ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2024 Справа № 917/161/24

За позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», ідентифікаційний (б. Лесі Українки, 26, офіс 411, м. Київ, 01133)

до ОСОБА_1 , ідентифікаційний код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 28 460,40 грн

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Біла І.М.

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до ст. 247 ГПК України.

Стосовно розгляду справи в порядку господарського судочинства суд враховує наступне.

Звертаючись із цим позовом, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання кредиту № 457507-КС-001 від 17.12.2022, укладеним між ним та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1.

Судом встановлено, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 припинена 22.05.2023.

Згідно з ч. 4 ст. 8 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

При цьому, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 05.06.2018 № 14-144цс18 у справі № 338/180/17, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Враховуючи те, що договір про надання кредиту № 457507-КС-001 від 17.12.2022, на підставі якого заявлені позовні вимоги, укладений між позивачем та ОСОБА_1 саме як фізичною особою-підприємцем, та пов`язаний безпосередньо з підприємницькою діяльністю останнього, спір у даній справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення 28 460,40 грн, в тому числі: 10 000 грн суми прострочених платежів по тілу кредиту, 17 844,40 грн суми прострочених платежів по процентах, 616,00 грн суми прострочених платежів за комісією.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом і комісії по договору № 457507-КС-001 про надання кредиту від 17.12.2022.

Ухвалою від 05.02.2024 (а.с. 56) суд залишив вказану позовну заяву без руху на підставі ст. 174 ГПК України.

Позивач в термін, визначений судом, усунув недоліки позовної заяви (а.с. 58-75).

Ухвалою від 19.02.2024 (а.с. 76-79) суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, а також встановив процесуальні строки для подання сторонами заяв по суті спору: відповідачу для подання відзиву на позов - до 15 днів з дня отримання ухвали та для подання заперечень - до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву. Цією ж ухвалою суд за клопотанням позивача витребував у Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: чи випускалася банківська картка № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР НОМЕР_1 ); інформацію про рух коштів (виписку) по банківській карті № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР НОМЕР_1 ) за 17.12.2022 та за 31.12.2022.

На виконання ухвали від 19.02.2024 АТ "СЕНС БАНК" надав суду виписки по рахунку та карті ОСОБА_1 (а.с. 83-92).

18.03.2024 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву (а.с. 94-210), у якому він проти позову заперечує, посилаючись на те, що подані позивачем докази є сумнівними, оскільки позивачем не надано жодного оригіналу документу. Також відповідач вказує, що він не підписував жодним із передбачених законодавством способів Правила про надання коштів у позику, в томі числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА", розміщених у публічній частині договору про надання фінансових послуг.

Крім цього відповідач просить суд визнати недійсним п. 1 кредитного договору в частині встановлення комісії за надання кредиту у розмірі 1500,00 грн, оскільки вказаний пункт суперечить вимогам п. 1 ст. 1054 ЦК України; та в частині встановлення зниженої та стандартної процентної ставки за кредитом, як такий, що не відповідає вимогам Закону України "Про захист прав споживачів" та є несправедливим щодо споживача фінансових послуг, оскільки призводить до сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Поряд з цим, відповідач зазначає, що він визнає заборгованість по тілу позики на суму 10 000 грн (за мінусом здійсненого 31.12.2022 платежу на суму 2630,00 грн) як позику відповідно до ст. 1046 ЦК України, а не як кредит, унормований ст. 1054, 1055 ЦК України, так як відповідач оформлював позику онлайн, за допомогою електронного підпису позичальника, не ознайомлюючись з правилами та умовами надання позики, шляхом приєднання публічною пропозицією (офертою), у якій не висвітлені правила надання грошових коштів у кредит, тобто не можна підтвердити умови, на яких позичальник отримав кошти.

Щодо нарахування річних відсотків відповідач вказує, що всі нараховані позивачем відсотки за період з 15.01.2023 до 08.04.2023 по суті є пенею. За розрахунком відповідача в період з 17.02.2022 до 21.01.2023 відсотки за користування складають 4190,22 грн, а сума 16 900,18 грн (різниця між загальною сумою заборгованості вказаної позивачем, та сумою згідно розрахунку позивача), на думку відповідача, є пенею, яка нарахована понад строк дії договору.

Також відповідач просить суд врахувати, що станом на день, коли позивач звернувся із позовом до суду і по сьогоднішній день в Україні продовжується військовий стан, за період дії військового стану позичальник втратив 52 % доходів (Додаток 2 до відзиву "Форма ок 5), зазначених в анкеті кредитодавця (отримує лише мінімальну заробітну платню, яка становить з 1 січня 2024р. 7100 грн, без урахування оподаткування), а також в період дії надзвичайного/військового стану позичальник перестав існувати як фізична-особа підприємець, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідач зазначає, що дані обставини суттєво вплинули на його фінансову спроможність. Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що вказане є підставою для зменшення судом стягуваної суми відсотків.

За клопотанням відповідача суд ухвалою від 02.04.2024 витребував у позивача оригінали наступних доказів: договору № 457507-КС-001 про надання кредиту від 17.12.2022; пропозиції укласти договір (оферта) № 457507-КС-001 про надання кредиту від 17.12.2022; прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладання договору № 457507-КС-001 про надання кредиту від 17.12.2022; анкети клієнта.

09.04.2024 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі, у яких він зазначив, що відповідно до абзацу 4 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно абз. 1, 2, 6 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги"; у разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа; копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до абзацу 1 ч. 12 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно абзацу 2 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищевикладене, позивач звертає увагу суду, що до позовної заяви була додана візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення Кредитного договору, у якій детально відображені всі дії ТОВ «Бізнес Позика» та відповідача щодо укладення Кредитного договору в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Ця візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення кредитного договору була посвідчена директором ТОВ «Бізнес Позика» Гайворонською М.М.

Отже, примірник електронного Кредитного договору, наданий позивачем до суду, є його оригіналом (з огляду на вищезазначені норми законодавства України) й будь-які інші варіанти Кредитного договору у позивача відсутні та, відповідно, будь-який інший оригінал Кредитного договору до суду взагалі наданий не може бути. При цьому, зазначений оригінал Кредитного договору був збережений в первісному та незмінному вигляді.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (позивачем) 17.12.2022 було направлено Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 457507-КС-001 про надання кредиту (а.с. 15-16).

17.12.2022 Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 457507-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою (а.с. 17-18).

Зі своєї сторони ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1, через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор НОМЕР_4, на номер телефону НОМЕР_3, який зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті (а.с. 21).

Таким чином, 17.12.2022 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 було укладено Договір № 457507-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Договір; а.с. 13-14).

Відповідно до п. 1 Договору, Кредитодавець - ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає Позичальнику - ФОП ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності (Далі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту, та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям (надалі - Правила).

Зокрема, в п. 1 Договору сторони погодили наступні умови надання кредиту: тип Кредиту - Кредит; строк кредиту - 16 тижнів; стандартна процентна ставка - фіксована, в день 2,00000000; знижена процентна ставка за Кредитом - фіксована, в день 1,16395000; комісія за надання Кредиту (далі - Комісія) - 1 500,00 грн; загальний розмір наданого Кредиту - 10 000,00 грн; термін дії Договору - до 08.04.2023; орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту - 21 040,00 грн; цілі (мета) Кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності; цей Кредит не є споживчим кредитом.

Пунктом 2 Договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі - Проценти за користування Кредитом), нараховується на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, в залежності від дотримання Позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3 Договору і розраховується в порядку описаному нижче.

Пунктом 3 Договору погоджений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору, а саме: за період з 31.12.2022 по 08.04.2023 позичальник мав сплатити 10 000 грн тіла кредиту, 9540,00 грн процентів за користування кредитом та 1500,00 грн комісії за надання кредиту.

Відповідно до п. 5 Договору, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті Кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає Договір.

Згідно п. 14 Договору, інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною Договору. Усі неврегульовані Договором правовідносини Сторін регулюються законодавством України.

Відповідно до п. 5.1. Правил, які у відповідності до пункту 10 Кредитного договору є його невід`ємною частиною, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов Кредитного договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту Позичальнику до закінчення терміну дії Договору про надання кредиту (включно), тобто, протягом всього строку кредитування.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надав позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника, яка вказана позичальником при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про видачу коштів (а.с. 22), а також банківською випискою по особовому рахунку відповідача за період з 17.12.2022 по 31.12.2022 (а.с. 84-90) та банківською випискою по карті відповідача за той же період (а.с. 91-92).

Належність відповідачу зазначеної вище банківської картки підтверджується також листом АТ "СЕНС БАНК" вих. № 2426-БТ-32.2/2024 від 04.03.2024 (а.с. 83).

Зазначені вище обставини щодо перерахування позивачем відповідачу грошових коштів на суму 10 000 грн визнаються також відповідачем у відзиві на позов.

В свою чергу відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 457507-КС-001 на загальну суму 2 630,00 грн 31.12.2022 (а.с. 71).

Решту платежів відповідно до графіку платежів за Договором відповідач не здійснив.

За даними позивача, відповідач не повернув кошти, надані згідно з Договором, що стало підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 28 460,40 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 17 844,40 грн; суми прострочених платежів за комісією - 616,00 грн.

Судом встановлено, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 припинена 22.05.2023 (а.с. 54).

Згідно з ч. 4 ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

При цьому, відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

У випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Реєстру запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за зобов`язаною особою, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Дані висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018. по справі № 916/559/17, і відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України мають враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

З урахуванням вищевикладеного, зобов`язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за договором про надання кредиту № 457507-КС-001 від 17.12.2022, , перейшли до фізичної особи ОСОБА_1 .

При вирішенні спору по суті судом враховується наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

В силу ч. ч. 1-3 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їх власноручних підписів.

Згідно з ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

30.09.2015 набрав чинності Закон України від 03.09.2015 № 675-VIII «Про електронну комерцію», який регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів.

Вказаний Закон визначає, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (ст. 1 Закону).

В ч. 3 ст. 11 Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

За частинами 4, 6 наведеної норми, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Також положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Судом встановлено, що 17.12.2022 між ТОВ «Бізнес позика» та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту № 457507-КС-001, який був укладений у електронній формі та підписаний, зокрема, відповідачем одноразовим ідентифікатором.

Окрім того, позивачем долучено до матеріалів справи візуальну форму послідовності дій клієнта ФОП ОСОБА_1 щодо укладення електронного договору (а. с. 19-20).

У постанові від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 Верховний Суд зазначив, що оскільки оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Наведене вище підтверджує факт укладення між сторонами кредитного договору № 457507-КС-001 від 17.12.2022.

Частиною 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що 17.12.2022 на виконання умов Договору позивач надав позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника, яка вказана позичальником при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про видачу коштів (а.с. 22), а також банківською випискою по особовому рахунку відповідача за період з 17.12.2022 по 31.12.2022 (а.с. 84-90) та банківською випискою по карті відповідача за той же період (а.с. 91-92).

В свою чергу відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 457507-КС-001 на загальну суму 2 630,00 грн 31.12.2022 (а.с. 71). Згідно розрахунку позивача, сплачену відповідачем суму було зараховано в рахунок погашення відсотків за користування кредитом на суму 1746,00 грн та в рахунок погашення комісії на суму 884 грн.

Решту платежів відповідно до графіку платежів за Договором відповідач не здійснив.

Відповідач визнає заборгованість по тілу позики у сумі 10 000 грн, за мінусом здійсненого 31.12.2022 платежу на суму 2630,00 грн. При цьому відповідач зазначає, що вказані кошти були надані йому як позика, але не як кредит, і умови договору порушують вимоги Закону України "Про споживче кредитування".

На вказані заперечення суд зазначає, що згідно п. п. 10, 11 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування", споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Судом встановлено, що наданий позивачем відповідачу кредит не є споживчим кредитом, оскільки відповідно до п. 1 Договору, метою кредиту є придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності; цей кредит не є споживчим кредитом (а.с. 17).

Крім цього, у заповненій відповідачем анкеті клієнта (а.с. 21) вказано, що ФОП ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі продуктами харчування, алкогольними та безалкогольними напоями ("море пива") (а.с. 21).

Отже, дія Закону України "Про споживче кредитування" не поширюється на спірні правовідносини. Тому викладені у відзиві заперечення, з посиланням на норми вказаного Закону, відхиляються судом як необгрунтовані.

Згідно умов Договору, строк користування кредитом встановлено до 08.04.2023. Як свідчить поданий позивачем розрахунок (а.с. 10-12), позивачем нараховані проценти за користування кредитними коштами по 08.04.2023 на суму 17 844,40 грн.

Відповідач у відзиві зазначає, що нараховані позивачем відсотки з 15.01.2023 до 08.04.2023 по суті є пенею та просить суд зменшити їх розмір, посилаючись на надмірний розмір нарахованої позивачем суми процентів, а також на погіршення свого матеріального становища.

На вказані заперечення суд зазначає наступне.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Згідно ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 1 Договору сторони погодили дві фіксовані ставки за користування кредитом: знижена процентна ставка за Кредитом - 1,16395000 в день, та стандартна процентна ставка - 2,00000000 в день.

В п. 2.2. Договору сторони домовились, що у разі якщо повернення Кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3 Договору, (за виключенням дострокового повернення Кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по Кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування Процентів за користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 1 Договору. При цьому, нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3. до Договору, та до закінчення терміну дії Договору.

У випадку не повернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, Кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань Позичальника, в тому числі з врахуванням скасування умови про нарахування процентів за Зниженою процентною ставкою, при чому проценти за користування Кредитом нараховуються на фактичний залишок суми Кредиту. Всі нараховані проценти за користування Кредитом мають бути сплачені не пізніше дати кожного із наступних чергових платежів, при цьому Сторони погодили, що Кредитодавець надає Позичальнику оновлений графік платежів шляхом відображення такого графіку в Особистому кабінеті Позичальника. Скасування умови про нарахування процентів за Зниженою процентною ставкою та початок нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою на умовах, викладених в цьому Договорі не є зміною істотних умов цього Договору.

Згідно ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Тобто, позивачем правомірно нараховано відповідачу проценти за користування кредитними коштами у розмірі, погодженому сторонами в Договорі.

Крім цього, частиною 1 ст. 212 ЦК України встановлено, що особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Враховуючи зазначене, умови Договору щодо нарахування стандартної (вищої) процентної ставки у випадку недотримання позичальником погодженого графіку платежів, по суті є відкладальною обставиною у розмінні ч. 1 ст. 212 ЦК України.

За таких обставин, позивачем заявлені вимоги про стягнення процентів, які за своєю правовою природою є платою за правомірне користування відповідачем грошовими коштами в межах погодженого строку (до 08.04.2023).

Враховуючи зазначене, доводи відповідача про те, що вказані проценти є пенею, відхиляються судом як необґрунтовані. Тому, стягувана сума процентів не може бути зменшена судом.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 616,00 грн зі сплати комісії за надання кредиту, яка погоджена сторонами у п. 1 Договору.

Судом встановлено, що з врахуванням здійсненої відповідачем оплати, розмір заборгованості за тілом кредиту складає 10 000,00 грн; заборгованість зі сплати відсотків за кредитом становить 17 844,40 грн; заборгованість зі сплати комісії складає 616,00 грн. Докази сплати вказаних сум боргу в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, з огляду на встановлені законом принципи змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та вірогідності доказів, згідно з яким наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 10 000 грн суми прострочених платежів по тілу кредиту, 17 844,40 грн суми прострочених платежів по процентах, 616,00 грн суми прострочених платежів за комісією, підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також суд звертає увагу, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 р. № 4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» за заявою № 63566/00 суд нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору на суму 2422,40 грн покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (ідентифікаційний ; б. Лесі Українки, 26, офіс 411, м. Київ, 01133) 10 000 грн суми прострочених платежів по тілу кредиту, 17 844,40 грн суми прострочених платежів по процентах, 616,00 грн суми прострочених платежів за комісією, 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

4. Рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Згідно із ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України.

Суддя Пушко І.І.