спростовано факт того, що при виконанні спірного договору з боку відповідача мало місце прострочення виконання зобов`язань з оплати вартості послуг, що в свою чергу є порушенням зобов`язання. Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). Зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Отже, враховуючи вищенаведене та несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати послуг за спірним договором, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано відповідачу 3% річних. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних в розмірі 24731366, 69 грн., який додано до позову, суд вважає його вірним та обґрунтованим, що не спростовано відповідачем.

Зважаючи на те, що заявлена позивачем до стягнення сума річних в розмірі 47731366,69 грн. є вищою, ніж розрахована позивачем, і обґрунтованого розрахунку вказаної суми позивачем не надано, суд доходить висновку про часткову обґрунтованість вказаних вимог позивача, та наявність підстав для стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 24731366, 69 грн.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.

З огляду на викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом було досліджено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату послуг, який додано до позову, та встановлено, його обґрунтованість, протилежного відповідачем не доведено.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума інфляційних втрат в розмірі 88430863,09 грн.

Разом з тим, суд зауважує, що при наданні оцінки всім доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Вирішуючи питання щодо доцільності надання правової оцінки іншим доводам сторін, суд виходить з того, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі повного, всебічного та безпосереднього дослідження наявних в матеріалах справи доказів сукупності з урахуванням всіх обставин справи, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про розстрочення виконання рішення суду строком на один рік рівними щомісячними платежами суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 ГПК України).

Як вбачається з вищезазначеної норми ГПК, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк.

Так, питання задоволення заяви сторони у справі про розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Розстрочка - це спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановленні наперед.

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання. З цією метою, під час вирішення питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, суди повинні враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Разом з тим, необхідно враховувати, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 N 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.97); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення ЄСПЛ у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" від 28.07.99).

Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд застосовує при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, встановлення та підтвердження факту наявності обставин, на які посилається заявник, можливо лише внаслідок сукупного аналізу відповідних доказів щодо наявності зазначених обставин, що безпосередньо ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у момент звернення рішення до виконання.

Між тим, до заявленого клопотання про розстрочку виконання рішення відповідачем не додано жодного доказу на підтвердження того, що боржник спроможний виконати рішення суду протягом одного року, якщо така заява буде задоволена.

Окрім зазначеного, обставини, наведені відповідачем в клопотанні про розстрочення виконання судового рішення, носять загальний характер з посиланням на військовий стан.

Водночас, суд вважає загальновідомим та нормативно врегульованим питання відносно існування на території України надзвичайних обставин, а саме введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків, обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності.

Разом з тим, суд зазначає, що фінансове становище відповідача, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання розстрочки виконання судового рішення; при цьому, розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника. На думку суду, наведені заявником обставини не свідчать про неможливість виконання рішення суду у цій справі, а лише відображають поточну господарську діяльність відповідача, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення. До того ж, заявник не надав доказів скрутного фінансового стану, неможливості ведення або зупинення господарської діяльності внаслідок введення в країні військового стану.

Поряд з цим, необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, повинні досліджуватися та оцінюватися не тільки доводи боржника, а й заперечення кредитора.

При цьому, позивач заперечує проти розстрочення виконання рішення суду, посилаючись на можливі негативні наслідки також для нього, у разі затримки виконання рішення.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Одеська обласна Енергопостачальна компанія про розстрочення виконання рішення суду в порядку ст. 331 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому суд зауважує, що відповідач не позбавлений права в подальшому звернутися до суду з окремою заявою про розстрочення виконання рішення суду з наданням відповідних доказів.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, без урахування зменшеного судом розміру пені і штрафу, виходячи з суми судового збору, що залишилась після повернення позивачу судового збору внаслідок закриття провадження у справі за відсутністю предмета спору.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія (65007, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 88, ) на користь Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, код ЄДРПОУ 00100227) пеню в сумі 1561434/один мільйон п`ятсот шістдесят одна тисяча чотириста тридцять чотири/ грн. 06 коп., штраф в сумі 3880439/три мільйона вісімсот вісімдесят тисяч чотириста тридцять дев`ять/грн. 42 коп., 3% річних в сумі 24 731 366/двадцять чотири мільйона сімсот тридцять одна тисяча триста шістдесят шість/грн. 69 коп., інфляційні втрати у сумі 88430863/вісімдесят вісім мільйонів чотириста тридцять тисяч вісімсот шістдесят три/грн. 09 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 134 064/сто тридцять чотири тисячі шістдесят чотири/грн. 64 коп.

3. В решті частини позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 22 квітня 2024 р.

Суддя Ю.І. Мостепаненко