ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2024 р. Справа№ 920/925/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Тарасенко К.В.

Кравчука Г.А.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 19.03.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду Сумської області

від 11.10.2023 (повний текст складено та підписано 16.10.2023)

у справі №920/925/23 (суддя Д.В. Вдовенко)

за позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство хімічних продуктів

про стягнення 1 762 836 грн 00 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство хімічних продуктів про стягнення 1 762 836 грн 00 коп., в тому числі 1 622 836 грн 00 коп. пені, 140 000 грн 00 коп. штрафу за прострочення поставки товару.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем його договірних зобов`язань за державним контрактом на поставку (закупівлю) товарів оборонного призначення від 03.05.2022 № 403/1/22/157.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 11.10.2023 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство хімічних продуктів на користь Міністерства оборони України 125590 грн 80 коп. пені, 14000 грн 00 коп. штрафу, 20938 грн 62 коп. витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивовано наявністю підстав для реалізації свого права щодо зменшення розміру пені та штрафу, що підлягає стягненню з відповідача, на 90%.

Не погодившись з рішенням, Міністерство оборони України звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині зменшення пені та штрафу та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення пені та штрафу задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалене місцевим судом внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенняи норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник стверджував про неправильне застосуванням місцевим судом статті 233 ГК України, частини 3 статті 551 ЦК України та безпідставне, за відсутності виключних обставин, які б підтверджувались відповідними доказами, зменшення заявлених до стягнення пені та штрафу на 90%.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2023 апеляційну скаргу у справі №920/925/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Тищенко О.В., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.01.2024 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.

15.01.2024 матеріали справи №920/925/23 передано судді Коробенко Г.П. для розгляду апеляційної скарги Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Сумської області від 11.10.2023.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2024, у зв`язку з перебуванням Тищенко О.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №920/925/23.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2024, справу №920/925/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Тарасенко К.В., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2024 поновлено Міністерству оборони України строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Сумської області від 11.10.2023 у справі №920/925/23. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Сумської області від 11.10.2023 у справі №920/925/23. Зупинено дію рішення Господарського суду Сумської області від 11.10.2023 у справі №920/925/23 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги та призначено судове засідання на 19.03.2024.

У судове засідання 19.03.2024 з`явився представник позивача та надав пояснення по справі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлявся засобами поштового зв`язку на адресу, зазначену в ЄДРПОУ.

Відповідно до частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 17.11.2021 у справі №908/1724/19, виходячи зі змісту положень ст. ст. 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, п. п. 11, 17, 99, 116 та 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДРЮО прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена ст. ст. 162, 165, 258, 263, 290 та 295 Господарського процесуального кодексу України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 та 14.08.2020 у справі №904/2584/19). Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням. Отже, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку суду.

Отже судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи.

Враховуючи те, що явка сторін в судове засідання не була визнана обов`язковою, судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та надані сторонами пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує та встановлено судом, що 03.05.2022 між сторонами укладений державний контракт на поставку (закупівлю) товарів оборонного призначення № 403/1/22/157, відповідно до умов якого відповідач зобов`язується виготовити і поставити позивачу з дотриманням вимог законодавства товари, зазначені у специфікації товарів (додаток № 1 до контракту), що постачаються з метою забезпечення відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальної цілісності, обмеження конституційних прав і свобод людини, а позивач прийняти через військове представництво Міністерства оборони України (представництво замовника) і вантажоодержувача, зазначеного у окремих письмових вказівках позивача, та оплатити такі товари.

Відповідно до п. 4.1. договору виконавець зобов`язаний виготовити та поставити товар згідно з умовами контракту не пізніше строку, визначеного у Специфікації, та надати замовнику документи згідно з пунктом 2.8 контракту.

За умовами п. 2.6. договору розрахунки проводяться шляхом оплати замовником поставленого товару протягом 30 банківських днів після пред`явлення виконавцем рахунку на оплату товарів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунки Міністерства оборони України), до якого додаються документи, зазначені у пункті 2.8 контракту.

Підставою для проведення розрахунків є оформлений сторонами акт приймання-передачі товару за контрактом (п. 2.8. договору).

Пунктом 3.9. договору визначено, що датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки товару є дата підписання вантажоодержувачем акту приймання-передачі.

Контракт набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2022 (п. 10.1. договору).

Відповідно до специфікації, що є додатком № 1 до контракту, відповідач зобов`язався поставити позивачу товар загальною вартістю 415 000 000 грн., в тому числі згідно з п. 1 та 3 специфікації: контейнери у кількості 1500 шт загальною вартістю 118 500 000 грн. у строк до 30.07.2022 (п. 1 специфікації), пускові пристрої у кількості 250 шт загальною вартістю 4000000 грн у строк до 30.07.2022 (п. 3 специфікації).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами частини першої статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Поставлений за контрактом товар оплачений позивачем повністю згідно з платіжними дорученнями № 403/1/181 від 13.05.2022, № 403/1/242 від 08.06.2022, № 403/1/482 від 01.09.2022, № 403/1/818 від 10.12.2022, № 403/1/819 від 10.12.2022, № 403/1/817 від 12.12.2022.

Судом встановлено, що відповідачем порушено строки поставки товару обумовлені у п. 1, 3 специфікації на загальну суму 89 320 000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що товар загальною вартістю 85 320 000 грн 00 коп. за п. 1 специфікації був поставлений частинами: на суму 45 820 000 грн відповідно до акту приймання-передачі № 22 від 08.08.2022; на суму 28 44000 грн відповідно до акту приймання-передачі № 24 від 19.08.2022; на суму 13 272 000 грн відповідно до акту приймання-передачі № 25 від 19.08.2022.

Товар загальною вартістю 4 000 000 грн 00 коп. за п. 3 специфікації був поставлений частинами: на суму 384 000 грн відповідно до акту приймання-передачі № 22 від 08.08.2022; на суму 1 616 000 грн відповідно до акту приймання-передачі № 23 від 11.08.2022; на суму 2 000 000 грн відповідно до акту приймання-передачі № 112 від 28.09.2022.

04.08.2022 позивач звернувся до відповідача з претензією № 403/6/1/5730 про сплату пені за прострочення поставки товару.

24.08.2022 відповідач надав відповідь на претензію № 1400к/юр., в якій зазначив, що під час виконання контракту мали місце конкретні події/обставини, що не залежали від волі сторін та істотно вплинули на господарську діяльність відповідача, а саме повітряні тривоги, які вимагали призупинення виробничих процесів у виконавця та перебування працівників у бомбосховищах, що призвело фактично до втрати 31,18 робочих днів.

Таким чином, у зв`язку з порушенням відповідачем строків поставки товару за держконтрактом від 03.05.2022, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені в розмірі 1 622 836,00 грн та штрафу в розмірі 140 000,00 грн.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.2. контракту визначено, що за порушення строків поставки товарів виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставлених (недопоставлених) товарів, за кожний день прострочення поза встановлені контрактом строки поставки, а за прострочення понад 30 днів з виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної суми.

Відповідно до розрахунку позивача, за прострочення поставки товару згідно з п. 1 специфікації відповідачу нараховані пеня в загальній сумі 1 433 060 грн 00 коп., в тому числі: 682 560 грн. пені за період з 31.07.2022 до 07.08.2022 включно (8 діб), виходячи з вартості непоставленого товару 85 320 000 грн.; 750 500 грн пені за період з 31.07.2022 до 18.08.2022 включно (19 діб), виходячи з вартості непоставленого товару 39 500 000 грн.

Відповідно до розрахунку позивача, за прострочення поставки товару згідно з п. 3 специфікації відповідачу нараховані пеня в загальній сумі 189 776 грн 00 коп., в тому числі 32000 грн пені за період з 31.07.2022 до 07.08.2022 включно (8 діб), виходячи з вартості непоставленого товару 4 000 000 грн; 39776 грн пені за період з 31.07.2022 до 10.08.2022 включно (11 діб), виходячи з вартості непоставленого товару 3 616 000 грн; 118000 грн пені за період з 31.07.2022 до 27.09.2022 включно (59 діб), виходячи з вартості непоставленого товару 2 000 000 грн.

Перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, колегія суддів вважає правомірною, встановлену місцевим судом обставину, того, що позивач повторно нарахував пеню за період з 31.07.2022 до 08.08.2022, який включений у періоди нарахування пені після здійснення часткових поставок товару. Розраховуючи пеню за період з 31.07.2022 до 08.08.2022 позивач виходив з вартості непоставленого товару за цей період, далі позивач знову враховував цей же період у наступних розрахунках пені, виходячи з суми недопоставленого товару, з урахуванням часткових поставок, яка була зменшена, однак попередньо вже врахована у попередніх періодах.

За цих обставин колегія суддів, перевіривши здійснений місцевим судом розрахунок пені, вважає обґрунтованим нарахування пені за несвоєчасну поставку товару за п. 1 специфікації в загальній сумі 1 117 060 грн., в тому числі в сумі 682560 грн. за період з 31.07.2022 до 07.08.2022 (вартість непоставленого товару 85320000 грн), в сумі 434500 грн за період з 08.08.2022 до 18.08.2022 (вартість непоставленого товару 39500000 грн); за несвоєчасну поставку товару за п. 3 специфікації в загальній сумі 138 848 грн, в тому числі в сумі 32000 грн. за період з 31.07.2022 до 07.08.2022 (вартість непоставленого товару 4000000 грн), в сумі 10 848 грн. за період з 08.08.2022 до 10.08.2022 (вартість непоставленого товару 3616000 грн), в сумі 96000 грн. 00 коп. за період з 11.08.2022 до 27.09.2022 (вартість непоставленого товару 2000000 грн).

Таким чином, розмір пені за прострочення виконання відповідачем обов`язку з поставки товару за Державним контрактом на поставку (закупівлю) товарів оборонного призначення №403/1/22/157 від 03.05.2022 становить 1 255 908 грн 00 коп. пені.

Як погоджено сторонами у пункті 7.2 Державного контракту, за прострочення понад 30 днів з виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної суми.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги Міністерства оборони України про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство хімічних продуктів штрафу в розмірі 140 000 грн є обґрунтованими.

При цьому Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство хімічних продуктів просило місцевий господарський суд зменшити розмір пені та штрафу, в обґрунтування чого відповідач зазначив, що певне прострочення у постачанні товарів за пунктами 1 та 3 Специфікації відбулось через обставини непереборної сили - повітряні тривоги, що викликані конкретними діями Російської Федерації під час дії в Україні режиму воєнного стану. Тривалість повітряних тривог у періоді з 03 травня до 30 липня 2022 року дорівнювала 218,6 годин. Враховуючи тривалість робочого дня (10 годин), тільки від тривог втрачено 21,8 робочих дні. Після кожної тривоги працівники повинні повернутися зі сховищ та відновити роботу обладнання, від мінімальних витрат часу (30 хв.) необхідних на відновлення роботи було втрачено 10,5 робочих днів тривалістю у 10 годин. Загалом втрата робочого часу від повітряних тривог у періоді з 03 травня до 30 липня 2022 року дорівнює 32,2 робочих дні тривалістю 10 годин. В обґрунтування зменшення нарахованих санкцій відповідач зазначає, що зобов`язання з поставки товарів за пунктами 1 та 3 специфікації повністю виконані. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що порушення відповідачем зобов`язання завдало збитків позивачу. При постановленні рішення слід врахувати істотний інтерес обох сторін, що ґрунтується на триваючих правовідносинах сторін за державними контрактами, предметом яких є зокрема і поставка товарів, які були предметом поставки за державним контрактом №403/1/22/157, і які направлені на забезпечення відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, усунення загрози небезпеки державної незалежності України, її територіальної цілісності, обмеження конституційних прав і свобод людини. Відповідач у перші місяці збройної агресії Російської Федерації, коли звичайні господарські зв`язки з контрагентами були порушені (а деякі з контрагентів були знищені взагалі), ворог знаходився у декількох десятках кілометрів від відповідача, все ж таки зміг відновити виробництво та повністю виконати умови державного контракту №403/1/22/157 від 03.05.2022. Ракетний удар 09.03.2023 по промисловому майданчику ТОВ "НВПХП" повністю знищив будівлі лабораторно-адміністративного корпусу та ремонтно-механічного цеху. Експертна оцінка завданої ракетним ударом шкоди, проведена сертифікованим суб`єктом оціночної діяльності - ЗАТ "Консалтінгсервіс", і тільки стосовно одного об`єкта оцінки - нерухомого майна, склала близько 998 761 доларів США (або 36 523 240, 00 грн). Оцінка шкоди від знищення та пошкодження іншого майна досі триває. Відповідачу потрібно поєднати відновлення виробничих потужностей, виконання державних контрактів на поставку (закупівлю) товарів оборонного призначення, а також постійного створення умов збереження трудового колективу від ворожих атак.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, не вбачав підстав для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання договірних зобов`язань щодо своєчасної поставки товару, з огляду на те, що обставини оголошення повітряних тривог в області можливо було передбачити, оскільки повітряна тривога існувала на дату укладення між сторонами контракту.

До того ж, кількість днів дії обставин непереборної сили визначена відповідачем виходячи з кількості годин, у які тривали повітряні тривоги та робочого дня тривалістю у десять годин. Водночас, місцевий суд правомірно зазначив, про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження режиму робочого дня товариства у десять годин.

Крім того, про обставини оголошення повітряних тривог відповідач повідомив позивача тільки у відповіді на претензію від 24.08.2022, з порушенням строку, визначеного у пункті 7.4. договору для повідомлення про неможливість своєчасного виконання зобов`язання.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, статті 78, статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

З огляду на великий перелік причин і обставин, які зумовили порушення відповідачем строку оплати виконаних робіт за Державним контрактом №403/1/22/157 на поставку (закупівлю) товарів оборонного призначення від 03.05.2022, враховуючи поставку відповідачем всього обсягу обумовленого контрактом товару, враховуючи, що заявлений позивачем до стягнення розмір штрафних санкцій є занадто великим, присудження до стягнення якої у повному обсязі матиме наслідком покладання на відповідача надмірного тягаря та отримання позивачем невиправданого прибутку, з огляду на те, що за укладеним між сторонами контрактом товари постачалися відповідачем позивачу з метою забезпечення відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальної цілісності, обмеження конституційних прав і свобод людини, а стягнення з відповідача значних сум штрафних санкцій може призвести до негативних наслідків для підприємства, в тому числі і щодо можливості подальших взаємовідносин щодо поставки товарів з зазначеною метою. Крім того, колегією суддів враховано, що через ракетний обстріл території Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство хімічних продуктів 09.03.2023 будівлі, споруди та обладнання, що належать відповідачу зазнали руйнувань та пошкоджень різного ступеню, внаслідок знищення і пошкодження нерухомого майна відповідачу завдані збитки в розмірі 36523240 грн, що підтверджуються актом про пожежу від 09.03.2023, довідкою Шосткинської РДА від 01.05.2023 № 06-14/1090 та звітом про оцінку збитків станом на 23.06.2023. Враховуючи відсутність доказів понесення позивачем збитків, зумовлених порушенням відповідачем його господарських зобов`язань, погіршення фінансового стану, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача на 90%, що становить 125 590, 80 грн пені та 14 000,00 грн штрафу.

Доводи позивача викладені в апеляційній скарзі про неправильне застосуванням місцевим судом норм статті 233 ГК України, частини 3 статті 551 ЦК України та безпідставне, за відсутності виключних обставин, які б підтверджувались відповідними доказами, зменшення заявлених штрафних санкцій, є безпідставними оскільки в даному випадку судом першої інстанції реалізовано свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Здійснивши зменшення штрафних санкцій, господарським судом також забезпечено баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обстави справи та не допущено фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Інші доводи, на які посилався позивач під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позову.

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 11.10.2023 у справі №920/925/23 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Міністерство оборони України.

Матеріали справи №920/925/23 повернути Господарському суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 18.04.2024 після повернення з відрядження судді Кравчука Г.А. та виходу з відпустки судді Тарасенко К.В.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді К.В. Тарасенко

Г.А. Кравчук