ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" квітня 2024 р. м. Вінниця Cправа № 902/97/24

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.,

при секретарі Московчук Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОПРОД СЕРВІС", вул. Новокостянтинівська, буд. 13/10, оф. 201, м. Київ, 04080, код - 43630935

до: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця, вул. Стрілецька, буд. 87, м. Вінниця, 21015, код - 08320218

про стягнення 15 362 625,24 грн заборгованості

за участю представників:

позивача: Невструєв Леонід Борисович

відповідача: Потапенко Сергій Вікторович

присутній: Шмирова Олена Миколаївна

В С Т А Н О В И В :

23.01.2024 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (б/н від 23.01.2024 року) (вх. № 99/24 від 23.01.2024 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОПРОД СЕРВІС" до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця про стягнення 15 362 625,24 грн заборгованості за договором постачання електричної енергії споживачу № 6361 від 27.09.2023 року.

Ухвалою суду від 29.01.2024 року відкрито провадження у справі № 902/97/24 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 27.02.2024 року.

09.02.2024 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (б/н від 09.02.2024 року) (вх.канц. № 01-34/1504/24).

Ухвалою суду від 12.02.2024 року забезпечено участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОПРОД СЕРВІС", Невструєва Леоніда Борисовича у судовому засіданні 27.02.2024 року та у всіх наступних судових зсіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

16.02.2024 року до суд від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів (б/н від 16.02.2024 року) вх.канц. № 01-324/1734/24).

У судовому засіданні 27.02.2024 року, з метою надання сторонам можливості врегулювання спору мирним шляхом оголошено перерву до 21.03.2024 року.

21.03.2024 року судом постановлено ухвалу про відкладення судового засідання на 11.04.2024 року, відомості щодо якої занесено до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні 11.04.2024 року прийняли участь представники позивача та відповідача.

Стислий виклад процесуальних позицій сторін.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає про укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОПРОД СЕРВІС" та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Вінниця договору постачання електричної енергії споживачу № 6361 від 27.09.2023 року.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання електричної енергії споживачу № 6361 від 27.09.2023 року, в частині оплати електричної енергії, утворилась заборгованість в сумі 15 362 625,24 грн.

Враховуючи викладене Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОПРОД СЕРВІС" звернулось з позовом до суд про стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця про стягнення 15 362 625,24 грн заборгованості за договором постачання електричної енергії споживачу № 6361 від 27.09.2023 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що заборгованість виникла від незалежних від нього обставин.

З поміж іншого відповідач зазначає, що договір між сторонами укладений за результатами проведення процедури закупівлі, згідно з вимогами Закону України "Про публічні закупівлі" з урахуванням Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг на період дії правового режиму воєнного стану в Україні.

Водночас, при отриманні рахунку на оплату №534 на суму 15 362 625,24 грн. з ПДВ та акту №ЕС000000545 від 31 грудня 2023 року приймання - передачі електричної енергії відповідачем не здійснено оплату з огляду на наступне.

Згідно пункту 2.1 розділу ІІ Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 № 448 (зареєстровано в міністерстві юстиції України 13.09.2013 за №1590/24122) квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється квартирно-експлуатаційними органами Збройних Сил України, до яких відноситься - КЕВ м. Вінниця.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, ЗУ "Про правовий режим воєнного стану" в Україні запроваджено воєнний стан з 05:30 год. 24.02.2022 року.

КЕВ м. Вінниця є структурним підрозділом Збройних Сил України і призначений, зокрема, для організації надання комунальних послуг військовим частинам та військовим установам, що дислоковані у м. Вінниця та Вінницькій області, з метою підтримання у стані бойової та мобілізаційної готовності та є бюджетною установою, яка фінансується виключно з державного бюджету України.

За твердженнями відповідача, у зв`язку із веденням воєнного стану на території України, відсутністю фінансування від розпорядників коштів вищого рівня, у відповідача відсутні кошти на оплату рахунку №534 на суму 15 362 625,24 грн з ПДВ згідно договору №6361 від 27.09.2023 року.

Окрім того, відповідач просить суд відмовити у заявлених до стягнення 27 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, оскільки покладення витрат у заявленому представником позивача розмірі становитиме для відповідача, як підприємства Міністерства оборони України надмірний тягар, особливо в умовах воєнного стану (т. 1, а.с.16-18).

У поданому клопотанні (б/н від 16.02.2024 року) (вх.канц. № 01-34/1734/24) позивач зазначає про надіслання відповідачем на адресу позивача підписаних та скріплених печатками актів приймання-передачі електричної енергії № ЕС000000482 від 31.12.2023 року та № ЕС000000545 від 31.12.2023 року (т. 1, а.с. 30-31).

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що Квартирно-експлуатаційним відділом м. Вінниця підписано заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії споживачу.

27.09.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОПРОД СЕРВІС" (Постачальник) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Вінниця (Споживач) укладено договір постачання електричної енергії споживачу № 6361.

Відповідно п. 1.1 договір про постачання електричної енергії (Договір) є господарським договором, за яким передбачається постачання замовленої о обсягу споживання електричної енергії Споживачу Постачальником.

Умови Договору розроблені відповідно до Цивільного Господарського кодексів України, законів України "Про публічні закупівлі", "Про запобігання корупції", "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії", затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 р. № 312, то є однаковими для всіх споживачів (п. 1.3 Договору).

Згідно п. 2.1 Договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Найменування товару код ДК 021:2015 - 09310000-5 - Електрична енергія (електрична енергія)

Очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період з 01.10.2023 року по 31.12.2023 року становить 10 400 000,00 кВт/год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи (п. 2.3 Договору).

Початком постачання електричної енергії Споживачу є дата зазначена в заяві-приєднанні, яка є Додатком № 1 до Договору (п. 3.1 Договору).

Постачальник зобов`язується поставити Споживачу електричну енергію в строк до 31.12.2023 року (п. 3.4 Договору).

Місце постачання електричної енергії: 21001, Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Стрілецька, 87 межа балансової належності електроустановок Замовника (п.3.5 Договору).

Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за ціною, що визначається відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору.

Ціна 1 кВт/год електричної енергії, з урахуванням тарифу на послуги з передачі електричної енергії, стаяовить 5,25 грнз урахуванням ІІДВ. у тому числі:

- ціна електричної енергії - 3,8899 грн;

- тарифу на послуги з передачі електричної енергії - 0,4851 грн;

- податок на додану вартість у розмірі 20% до ціни електричної енергії 0,875 грн (п. 5.1 Договору).

За змістом п. 5.2 Договору загальна вартість всього обсягу поставки електричної енергії складає 54 600 000,00 грн, в т.ч. ПДВ - 9 100 000,00 грн в т.ч. фінансування загального і спеціального фондів:

- загальний фонд державного бюджету 7 804 932,91 грн;

- спеціальний фонд державною бюджету т.ч. кошти отримані від орендарів платних споживачів відновлення понесений видатків): 46 795 067,09 грн.

Оплата електричної енергії здійснюється Споживачем виключно в грошовій формі на підставі акту приймання-передачі електричної енергії на рахунку. Розрахунок за фактично спожиту електричну енергію здійснюється протягом 5 робочих днів від дати отримання Споживачем рахунку на оплату, але, у будь-якому разі, не пізніше 20-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки електричної енергії (розрахункової о місяця) (п. 5.10 Договору).

Загальна сума вартості Договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання електричної енергії Споживачу (п. 5.11 Договору).

Згідно п. 5.12 Договору оплата вартості електричної енергії за договором здійснюється Споживачем виключно шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника (спецрахунок).

Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок Постачальника надійшла вся сума коштів, то підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно то умов нього Договору.

Спецрахунок Постачальника зазначається у платіжних документах Постачальника, у тому числі у разі його зміни (п. 5.13 Договору).

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність передбачену цим договором та чинним законодавством (п. 9.1 Договору).

Договір набуває чинності з дати його підписання і діє в частині постачання електричної енергії з 01.10.2023 року до 31.12.2023 року, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх обов`язків (п. 14.1 Договору).

10.11.2023 року між сторонами до договору підписано додаткову угоду №1 за змістом якої сторонами узгоджено вартість електричної енергії з 01.11.2023 року на рівні 4,43672 грн. з ПДВ за 1 кВт/год.

У процесі виконання умов укладеного договору у період з 01.12.2023 року по 31.04.2023 року на об`єкти відповідача було поставлено електричну енергію обсягом 3 207 935,00 кВт/год на загальну суму 17 440 644,37 грн з ПДВ.

Позивачем на адресу відповідача надіслано рахунки на оплату та акти прийому- передачі електричної енергії.

Відповідачем здійснено часткову оплату обсягу поставленої електричної енергії.

Згідно платіжним дорученням №25/12/2023№595 від 26.12.2023 року та №25/12/2023№2704 від 26.12.2023 року відповідачем здійснено часткову оплату обсягу поставленої електричної енергії в сумі 2 078 019,13 грн.

Заборгованість відповідача перед позивачем становить 15 362 625,24 грн (17 440 644,37 грн - 2 078 019,13 грн).

09.01.2024 року позивачем на адресу відповідача надіслано акт приймання-передачі електричної енергії №ЕС000000482 від 31.12.2023 року, акт приймання-передачі електричної енергії №ЕС000000545 від 31.12.2023 року та рахунок на оплату №534 від 31.12.2023 року.

Згідно наданої інформації зазначені документи відповідачем отримано 15.01.2024 року та повернуто позивачу підписані акти приймання-передачі електричної енергії після відкриття провадження у справі (т. 1 а.с. 32-34).

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 2 статті 275 Господарського кодексу України передбачено, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

У відповідності до ч. 30 ст. 1 Закону Закону України "Про ринок електричної енергії", електропостачальник - суб`єкт господарювання, який здійснює продаж електричної енергії за договором постачання електричної енергії споживачу.

Згідно до ч.2 ст.56 Закону України "Про ринок електричної енергії" договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Відповідно ч. 6 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку (надалі - ПРРЕЕ).

Відповідно до п. 1.2.7. ПРРЕЕ Постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на 2 основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Положенням п. 3.2.1. ПРЕЕ передбачено, що Споживач перед укладенням договору про постачання електричної енергії споживачу має ознайомитись з умовами постачання електричної енергії, правами та обов`язками, обрати відповідну комерційну пропозицію та зазначити її у заяві-приєднані до умов договору. Обрана споживачем комерційна пропозиція є додатком до укладеного відповідним електропостачальником та споживачем договору.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи підтверджують неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань щодо проведення розрахунків за спожиту електричну енергію, у встановлений договором строк.

Оплата електричної енергії здійснюється Споживачем виключно в грошовій формі на підставі акту приймання-передачі електричної енергії на рахунку. Розрахунок за фактично спожиту електричну енергію здійснюється протягом 5 робочих днів від дати отримання Споживачем рахунку на оплату, але, у будь-якому разі, не пізніше 20-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки електричної енергії (розрахункової о місяця) (п. 5.10 Договору).

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача 15 362 625,24 грн заборгованості за спожиту електроенергію за грудень 2023 року.

При цьому ч. 1 ст. 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 вказаної статті).

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд відхиляє посилання відповідача щодо відмови у задоволенні позову з огляду на відсутність бюджетних коштів на відповідні видатки. оскільки Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено у Постановах КГС ВС від 27.03.18 року у справах №925/246/17, №925/974/17, Постановах ВП ВС від 10.04.18 року у справі №12-46гс18, №911/4249/16 від 17.04.2018 року.

За вказаних обставин, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Позивачем до позовної заяви (б/н від 23.01.2024 року) долучено попередній розрахунок суми судових витрат, за яким розмір витрат понесених на професійну правничу допомогу становить 27 000,00 грн.

Відповідно до ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Згідно із п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4, 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

В якості підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір №1/24 від 10.01.2024 року про падання правничої допомоги; додаткову угоду №4/24 від 10.01.2024 року; детальний опис наданої професійної правничої допомоги; акт про прийняття-передачу наданих послуг №1/01/24 від 19.01.2024 року на суму 27 000,00 грн; свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю № 4409/10 від 23.12.2010 року.

Отже, визначені сторонами послуги пов`язані з предметом судового розгляду та визначення правовою позиції по справі.

Верховний Суд прийшов до висновку, що «витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено» (Правова позиція Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03 жовтня 2019 року).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України.

Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

У судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Суд вважає надмірним розмір витрат на правову допомогу, порівняно обсягом виконаної адвокатом роботи, який приймав участь у судових засіданнях дистанційно, складність справи не може визначатися виключно ціною позову.

Предмет спору є нескладним, оскільки відповідачем не заперечено вимог по суті, підписано усі первинні документи на підтвердження існування заборгованості.

Суд також враховує. що визначені адвокатом у Акті про прийняття-передачу наданих послуг види робіт щодо ознайомлення з наявними доказами, направлення адвокатських запитіво хоплюються процесом складення позовної заяви, яка є процесуальної по суті справи (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Тому, суд вважає розмір правової допомоги на рівні 27 000,00 грн завищеним.

Суд доходить про наявність підстав для зменшення витрат на правову допомогу, вважаючи завищеними та непропорційними обсягу фактично наданої правової допомоги сумі витрат, які заявлено позивачем.

Враховуючи наведене, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, виходячи з обставин даної справи, суд керуючись засадою пропорційності, статтями 126, 129 ГПК України, дійшов висновку, що витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОПРОД СЕРВІС" на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи підлягають зменшенню на 50% та розподілу у сумі 13 500,00 грн.

Враховуючи викладене з відповідача підлягає стягненню 13 500,00 грн - судових витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору суд зауважує наступне.

Виходячи з підпунктів 2.1, 2.2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовних заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2023 року становить 3 028,00 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОПРОД СЕРВІС" позовну заяву (б/н від 23.01.2024 року) разом з додатками зареєстровано в електронній формі через систему "Електронний Суд" та сплачено судовий збір в сумі 230 439,39 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 53 від 19.01.2024 року.

Враховуючи подання позовної заяви через систему "Електронний суд" коефіцієнт ставки судового збору є пониженим та належна сума судового збору становить 184 351,50 грн (15 362 625,24 грн * 1,5%) х 0,8).

З урахуванням викладеного, витрати зі сплати судового збору в сумі 184 351,50 грн підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу можливість повернення надмірно сплаченого судового збору за подання позовної заяви в сумі 46 087,89 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 ГПК України, суд

У Х В А Л И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця (вул. Стрілецька, буд. 87, м. Вінниця, 21015, код - 08320218) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОПРОД СЕРВІС" (вул. Новокостянтинівська, буд. 13/10, оф. 201, м. Київ, 04080, код - 43630935) 15 362 625,24 грн - заборгованості за Договором постачання електричної енергії споживачу № 6361 від 27.09.2023 року, 184 351,50 грн - судових витрат по сплаті судового збору, 13 500,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

3. Судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13 500,00 грн залишити за позивачем.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Копію судового рішення надіслати учасникам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС та на електронні адреси, за їх відсутності - рекомендованим листом, з повідомлення про вручення поштового відправлення: представнику позивача Невструєву Л.Б. - ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачу - ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено 18 квітня 2024 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Новокостянтинівська, буд. 13/10, оф. 201, м. Київ, 04080)

3 - відповідачу (вул. Стрілецька, буд. 87, м. Вінниця, 21015)