ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/3368/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,

секретар судового засідання В.В. Колцун,

за участю представників сторін:

від позивача: Ю.В. Жук

від відповідача: В.В. Жильцов

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту)

на рішення Господарського суду Одеської області від 08.11.2023 (суддя Т.Г. Д`яченко, м.Одеса, повний текст складено 15.11.2023)

у справі №916/3368/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Морська днопоглиблювальна компанія»

до відповідача: Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту)

про визнання відсутнім права та стягнення 1926000,00 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Морська днопоглиблювальна компанія» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту), надалі також Адміністрація, в якій просило:

-визнати відсутнім право вимоги у Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» і кореспондуючого обов`язку Товариства з обмеженою відповідальністю «Морська днопоглиблювальна компанія», що діє як морський агент, щодо оплати послуг з використання понтонів для стоянки суден земкаравану у складі: «PILGRIM» (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), «ALFATTAN» (ІМО 8724547), «OASIS» за договором №367-П-АМПУ-18 від 03.12.2018 про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України, укладеним шляхом заповнення та подання декларації про приєднання №336 від 20.08.2020;

-стягнути безпідставно одержані грошові кошти в сумі 1926000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що 03.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Морська днопоглиблювальна компанія» та Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» було укладено договір №367-П-АМПУ-18 про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України, шляхом заповнення та подання декларації про приєднання.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Морська днопоглиблювальна компанія» є морським агентом судновласника, компанії WHITEFORM CONTRACTS LTD (далі судновласник), на підставі договору агентування №01/2020-А від 28.10.2020.

Як пояснив позивач, між компанією WHITEFORM CONTRACTS LTD, як судновласником, та Державним підприємством «Адміністрація морських портів України», як фрахтувальником, було укладено договір про закупівлю послуг №52-В-ФДФ-20 від 13.10.2020 (далі договір тайм-чартеру), відповідно до якого судновласник зобов`язується у 2020 - 2023 роках надати фрахтувальнику послуги за кодом ДК 021:20-9 - Прокат водного транспортного устаткування з екіпажем (послуги з фрахтування земкаравану (на умовах тайм-чартеру)). Відповідно до пункту 7 технічних вимог додатку №1 до договору тайм-чартеру, призначенням тайм-чартеру є днопоглиблювальні роботи на внутрішніх водних шляхах України.

Позивач зазначив, що відповідно до умов договору тайм-чартеру, 31.03.2023 судновласником та відповідачем укладено акт тимчасової передачі земкаравану з чартеру (тимчасове повернення з тайм-чартеру), після чого з 01.04.2023 по 16.07.2023 судна земкаравану судновласника - компанії WHITEFORM CONTRACTS LTD у складі суден: «PILGRIM» (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), «ALFATTAN» (ІМО 8724547) та «OASIS» знаходились в акваторії Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» на причальній стоянці, використовуючи надані відповідачем понтони.

У листі за вих. №624/14-02-03/Вих від 19.05.2023 відповідач повідомив, що судна пришвартовані біля понтонів морського вокзалу, у зв`язку з чим за фактичний час стоянки вищезазначених суден нараховується плата за послугу з використання понтонів для стоянки суден відповідно до умов договору, згідно із затвердженою наказом Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» вільною ціною (тарифом) у розмірі 3000,00 грн /судно/понтон/доба, а в подальшому на адресу позивача надійшла вимога відповідача за вих. №745/14-01-04/Вих від 22.06.2023 про сплату заборгованості за надання послуг стоянки за квітень місяць 2023 року на загальну суму 540000,00 грн.

На дану вимогу позивач надав відповідь вих. №29/06-001 від 29.06.2023, у якій, посилаючись на те, що судна є технічними, що звільняє позивача від сплати причального збору відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України №316 від 27.05.2013 «Про портові збори», яким затверджено Порядок справляння та розміри ставок портових зборів, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12.06.2013 за № 930/23462, просив відповідача утриматись від нарахування заборгованості з причального збору та неустойки за несплату такого збору, а також просив відповідача погодити вихід каравану з порту Ізмаїл, що заплановано на 01.07.2023.

Натомість відповідач, не визнаючи позиції позивача щодо користування послугами причалів та віднесення таких послуг до причального збору, від якого позивач звільнений в силу наведеного вище Порядку, відмовив у виході суден позивача з порту Ізмаїл, пославшись на відсутність правових підстав для надання дозволу на вихід каравану до моменту повної сплати послуг, і виставив позивачу рахунки на оплату послуг з використання понтонів для стоянки суден разом з актами виконаних робіт (наданих послуг) за період з 01.04.2023 по 16.07.2023 на загальну суму 1926000,00 грн, в свою чергу, позивачем було прийнято вимушене рішення про оплату рахунків відповідача.

При цьому, позивач вказав, що послуги з використання понтонів для стоянки суден, які по суті є послугами з користування причалом, не мають іншої правової природи ніж послуги, за які сплачується причальний збір, тому що склад даних цивільних правовідносин, будь це використання понтонів для стоянки суден або послуги стоянки на причалі, є однаковими.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.11.2023 позовну заяву задоволено у повному обсязі. Визнано відсутнім право вимоги у Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) і кореспондуючого обов`язку Товариства з обмеженою відповідальністю «Морська днопоглиблювальна компанія», що діє як морський агент, щодо оплати послуг з використання понтонів для стоянки суден земкаравану у складі: «PILGRIM» (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), «ALFATTAN» (ІМО 8724547), «OASIS» за договором №367-П-АМПУ-18 від 03.12.2018 про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України, укладеним шляхом заповнення та подання декларації про приєднання №336 від 20.08.2020 року. Стягнуто з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Морська днопоглиблювальна компанія» безпідставно одержані кошти у розмірі 1926000,00 та витрати по сплаті судового збору у розмірі 31574,00 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що понтони «Понтон П-14», «Понтон П-15» та «Понтон П-16» є причалами. Врахувавши, що судна «PILGRIM» (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), судно «ALFATTAN» (ІМО 8724547) та «OASIS» (ІМО 8724547) відносяться до групи Е, та врахувавши, що відповідно до пункту 5.3. Порядку справляння та розміру ставок портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України 27.05.2013 №316, судна групи Е (крім спортивних суден, приватних яхт, парусних суден та риболовних суден, що заходять у морські порти без виконання вантажних операцій, а також суден портового флоту, що не належать або не орендуються власником(ами) (балансоутримувачами) причалів), звільняються від сплати причального збору, суд вказав про відсутність підстав для оплати послуг стоянки на понтонному причалі у позивача.

Дійшовши такого висновку, суд зазначив про відсутність підстав у позивача для оплати спірних послуг відповідачу та, відповідно, відсутності у відповідача права вимагати такі оплати від позивача, а оспорювана сума є отриманою відповідачем безпідставно у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України та є такою, що підлягає поверненню.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило рішення Господарського суду Одеської області від 08.11.2023 у даній справі скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт не погодився з висновком суду першої інстанції, що плавучі споруди «Понтон П-14», «Понтон П-15» та «Понтон П-16» є причалами, оскільки відповідно до свідоцтва про право власності на судно (по кожному понтону) понтони є суднами, а не гідротехнічними спорудами. Тому при стоянці біля понтону не застосовуються положення розділу V Порядку справляння та розміру ставок портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 № 316, відповідно до якого причальний збір справляється із суден, що стоять біля причалу, а плата за таку стоянку стягується на підставі вільних тарифів передбачених договором.

Скаржник зазначив, що не погоджуючись з висновками суду та на підтвердження своєї позиції, він звернувся до Державного підприємства «КЛАСИФІКАЦІЙНЕ ТОВАРИСТВО РЕГІСТР СУДНОПЛАВСТВА УКРАЇНИ» з питанням стосовно того, чи є «Понтон П-14», «Понтон П-15» та «Понтон П-16» гідротехнічними спорудами (причальними спорудами), чи можлива реєстрація понтонів в якості причалів та чи є зазначені понтони частиною гідротехнічної споруди (набережна морського вокзалу). Листом від 04.12.2023 №8.4-1681 Регістр повідомив, що останні були оглянуті в обсязі чергового у 2021 році РП РУ в м.Миколаєві та отримали документи щодо класифікації суден. Набережна морського вокзалу гідротехічна споруда 3123), тип та призначення споруди берегоукріплення споруда змішаного типу, можливе причалювання катерів. Відповідно до звіту контрольно-інспекторського обстеження набережної морського вокзалу, виконане фахівцями ТОВ «АНКОР» у 2018 році, понтони П-14, П-15, П-16 не є складовою частиною цієї гідротехнічної споруди. Також Регістр повідомив, що наразі понтони є плавзасобами.

На підтвердження наведених доводів апеляційної скарги, скаржником долучено:

1)копію листа Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) від 27.11.2023 №1307/14-01-04/Вих;

2)копію листа Державного підприємства «КЛАСИФІКАЦІЙНЕ ТОВАРИСТВО РЕГІСТР СУДНОПЛАВСТВА УКРАЇНИ» від 04.12.2023 №8.4-1681;

3)копію паспорту гідротехнічної споруди «Набережна морського вокзалу» станом на 19.07.2007.

Також в апеляційній скарзі апелянт не погодився з висновком суду стосовно порівняння (ототожнення) плати за стоянку суден позивача біля понтонів з причальним збором, наголосивши на тому, що кошти, які справляються за стоянку біля причалів, мають цільове використання та не можуть використовуватися на покриття витрат, що не охоплюються Порядком обліку та використання коштів від портових зборів, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 №316. Натомість пунктом 4.4. договору №367-П-АМПУ-18 розмір зборів, тарифів на послуги, що надаються Адміністрацією та які не підлягають державному регулюванню, визначаються згідно з вільними цінами (тарифами) Адміністрації, що діють на момент надання відповідних послуг.

Позиція позивача щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу позивач погодився з мотивами оскаржуваного рішення суду, у зв`язку з чим просив залишити його без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.

Зокрема, відповідач зазначив, що плавучі причали/стоянкові судна «Понтон П-14», «Понтон П-15» та «Понтон П-16» є плавучими спорудами за своїми технічними характеристиками та водночас є причальними спорудами за своїм функціональним призначенням, оскільки вони використовуються і призначені для стоянки та обслуговування суден, обслуговування пасажирів, у тому числі для їх посадки на судна і висадки з суден, проведення вантажно-розвантажувальних робіт.

Стосовно тверджень відповідача щодо відсутності плавпричалів у Реєстрі гідротехнічних споруд, як на підтвердження того, що плавпричали не є причалами, позивач зазначив, що єдиним наслідком відсутності причалу у цьому Реєстрі є заборона здійснення господарської діяльності на таких причалах, про що зазначено у частині четвертій статті 6 Закону України «Про морські порти України», та, крім того, відповідно до пункту 2.2.1. Порядку ведення Реєстру гідротехнічних споруд морських портів України, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 18.02.2013 №91, реєстрація споруди в реєстрі відбувається на підставі заявки власника (балансоутримувача) такої споруди, тому відсутність відомостей про плавпричали «Понтон П-14», «Понтон П-15» та «Понтон П-16» у Реєстрі гідротехнічних споруд є наслідком бездіяльності відповідача щодо невнесення таких відомостей.

Крім того, позивач наполягав на тому, що судна земкаравану «PILGRIM», «IRS», «LIBERTY», «ALFATTAN», «OASIS» є технічними суднами, а тому підлягають звільненню від сплати портового збору.

При цьому позивач зазначив, що кошти, які отримані у якості оплати причального збору, можуть використовуватись лише на витрати, пов`язані з причальними спорудами, у той же час «Понтон П-14», «Понтон П-15» та «Понтон П-16» і є причальними спорудами плавучими причалами. Таким чином, висновки суду першої інстанції, наведені у оскаржуваному рішенні, жодним чином не суперечать положенням Порядку обліку та використання коштів від портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 №316.

Щодо подання відповідачем додаткових доказів разом з апеляційною скаргою позивач зазначив, що надані відповідачем до суду апеляційної інстанції докази, які не були подані до суду першої інстанції, не повинні прийматися судом до уваги.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Апеляційну скаргу отримано та зареєстровано судом 11.12.2023 за вх.№4056/23.

Одночасно із поданням апеляційної скарги апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження (вх.№4085/23 від 11.12.2023).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду апеляційної скарги та клопотання визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2023 та протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду.

26.12.2023 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.12.2023 поновлено Державному підприємству «Адміністрація морських портів України» в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 08.11.2023 у справі №916/3368/23. Відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою. Встановлено позивачу строк до 10.01.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 08.11.2023 у справі №916/3368/23.

09.01.2024 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Морська днопоглиблювальна компанія» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4056/23/Д1 від 09.01.2024).

З огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, ухвалою суду від 15.01.2024 вирішено розглянути апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) на рішення Господарського суду Одеської області від 08.11.2023 у справі №916/3368/23 поза межами строку, встановленого у частині першій статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк. Розгляд справи №916/3368/23 призначено на 05.03.2024 об 11:00год.

04.03.2024 від скаржника надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх.№798/24 від 04.03.2024).

05.03.2024 від представника скаржника надійшло клопотання (вх.№4056/23/Д2 від 05.03.2024) про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з неможливістю його представника прибути у судове засідання, призначене на 05.03.2024 об 11:00 год.

У судовому засіданні, яке відбулось 05.03.2024, заяву апелянта про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх.№798/24 від 04.03.2024) протокольною ухвалою суду залишено без розгляду на підставі частини другої статті 118 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вказана заява була подана поза межами строків, установлених частиною другої статті 197 Господарського процесуального кодексу України.

Також у судовому засіданні 05.03.2024 було порушено питання щодо залучених скаржником до апеляційної скарги нових доказів.

Протокольною ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні 05.03.2024, долучені до апеляційної скарги документи залишено без розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

У відповідності до положень статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції передбачено у статті 269 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до частини першої якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною третьою статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 909/722/14.

Відповідно до висновку щодо застосування приписів статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17 та від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному разі - позивача).

При цьому за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.07.2021 у справі №46/603.

Скаржник, долучаючи до апеляційної скарги копії документів, перелік яких наведено вище по тексту цієї постанови, клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання нових доказів не заявляв, об`єктивні причини неподання доказів до суду першої інстанції, які унеможливили своєчасне вчинення такої процесуальної дії, у апеляційній скарзі жодним чином не обґрунтував.

Окрім того, колегія суддів вважає, що неприйнятною є ситуація, коли суд першої інстанції прийняв рішення, а заявник апеляційної скарги просить долучити до матеріалів справи докази, отримані після вирішення справи судом першої інстанції.

Відхиляючи заявлене апелянтом клопотання про залучення нових доказів, суд апеляційної інстанції враховує також й те, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку, передбаченому статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, незалежно від причин неподання стороною таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення зазначеної норми процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якої є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Близька за змістом правова позиція послідовно викладалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15, від 16.12.2020 у справі № 908/1908/19, від 21.01.2021 у справі № 908/3359/19, від 03.11.2021 у справі № 915/951/20.

Відтак, відсутність існування станом на момент прийняття рішення господарським судом першої інстанції наданих скаржником доказів, а саме: листа Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) від 27.11.2023 №1307/14-01-04/Вих та листа Державного підприємства «КЛАСИФІКАЦІЙНЕ ТОВАРИСТВО РЕГІСТР СУДНОПЛАВСТВА УКРАЇНИ» від 04.12.2023 №8.4-1681, взагалі виключає прийняття апеляційним вказаних доказів.

З урахуванням наведеного мотивування, колегія суддів не приймає до розгляду долучені до апеляційної скарги докази.

У судовому засіданні 05.03.2024 Південно-західним апеляційним господарським судом шляхом постановлення протокольної ухвали було задоволено клопотання скаржника про відкладення розгляду справи з огляду на поважність причин неявки у судове засідання представника відповідача та відкладено розгляд справи №916/3368/23 на 01.04.2024 об 11:30.

Ухвалою апеляційного суду від 05.03.2024 повідомлено сторін про дату, час та місце наступного судового засідання.

Ухвалою апеляційного суду від 19.03.2024 задоволено заяву Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (вх.№828/24 від 06.03.2024) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та постановлено провести судове засідання 01.04.2024 об 11:30 год у справі №916/3368/23 у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду (зал судових засідань №6) в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EаsyCon» за посиланням на офіційний веб-портал судової влади України https://vkz.court.gov.ua, забезпечивши участь представника Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Жильцова Володимира Володимировича у вказаному судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

У судовому засіданні, яке відбулося 01.04.2024, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи протокольною ухвалою оголошено перерву до 16.04.2024 о 12:45 год, а також забезпечено представнику відповідача Жильцову Володимиру Володимировичу можливість участі у наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судових засіданнях представники сторін надавали усні пояснення, відповідно до яких підтримали свої правові позиції у справі.

Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Фактичні обставини справи

03.12.2018 між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» (надалі Адміністрація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Морська днопоглиблювальна компанія» (надалі Морський агент) укладено договір №367-П-АМПУ-18 про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України (надалі - договір), шляхом заповнення та подання декларації про приєднання до договору.

Цей договір є договором приєднання у розумінні статті 634 Цивільного кодексу України, який встановлює рівні умови для всіх суб`єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність у морських портах України, та може бути укладений лише шляхом приєднання Морського агента до всіх його умов в цілому шляхом надання Адміністрації декларації про приєднання до договору (додаток №1 до цього договору), розміщеної на офіційному веб-сайті Адміністрації, в порядку, передбаченому цим договором (пункт 1.1. договору).

Всі права та обов`язки Адміністрації (в тому числі, прийняття, узгодження та виконання заявок Морського агента, ведення бухгалтерського обліку, проведення розрахунків, підписання первинних документів, тощо), які передбачені цим договором (крім розділу 9 цього договору), виконуються відповідною філією Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», перелік яких визначено у додатку №3 до цього договору (пункт 1.2. договору).

Предметом договору є врегулювання взаємовідносин Адміністрації та Морського агента під час агентування суден у морських портах, зокрема, щодо порядку нарахування та оплати за заявками Морського агента портових зборів, спеціалізованої послуги та інших послуг (робіт), що надаються у морських портах України, перелік яких розміщений на веб-сайті Адміністрації (пункт 2.1. договору).

Згідно із підпунктом 3.1.1. договору Адміністрація зобов`язується створювати сприятливі умови для виконання Морським агентом функцій на режимній території морського порту та надавати Морському агенту оперативну інформацію, необхідну для його діяльності, у відповідності до змісту та умов надання такої інформації згідно додатку №4 до цього договору.

Адміністрація виконує заявки Морського агента, які пов`язані з обслуговуванням суден, у відповідності до Правил (підпункт 3.1.2. пункту 3.1. договору).

Також до обов`язків Адміністрації належить надавати Морському агенту рахунки (у тому числі, попередні рахунки по портових зборах) після отримання від Морського агента заявки на надання послуг, до якої додаються інформація про основні розміри судна та інші необхідні документи у відповідності до Правил (підпункт 3.1.3. пункту 3.1. договору).

Морський агент зобов`язується своєчасно здійснювати усі розрахунки з Адміністрацією за надані судну і Морському агенту послуги в порядку, визначеному цим договором, зокрема, здійснювати від імені Принципала розрахунки з Адміністрацією з портових зборів, спеціалізованої послуги та інших послуг (підпункт 3.2.2. пункту 3.2. договору).

Відповідно до пункту 4.1. договору оплата портових зборів та спеціалізованої послуги здійснюється Морським агентом до виходу судна з морського порту на рахунок Адміністрації у доларах США щодо суден під іноземним прапором і у національній валюті щодо суден під Державним прапором України на підставі рахунків, своєчасно виставлених Адміністрацією. Оплата портових зборів та спеціалізованої послуги для суден під іноземним прапором може здійснюватися Морським агентом у валюті ЄВРО за попереднім письмовим повідомленням Адміністрації про такий намір.

У разі внесення змін та (або) доповнень до нормативно-правових актів, якими затверджені відповідні збори, тарифи, сторони під час розрахунків застосовують зазначені нормативно-правові акти з урахуванням змін та (або) доповнень з моменту набрання чинності таких змін та (або) доповнень (пункт 4.3. договору).

Розмір зборів, тарифів на послуги, що надаються Адміністрацією, та які не підлягають державному регулюванню, визначається згідно з вільними цінами (тарифами) Адміністрації, що діють на момент надання відповідних послуг. Оплата таких послуг здійснюється у доларах США (або за попереднім письмовим повідомленням Морським агентом у ЄВРО) щодо суден під іноземним прапором (перерахунок національної валюти України в долар США (євро) здійснюється за курсом НБУ на дату надання послуги) і у національній валюті України щодо суден під Державним прапором України (пункт 4.4. договору).

Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що 13.10.2020 між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України», як Фрахтувальником, та WHITEFORM CONTRACTS LTD, як Судновласником, укладено договір про закупівлю послуг №52-В-ФДФ-20 (далі договір про закупівлю), відповідно до пункту 1.1. якого Судновласник зобов`язується у 2020 - 2023 роках надати Фрахтувальнику послуги за кодом ДК 021:20-9 - Прокат водного транспортного устаткування з екіпажем (послуги з фрахтування земкаравану (на умовах тайм-чартеру)).

Пунктом 1.2. договору про закупівлю визначено, що метою фрахтування є виконання днопоглиблювальних робіт.

Обсяг послуг визначено у технічних вимогах (додаток №1), що є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.3. договору про закупівлю). Склад земкаравану, тип та характеристики суден земкаравану наведені у специфікації (додаток №2 до цього договору), що є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.4. договору).

Відповідно до пункту 7 технічних вимог (додаток №1 до договору про закупівлю), призначенням тайм-чартеру є днопоглиблювальні роботи на внутрішніх водних шляхах України.

Як вбачається із пункту 7.7. договору про закупівлю (в редакції додаткової угоди №7 від 31.03.2023, розміщеної у вільному доступі в електронній системі публічних закупівель Prozorro), Фрахтувальник має право на свій розсуд у будь-який час призупинити надання послуг (зокрема, але не виключно, в розрізі кожного судна земкаравану/групи суден земкаравану, стосовно якого/яких визначена орендна ставка згідно з додатком №3 до договору), направити Судновласнику відповідне повідомлення.

Фрахтувальник під час призупинення надання послуг відповідно до пункту 7.7. договору має право тимчасово повернути земкараван з чартеру на строк не менше 20 днів з оформленням акту тимчасової передачі земкаравану з чартеру. У такому разі Судновласник має право використовувати судна земкаравану на власний розсуд до моменту поновлення чартеру (пункт 6.12. договору в редакції додаткової угоди №7 від 31.03.2023, розміщеної у вільному доступі в електронній системі публічних закупівель Prozorro).

Згідно із специфікацією (додаток №2 до договору про закупівлю), яка викладена у новій редакції згідно із додатковою угодою №8 від 29.09.2023, розміщеною у вільному доступі в електронній системі публічних закупівель Prozorro, склад земкаравану складають такі судна:

-багаточерпаковий земснаряд «PILGRIM» (номер ІМО 7397593);

-буксир-завізник якорів «OASIS»;

-саморозвантажувальні грунтовідвізні баржі (шаланди): «IRS» (номер ІМО 8832045), «LIBERTY» (номер ІМО 8728842), «ALFATTAN» (номер ІМО 8724547).

28.10.2020 між WHITEFORM CONTRACTS LTD, як Замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Морська днопоглиблювальна компанія», як Морським агентом, укладено договір агентування №01/2020-А, за умовами пункту 1.1. якого, з урахуванням додаткової угоди №4-1 від 19.07.2022, Замовник доручає, а Морський агент бере на себе зобов`язання здійснювати, за рахунок, від імені та в інтересах Замовника, відповідно до Кодексу торговельного мореплавства України та договору про закупівлю послуг №52-В-ФДФ-20 від 13.10.2020, морське агентування суден: багаточерпаковий земснаряд «PILGRIM» (ІМО 7397593), саморозвантажувальна грунтовідвізна баржа «ALFATTAN» (ІМО 8724547), саморозвантажувальна грунтовідвізна баржа «LIBERTY» (ІМО 8728842), саморозвантажувальна грунтовідвізна баржа«IRS» (ІМО 8832045), завізник якорів «OASIS» та надавати послуги в області мореплавства в портах України.

При цьому у пункті 1.2. договору агентування №01/2020-А від 28.10.2020, з урахуванням додаткової угоди №4-1 від 19.07.2022, серед іншого, передбачено, що діяльність Морського агента не обмежується умовами договору про закупівлю послуг №52-В-ФДФ-20 від 13.10.2020. За цим договором Морський агент має право діяти від імені та в інтересах Замовника у відносинах з будь-якими фізичними та юридичними особами, і з цією метою Морський агент має наступні права:

-сплачувати будь-які платежі, які пов`язані з утриманням та обслуговуванням суден «PILGRIM» (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), «ALFATTAN» (ІМО 8724547), «OASIS» (далі судна);

-самостійно вимагати повернення майна та грошових коштів, що належать Замовнику та пов`язані з обслуговуванням суден Замовника;

-самостійно представляти інтереси Замовника в будь-яких судах України всіх інстанцій зі всіма правами позивача, відповідача та/або третьої особи без обмежень у повноваженнях з будь-яких питань, що стосуються захисту майнових прав та інтересів Замовника;

-виконувати будь-які дії з виконання інших доручень Замовника (усних чи письмових), спрямованих на захист матеріальних прав Замовника.

В матеріалах справи наявні класифікаційні свідоцтва на судна «PILGRIM» (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), «ALFATTAN» (ІМО 8724547), «OASIS», видані Міжнародним морським бюро, відповідно до яких:

-судно «PILGRIM» (ІМО 7397593) відповідає застосовним Правилам для позначення класу « 100 А5 Днопоглиблювальне судно (Дреджер), Льодовий клас Е3» (свідоцтво видане 14.11.2022 зі строком дії до 11.05.2027);

-судно «LIBERTY» (ІМО 8728842) відповідає застосовним Правилам для позначення класу « 100 А5 Грунтовідвізна баржа, Льодовий клас Е3» (свідоцтво видане 14.11.2022 зі строком дії до 17.05.2027);

-судно «IRS» (ІМО 8832045) відповідає застосовним Правилам для позначення класу « 100 А5 Грунтовідвізна баржа, Льодовий клас Е3» (свідоцтво видане 15.11.2022 зі строком дії до 12.05.2027);

-судно «ALFATTAN» (ІМО 8724547) відповідає застосовним Правилам для позначення класу « 100 А5 Грунтовідвізна баржа, Льодовий клас Е3» (свідоцтво видане 16.11.2022 зі строком дії до 16.05.2027);

-судно «OASIS» (номер ІМО не зазначений) відповідає застосовним Правилам для позначення класу « 100 А5 Буксир» (свідоцтво видане 18.11.2022 зі строком дії до 17.05.2027).

Також в матеріалах справи міститься лист Міжнародного морського бюро від 30.06.2023 за вих.№IMB/115/GS/23, яким вказана установа підтверджує, що наведені вище судна являються технічними суднами та призначені для виконання днопоглиблювальних робіт.

Відповідно до умов договору про закупівлю послуг №52-В-ФДФ-20 від 13.10.2020, 31.03.2023 Судновласником - WHITEFORM CONTRACTS LTD та відповідачем укладено акт тимчасової передачі земкаравану з чартеру (тимчасове повернення з тайм-чартеру).

Після тимчасової передачі земкаравану з чартеру (тимчасове повернення з тайм-чартеру), з 01.04.2023 по 16.07.2023 судна земкаравану Судновласника - WHITEFORM CONTRACTS LTD у складі суден: «PILGRIM» (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), «ALFATTAN» (ІМО 8724547) та «OASIS» знаходились в акваторії Ізмаїльської філії Державного підприємства «АМПУ» на причальній стоянці, використовуючи надані відповідачем понтони.

Матеріали справи містять копії класифікаційних свідоцтв на понтони «Понтон П-14», «Понтон П-15» та «Понтон П-16», виданих Регістром судноплавства України на підставі Правил класифікації та побудови суден Регістра судноплавства України, відповідно до яких тип кожного із понтонів П-14, П-15, П-16 визначено як «стоянкове, плавпричал». Крім того, відповідно до свідоцтв про право власності на судно кожному понтону П-14, П-15 та П-16 у графі «Призначення та тип» зазначено «стоянкове, понтон-причал».

Як зазначав позивач, відповідач у листі за вих. №624/14-02-03/Вих від 19.05.2023 вказав, що судна пришвартовані біля понтонів морського вокзалу, у зв`язку з чим за фактичний час стоянки вищезазначених суден нараховується плата за послугу з використання понтонів для стоянки суден відповідно до умов договору згідно із затвердженою наказом Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» вільною ціною (тарифом) у розмірі 3000,00 грн/судно/понтон/доба.

Пізніше на адресу позивача надійшла вимога відповідача за вих. №745/14-01-04/Вих від 22.06.2023 про сплату заборгованості за надання послуг стоянки за квітень 2023 року на загальну суму 540000,00 грн.

На дану вимогу відповідача, позивач у листі за вих. №29/06-001 від 29.06.2023 надав відповідь, у якій зазначив, що судна «PILGRIM» (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), «ALFATTAN» (ІМО 8724547), «OASIS» не виконують вантажних операцій, призначені для виконання днопоглиблювальних робіт та є технічними, що у зв`язку з чим звільняються від сплати причального збору відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 №316 «Про портові збори», яким затверджено Порядок справляння та розміри ставок портових зборів, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12.06.2013 за № 930/23462. З огляду на викладене, позивач просив відповідача утриматись від нарахування заборгованості з причального збору та неустойки за несплату такого збору, а також просив відповідача погодити вихід каравану у складі зазначених вище суден з порту Ізмаїл, що заплановано на 01.07.2023, з метою термінового та невідкладного виконання планових ремонтних робіт цих суден, що є необхідним для забезпечення безпеки мореплавства та своєчасного виконання обов`язків судновласника WHITEFORM CONTRACTS LTD за діючими контрактами.

У відповідь на лист позивача №29/06-001 від 29.06.2023, відповідач листом за вих.№767/14-02-00/Вих від 30.06.2023 повідомив, що вимога Адміністрації оплатити послуги з використання понтонів для стоянки флоту має іншу правову природу та визначена на підставі частини третьої статті 21 Закону України «Про морські порти України» та розділу 4 договору №367-П-АМПУ-18 в редакції від 27.11.2019, як «інша послуга».

При цьому відповідач в цьому листі послався на наказ №91/14 від 13.12.2022 «Про введення в дію вільних цін (тарифів) на послуги користування об`єктами інфраструктури ІФ ДП «АМПУ» (Адміністрація Ізмаїльского морського порту), а саме, пункт 1 частини першої наказу, яким з 01.01.2023 встановлена вільна ціна (тариф) за використання понтонів П-1, П-2, П-3, П-5, П-7, П-8, П-9, П-10, П-11, П-12, П-13, П-14, П-15, П-16 та ПРП-52 для стоянки суден у розмірі 3000,00 грн/судно/понтон/доба.

Також у листі №767/14-02-00/Вих від 30.06.2023 відповідач відмовив у виході суден позивача з порту Ізмаїл, пославшись на відсутність правових підстав для надання дозволу на вихід каравану до моменту повної сплати послуг.

Одночасно відповідач, не визнаючи позиції позивача щодо користування послугами причалів та віднесення таких послуг до причального збору, від якого позивач, як він вважає, звільнений в силу Порядку, виставив позивачу рахунки на оплату послуг з використання понтонів для стоянки суден разом з актами виконаних робіт (наданих послуг) за період з 01.04.2023 по 30.04.2023 на суму 540000,00 грн, за період з 01.05.2023 по 31.05.2023 на суму 558 000,00 грн, за період з 01.06.2023 по 30.06.2023 на суму 540000,00 грн та з 01.07.2023 по 16.07.2023 на суму 288000,00 грн.

Всього відповідачем виставлено рахунків за використання понтонів для стоянки суден за період з 01.04.2023 по 16.07.2023 на загальну суму 1926000,00 грн.

З наявних в матеріалах справи платіжних інструкцій вбачається, що вказані рахунки у повному обсязі сплачені позивачем 30.06.2023, 14.07.2023 та 17.07.2023.

Однак, як вказував позивач, Судновласник відмовився компенсувати позивачу здійсненні оплати по зазначеним вище рахункам за використання понтонів для стоянки суден у зв`язку з тим, що вказані послуги входять до причального збору і не є іншою додатковою послугою.

При цьому позивач зауважував на тому, що ним було вимушено здійснено оплату виставлених відповідачем рахунків, пояснюючи це тим, що 26.06.2023 Судновласником та компанією GENOA MARINE LIMITED (Підрядником) укладені контракти на судноремонт (т.1 а.с. 91 128), відповідно до яких Судновласник зобов`язався здійснити доставку суден «PILGRIM» (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), «ALFATTAN» (ІМО 8724547) та «OASIS» на верф Підрядника для проведення судноремонтних робіт у строк до 09.07.2023 (пункт 8 частини 1 контрактів на судноремонт). У свою чергу, пунктом 18 частини 2 контрактів на судноремонт передбачена відповідальність Судновласника за порушення терміну своєчасної доставки суден до верфі Підрядника, який передбачений пунктом 8 частини 1 контрактів на судноремонт. Таким чином, зважаючи на значні суми неустойки за порушення терміну доставки суден до верфі Підрядника, які нараховуються щоденно, було прийнято вимушене рішення про оплату рахунків відповідача.

У позовній заяві позивач зазначав, що після тимчасового повернення всіх суден з тайм-чартеру та відсутністю наряд-завдань відповідача для виконання днопоглиблювальних робіт, у період з 01.04.2023 по 16.07.2023 всі судна Судновласника, не виконуючи жодних комерційних операцій, знаходились в акваторії Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» на причальній стоянці та очікували відновлення роботи за тайм-чартером згідно договору тайм-чартеру (договору про закупівлю).

Також позивач, з посиланням на статті 21, 22 Закону України «Про морські порти України», вказував про те, що користування понтонами для стоянки суден земкаравану належить до послуг, що оплачуються у складі причального збору.

За посиланням позивача, послуги, які оплачуються у складі портових зборів, врегульовані на державному рівні, у зв`язку з чим неможливо застосувати пункт 4.4. договору, на якому наполягає відповідач у листі за вих. №767/14-02-00/Вих від 30.06.2023, як на підставу нарахування тарифу за користування плавпричалами (понтонами) за вільними цінами, оскільки послуги зі стоянки на причалі підлягають державному регулюванню та включені до складу причального збору.

Позивач вважає, що послуги з використання понтонів для стоянки суден, які по суті є послугами з користування причалом, не мають іншої правової природи ніж послуги, за які сплачується причальний збір, тому що склад даних цивільних правовідносин, будь це використання понтонів для стоянки суден або послуги стоянки на причалі, є однаковими.

Водночас, на переконання позивача, судна «PILGRIM» (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), «ALFATTAN» (ІМО 8724547), «OASIS» являються технічними суднами та призначені для виконання днопоглиблювальних робіт.

Таким чином, за посиланням позивача, згідно додатку 1 до наказу Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 №316 «Про портові збори» дані судна відповідають категорії: технічні судна групи «Е», а тому відповідно до пункту 5.3. Порядку справляння та розміру ставок портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 №316, підлягають звільненню від сплати причального збору, а отримання відповідачем коштів за послуги з використання понтонів - плавпричалів для стоянки суден земкаравану є безпідставним і, хоч відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що взаємовідносини позивача та відповідача врегульовані договором №367-П-АМПУ-18 в редакції від 27.11.2019, який було укладено шляхом заповнення та подання декларації про приєднання. Наказом №91/14 від 13.12.2022 «Про введення в дію вільних цін (тарифів) на послуги користування об`єктами інфраструктури ІФ ДП «АМПУ» (Адміністрація Ізмаїльського МП), а саме, пунктом 1 частини 1 наказу, з 01.01.2023 передбачено ціну (тариф) за використання понтонів П-1, П-3, П-5, П-7, П-8, П-9, П-10, П-11, П-12, П-13, П-14, П-15, П-16 та ПРП-52 для стоянки суден у розмірі 3000,00 грн/судно/понтон/доба.

За посиланням відповідача, позивач помилково посилається на положення пункту 5.3. Порядку справляння та розміру ставок портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 №316, як на підставу для звільнення причального збору, оскільки позивач з 31.03.2023 втратив право на звільнення від сплати причального збору, так як між Судновласником та Фрахтувальником було укладено акт тимчасової передачі земкаравану з чартеру (тимчасове повернення з тайм-чартеру), тобто з 01.04.2023 земкараван не відноситься до суден, які виконують в межах морського порту будь-яку діяльність.

За посиланням відповідача, також позивачем помилково трактується вид платежів, який він здійснив за стоянку суден земкаравану біля понтонів №14, 15, 16, адже відповідно до пункту 5.1. Порядку справляння та розміру ставок портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 №316, причальний збір справляється із суден, що стоять біля причалу, тоді як понтони, біля яких був пришвартований земкараван, є стоянковими суднами (понтон-причалами), тобто понтон належить до суден, а не до гідротехнічних споруд.

При цьому відповідач зауважив, що усі причали, що знаходяться у господарському віданні відповідача, внесені до Реєстру гідротехнічних споруд морських портів України, який перебуває у вільному доступі та розміщено у мережі інтернет.

Тому, за доводами відповідача, при стоянці біля понтону не застосовуються положення розділу V Порядку «Причальний збір», а плата за таку стоянку стягується на підставі вільних тарифів, передбачених договором, про які позивач був повідомлений й до умов яких приєднався, підписавши декларацію.

Позиція суду апеляційної інстанції

Спірним у цій справі є питання про те, чи сплачені позивачем грошові кошти у сумі 1926000,00 грн є такими, що набуті відповідачем за відсутності правової підстави.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Морська днопоглиблювальна компанія» та Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» 03.12.2018 було укладено договір №367-П-АМПУ-18 про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України, шляхом заповнення та подання декларації про приєднання, який врегульовує взаємовідносини Адміністрації та Морського агента під час агентування суден у морських портах, зокрема, щодо порядку нарахування та оплати за заявками Морського агента портових зборів, спеціалізованої послуги та інших послуг (робіт), що надаються у морських портах України, перелік яких розміщений на веб-сайті Адміністрації.

На підставі договору агентування №01/2020-А від 28.10.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Морська днопоглиблювальна компанія» є Морським агентом Судновласника - WHITEFORM CONTRACTS LTD.

Разом з тим, між WHITEFORM CONTRACTS LTD, як Судновласником, та Державним підприємством «Адміністрація морських портів України», як Фрахтувальником, укладено договір про закупівлю послуг №52-В-ФДФ-20 від 13.10.2020, за умовами якого Судновласник зобов`язується у 2020 - 2023 роках надати Фрахтувальнику послуги за кодом ДК 021:20-9 - Прокат водного транспортного устаткування з екіпажем (послуги з фрахтування земкаравану (на умовах тайм-чартеру), з метою виконання днопоглиблювальних робіт на внутрішніх водних шляхах України.

Відповідно до умов договору про закупівлю послуг №52-В-ФДФ-20 від 13.10.2020, 31.03.2023 Судновласником - WHITEFORM CONTRACTS LTD та відповідачем укладено акт тимчасової передачі земкаравану з чартеру (тимчасове повернення з тайм-чартеру).

Після тимчасової передачі земкаравану з чартеру (тимчасове повернення з тайм-чартеру), з 01.04.2023 по 16.07.2023 судна земкаравану Судновласника - WHITEFORM CONTRACTS LTD у складі суден: «PILGRIM» (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), «ALFATTAN» (ІМО 8724547) та «OASIS» знаходились в акваторії Ізмаїльської філії Державного підприємства «АМПУ» на причальній стоянці, використовуючи надані відповідачем понтони.

За використання понтонів для стоянки суден за період з 01.04.2023 по 16.07.2023 відповідачем було виставлено позивачу рахунки на загальну суму 1926000,00 грн, які були сплачені позивачем, як Морським агентом, але вартість здійсненої позивачем оплати не була йому компенсована Судновласником - WHITEFORM CONTRACTS LTD, з посиланням на те, що вказані послуги входять до причального збору і не є іншою додатковою послугою.

Отже, з урахуванням наведеного, відповідачем було виставлено рахунки позивачу за послуги з використання понтонів для стоянки суден відповідно до умов договору №367-П-АМПУ-18 від 03.12.2018 про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України згідно із затвердженою наказом Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» вільною ціною (тарифом).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач, зокрема, наполягав на тому, що відповідач під виглядом надання послуг з використання понтонів для стоянки суден фактично отримав кошти за ті дії, які Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» повинно виконувати за своїм функціональним призначенням, і виконання яких фінансується у рамках сплати причального збору, який для того і справляється, щоб забезпечити виконання Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» дій по утриманню причалів та надання їх для стоянки суден, але від сплати якого звільнено судна технічного флоту.

Отже, позивач вважає, що відповідач самовільно зарахував послуги, що оплачуються у складі причального збору, в послуги, що надаються за вільними цінами. В той же час, користування понтонами для стоянки суден земкаравану відбувалось в рамках причального збору.

Для правильного вирішення справи необхідно перш за все встановити, які правові підстави визначені законодавством України для нарахування причального збору.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про морські порти України» морський порт визначені межами територія та акваторія, обладнані для обслуговування суден і пасажирів, проведення вантажних, транспортних та експедиційних робіт, а також інших пов`язаних з цим видів господарської діяльності.

У відповідності до статті 85 Кодексу торговельного мореплавства України під час перебування в морському порту будь-яке судно зобов`язане дотримуватися чинних законів і правил України, у тому числі тих, що стосуються безпеки порту і судноплавства в порту, митного, прикордонного, санітарного (фітосанітарного) режимів, лоцманського проведення, буксирування, рятувальних і суднопіднімальних робіт, якірної стоянки і надання місць біля причалів, навантаження і вивантаження вантажів, посадки і висадки людей, послуг, пов`язаних з навантажувально-розвантажувальними роботами, і будь-яких інших портових послуг, портових зборів, запобігання забрудненню навколишнього природного середовища.

Статтею 21 Закону України «Про морські порти України» визначено, що тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, та послуги, які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту. Перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначає Кабінет Міністрів України. Тарифи на інші послуги, крім визначених у частині першій цієї статті, є вільними та визначаються договором між суб`єктом господарювання, який надає відповідні послуги, та їх замовником.

Частинами першою та другою статті 22 Закону України «Про морські порти України» передбачено, що у морському порту справляються такі портові збори: корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний. Використання коштів від портових зборів допускається виключно за їх цільовим призначенням. Фінансування утримання гідротехнічних споруд в об`ємах, необхідних для підтримання їх паспортних характеристик, здійснюється за рахунок портових зборів, що справляються у морських портах, де розташовані такі гідротехнічні споруди. Розміри ставок портових зборів для кожного морського порту встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту, відповідно до затвердженої нею методики. Порядок справляння, обліку та використання коштів від портових зборів, крім використання коштів від адміністративного збору, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту. Кошти від адміністративного збору використовуються відповідно до закону.

Процедура справляння портових зборів та розміри ставок портових зборів визначені Порядком справляння та розмірами ставок портових зборів, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 № 316, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.06.2013 за № 930/23462 (надалі - Порядок №316).

Згідно із пунктом 5.1. Порядку №316 причальний збір справляється із суден, що стоять біля причалу.

Як вбачається із свідоцтв про право власності на судно, кожному понтону «Понтон П-14», «Понтон П-15» та «Понтон П-16» встановлено «Призначення та тип»: «стоянкове, понтон-причал».

Відповідно до класифікаційних свідоцтв на понтони «Понтон П-14», «Понтон П-15» та «Понтон П-16», виданих Регістром судноплавства України на підставі Правил класифікації та побудови суден Регістра судноплавства України, тип кожного із понтонів: «Понтон П-14», «Понтон П-15» та «Понтон П-16» визначено як «стоянкове, плавпричал».

Згідно з пунктом 1 Положення про Регістр судноплавства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.1998 №814, Регістр судноплавства України (далі - Регістр) є національним класифікаційним товариством, яке здійснює технічний нагляд у сферах морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства..

Згідно з пунктом 6 Положення про Регістр судноплавства України, одним з головних завдань Регістру судноплавства України є класифікація суден, розроблення, затвердження та публікація технічних правил і технічних вимог у сферах морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства, здійснення технічного нагляду і видача відповідних суднових документів на морському і внутрішньому водному транспорті та у судноплавстві.

Класифікація суден - це врегульовані нормативними актами заходи щодо присвоєння судну відповідного класу згідно його технічних характеристик та/або особливостей конструювання й будівництва. Класифікація суден здійснюється Регістром та характеризується наступними ознаками: (а) обов`язковий характер, оскільки будь-яке судно відповідно до статті 35 Кодексу торговельного мореплавства України повинне мати класифікаційне свідоцтво; (б) правовий характер, оскільки умови та порядок класифікації мають визначатися у правилах, що затверджує Регістр; (в) процесуальний характер, оскільки процедура присвоєння класу судну носить послідовний, поетапний характер; (г) документарний результат - за результатами Регістр видає спеціальний документ - класифікаційне свідоцтво. Видача класифікаційного свідоцтва є свідченням того, що судно відповідає вимогам морехідності.

Отже, Регістр судноплавства України наділений Кабінетом Міністрів України певними повноваженнями, в тому числі видавати класифікаційне свідоцтво, умови та порядок класифікації при цьому міститься у Правилах класифікації та побудови суден Регістра судноплавства України.

Згідно із пунктом 1.2.1. Правил класифікації та побудови суден Регістра судноплавства України стоянкове судно судно або плавуча споруда, що експлуатується в режимі стоянки на віддаленій від берега акваторії або на швартових біля причальної стінки (берега). До таких суден відносяться стоянкові плавучі: доки, заправні/ насосні/очисні/ опріснювальні/ електро/ паростанції, маяки, стенди, склади, збирачі відходів, майстерні, готелі, гуртожитки, брандвахти, житлові будинки/дачі, учбові судна, плавресторани (бари, кафе), торгові/ділові центри і центри дозвілля, причальні і/або перехідні понтони тощо.

До плавучих споруд Закон України «Про внутрішній водний транспорт» відносить будь-яку плавучу установку, побудовану для стаціонарного використання на плаву, у тому числі стоянкове судно, плавучий причал, пристань, понтон, дебаркадер, майстерня, док, басейн, елінг, готель, заклад громадського харчування, розважальний заклад, та, як правило, не призначена для переміщення (пункт 47 статті 1).

Причальна споруда - гідротехнічна споруда внутрішніх водних шляхів (комплекс споруд), яка має швартовні та відбійні пристрої і призначена для стоянки, обслуговування та ремонту суден, обслуговування пасажирів, у тому числі для їх посадки на судна і висадки з суден, проведення вантажних операцій (пункт 53 статті 1 Закону України «Про внутрішній водний транспорт»).

Причал - гідротехнічна споруда, яка має швартовні та відбійні пристрої і призначена для стоянки та обслуговування суден, обслуговування пасажирів, у тому числі для їх посадки на судна і висадки з суден, проведення вантажно-розвантажувальних робіт (пункт 12 статті 1 Закону України «Про морські порти України»).

Гідротехнічні споруди морських портів (гідротехнічні споруди) - інженерно-технічні споруди (портова акваторія, причали, пірси, інші види причальних споруд, моли, дамби, хвилеломи, інші берегозахисні споруди, підводні споруди штучного та природного походження, у тому числі канали, операційні акваторії причалів, якірні стоянки), розташовані в межах території та акваторії морського порту і призначені для забезпечення безпеки мореплавства, маневрування та стоянки суден (пункт 4 статті 1 Закону України «Про морські порти України»).

Отже, колегія суддів погоджується із доводами позивача про те, що плавучі причали/стоянкові судна - «Понтон П-14», «Понтон П-15» та «Понтон П-16» є плавучими спорудами за своїми технічними характеристиками та водночас є причальними спорудами за своїм функціональним призначенням, оскільки вони використовуються і призначені для стоянки та обслуговування суден, обслуговування пасажирів, у тому числі для їх посадки на судна і висадки з суден, проведення вантажно-розвантажувальних робіт.

При цьому норми чинного законодавства не передбачають, що причальний збір сплачується із суден, що стоять лише біля стаціонарних причалів, навпаки, виходячи зі змісту пунктів 5.4. та 5.5. Порядку №316 причальний збір справляється також з тих суден, що стоять біля необладнаного берега або іншого судна.

Крім того, у додатку №1 до Обов`язкових постанов по морському порту Ізмаїл, затверджених наказом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» №255 від 19.07.2016 та зареєстрованих у Головному територіальному управління юстиції у місті Києві 12.08.2016 за №100/1413, наведено перелік причалів та інших гідротехнічних споруд Ізмаїльського морського порту, серед яких зазначені плавпричали №1 - №2 та №3, що знаходяться у м. Ізмаїл по вул. Набережна Лукі Капікраяна, 4, а у пунктах 8.2.4.1 та 8.2.5.2. Обов`язкових постанов по морському порту Ізмаїл містяться інструкції щодо швартування та стоянки суден біля плавпричалів №1 - №2 та №3, що свідчить про те, що плавучі причали відносяться до причалів.

Отже, понтони «Понтон П-14», «Понтон П-15» та «Понтон П-16» є плавучими причалами, тобто причалами, за стоянку біля яких відповідо до Порядку №316 справляється причальний збір.

Доводи апелянта про відсутність плавпричалів у Реєстрі гідротехнічних споруд, а також стосовно того, що кошти від причального збору мають цільове використання і можуть використовуватись лише щодо витрат які стосуються причальних споруд і не можуть використовуватись на інші витрати, не спростовують правильних висновків місцевого господарського суду, що понтони відповідача, які використовувались для стоянки суден земкаравану, є причалами.

Водночас, згідно із пунктом 4.4. договору №367-П-АМПУ-18 від 03.12.2018 про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України розмір зборів, тарифів на послуги, що надаються Адміністрацією, та які не підлягають державному регулюванню, визначаються згідно з вільними цінами (тарифами) Адміністрації, що діють на момент надання відповідних послуг.

Відтак, оскільки послуги зі стоянки у плавпричалів входять до причального збору, який підлягає державному регулюванню, то такі послуги не можуть надаватись за вільними цінами (тарифами) Адміністрації.

До того ж, Адміністрацією, на підтвердження своїх доводів про те, що послуги з використання понтонів для стоянки суден надаються Адміністрацією за вільними цінами, відповідного наказу №91/14 від 13.12.2022 «Про введення в дію вільних цін (тарифів) на послуги користування об`єктами інфраструктури ІФ ДП «АМПУ» (Адміністрація Ізмаїльського МП) не надано.

За умовами пункту 1.3. Порядку №316 портові збори (корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний) справляються в морських портах із суден і плавучих споруд, що плавають під Державним Прапором України та іноземними прапорами, за групами згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Додатком 1 до Порядку №316 визначено групи суден і плавучих споруд, що плавають під Державним Прапором України та іноземними прапорами та з яких справляються портові збори, згідно з якими:

-до групи А віднесені вантажні судна, що заходять для виконання вантажних операцій, та плавучі споруди;

-до групи Б пасажирські судна; пороми; криголами, що не належать суб`єктам господарювання всіх форм власності, які здійснюють господарську діяльність у межах морського порту, та не орендовані ними;

-до групи В ліхтери, буксири, буксири-штовхачі, штовхачі, баржі (самохідні і несамохідні), річкові самохідні судна, включаючи судна типу «ріка море», що заходять у порти р. Дунай, а також річкові самохідні судна, що заходять для подальшого перевантаження вантажів на морські судна і навпаки;

-до групи Г несамохідні судна (крім барж);

-до групи Д судна, що заходять вимушено, для зміни екіпажу, для постачання, через карантинні потреби, а також судна, що прямують на/після ремонт /ремонту на /з судноремонтні /судноремонтних підприємства /підприємств (бази/баз) України; службові та військові судна; навчальні, навчально-виробничі судна при виконанні ними рейсів за навчальними планами навчальних закладів, на борту яких перебуває не менш як 50 курсантів, навчально-тренажерні судна; наукові, дослідні, швидкісні судна на підводних крилах, що виконують регулярні пасажирські рейси за розкладом у каботажному плаванні (крім прогулянкових і круїзних рейсів);

-до групи Е інші судна (судна судноремонтного заводу, аварійно-рятувальні, підводно-технічні, технічні, госпітальні, гідрографічні, судна портового флоту, криголами, які належать суб`єктам господарювання всіх форм власності, що здійснюють діяльність у межах морського порту, а також орендовані ними, спортивні судна, приватні яхти, парусні судна, судна, які проходять ходові випробування, риболовні судна, що заходять без виконання вантажних операцій).

Судна груп Е (крім спортивних суден, приватних яхт, парусних суден та риболовних суден, що заходять у морські порти без виконання вантажних операцій, а також суден портового флоту, що не належать або не орендуються власником(ами) (балансоутримувачами) причалів) і Д (військові судна ВМС ЗС України) звільняються від сплати причального збору (пункт 5.3. Порядку №316).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про внутрішній водний транспорт України» судно технічного флоту - судно, побудоване та обладнане для проведення шляхових робіт (днопоглиблювальна землечерпалка або землесос, земснаряд, ґрунтовідвізна шаланда, понтонна баржа, понтон, блокоукладальник, плавучий кран та інші).

Як з`ясовано апеляційним судом, судно «PILGRIM» (ІМО 7397593) є днопоглиблювальним судном, льодовий клас Е3, відповідно до класифікаційного свідоцтва №031122 від 14.11.2022; судно «IRS» (ІМО 8832045) є грунтовідвізною баржою, льодовий клас Е3, відповідно до класифікаційного свідоцтва №261122 від 15.11.2022; судно «LIBERTY» (ІМО 8728842) є грунтовідвізною баржою, льодовий клас Е3, відповідно до класифікаційного свідоцтва №141122 від 14.11.2022; судно «ALFATTAN» (ІМО 8724547) є грунтовідвізною баржою, льодовий клас Е3, відповідно до класифікаційного свідоцтва №381122 від 16.11.2022; судно «OASIS» (ІМО 8724547) є буксиром, відповідно до класифікаційного свідоцтва №501122 від 16.11.2022.

Також в матеріалах справи міститься лист Міжнародного морського бюро від 30.06.2023 за вих.№IMB/115/GS/23, яким вказана установа підтверджує, що наведені вище судна являються технічними суднами та призначені для виконання днопоглиблювальних робіт.

Твердження відповідача, висловлені ним у заявах по суті спору та у судовому засіданні апеляційної інстанці, про те, що технічні судна відносяться до групи Е лише у тому разі, якщо вони належать суб`єктам господарювання всіх форм власності, що здійснюють діяльність у межах морського порту, а також орендовані ними, колегія суддів відхиляє, адже умова віднесення суден до групи Е у разі якщо вони належать суб`єктам господарювання всіх форм власності, що здійснюють діяльність у межах морського порту, а також орендовані ними, відноситься лише до криголамів і до жодного іншого судна з наведеного переліку у групі Е не відноситься. Це твердження підтверджується тією обставиною, що криголами, що не належать суб`єктам господарювання всіх форм власності, які здійснюють господарську діяльність у межах морського порту, та не орендовані ними, згідно додатку 1 до Порядку №316 відносяться до суден групи Б.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що судна «PILGRIM» (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), судно «ALFATTAN» (ІМО 8724547) та «OASIS» (ІМО 8724547) відносяться до групи Е, у зв`язку з чим відповідно до пункту 5.3. Порядку №316 звільняються від сплати причального збору.

А тому є правильним висновок Господарського суду Одеської області про відсутність підстав для оплати позивачем послуг з використання понтонів для стоянки суден за вільними тарифами відповідача та, відповідно, відсутності у відповідача права вимагати здійснення таких оплат від позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача в частині визнання відсутнім права вимоги у Адміністрації і кореспондуючого обов`язку Товариства з обмеженою відповідальністю «Морська днопоглиблювальна компанія», що діє як морський агент, щодо оплати послуг з використання понтонів для стоянки суден земкаравану у складі: «PILGRIM» (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), «ALFATTAN» (ІМО 8724547), «OASIS» за договором №367-П-АМПУ-18 від 03.12.2018 про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.05.2022 у справі № 903/359/21, у постанові від 05.12.2018 у справі №367/6344/16-ц.

Відповідачем за вимогою про стягнення коштів на підставі приписів статті 1212 Цивільного кодексу України має бути учасник цивільних відносин, який безпосередньо та безпідставно збагатився за рахунок позивача.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи платіжних інструкцій, відповідачем було отримано від позивача грошові кошти у розмірі 1926000,00 грн в якості оплати послуг використання понтонів для стоянки суден. З урахуванням того, що послуги з користування причалами входять до причального збору, від сплати якого позивач звільнений, отримання відповідачем коштів за послуги з використання понтонів для стоянки суден земкаравану є безпідставним.

Згідно із статтею 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Таким чином, грошові кошти в сумі 1926000,00 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути позивачу, що відповідає приписам статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

Висновки суду апеляційної інстанції

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника, суд апеляційної керується висновком Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених у оскаржуваному рішенні.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника не спростовують висновків Господарського суду Одеської області про задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Розподіл судових витрат

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Одеської області від 08.11.2023 у справі №916/3368/23 залишити без змін.

3.Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.04.2024.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран