ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2024 р. Справа№ 910/11244/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Тарасенко К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 20.11.2023

у справі №910/11244/23 (суддя С.А. Ковтун)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан"

про стягнення 67 520,94 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УСГ" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" про стягнення 67 520,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 позов задоволено частково.

Стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" 11 834,38 грн боргу, 470,42 грн судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що враховуючи виплату позивачем суми страхового відшкодування та перехід до нього права вимоги, враховуючи що відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 57 804,76 грн, враховуючи, що оцінена шкода, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди, становить 72 239,14 грн, то за таких обставин вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та стягненню підлягає страхове відшкодування, з урахуванням франшизи, в розмірі 11 834,38 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УСГ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 у справі №910/11244/23 та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки місцевого суду, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи. При цьому скаржник стверджував, що згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_1 датою першої реєстрації транспортного засобу автомобіля "Audi" державний номер НОМЕР_2 є 11.07.2015, і саме від цієї дати слід виходити при нарахуванні строку експлуатації даного транспортного засобу, і такий строк експлуатації на момент ДТП не перевищував 7 років, у зв`язку з чим, у відповідності до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2023 апеляційну скаргу у справі №910/11244/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., Кравчук Г.А., Тарасенко К.В.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2023, у зв`язку з перебуванням Тарасенко К.В. у відрядженні, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/11244/23.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2023, справу №910/11244/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Кравчук Г.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2023 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.

22.01.2024 матеріали справи №910/11244/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2024, у зв`язку з перебуванням Тищенко О.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/11244/23.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2024, справу №910/11244/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Кравчук Г.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 у справі №910/11244/23. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

На адресу суду 29.02.2024 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу ПрАТ "Страхова компанія "УСГ" залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Через підсистему "Електронний суд" 04.03.2024 від позивача надійшли пояснення, які за своїм змістом аналогічні змісту апеляційної скарги.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує та встановлено судом, що 15 березня 2021 року приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група", правонаступником якого є приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УСГ", (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) уклали договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті (далі - Договір-1), відповідно до умов якого страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу, а саме: автомобіля "Audi", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

12 липня 2021 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу та транспортного засобу "Fiat", державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_4 .

Дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_4 , що підтверджується постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 04.08.2021 по справі № 354/982/21.

13.07.2021 до ПрАТ "СК "УСГ" звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Відповідно до рахунків, виставлених фізичною особою-підприємцем Яворським В.Д, вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля склала 125 325,70 грн.

Зазначена вище подія була визнана страховим випадком, про що складено страхові акти на суму 125 325,70 грн.

Факт виплати страхового відшкодування в сумі 125 325,70 грн підтверджується платіжним дорученням від 04.08.2021 на суму 120 690,70 грн та від 24.09.2021 на суму 4 635,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою від 12.08.2021 на суму 125 325,70 грн.

05 грудня 2021 року ТДВ "СК "Гардіан" здійснило часткову виплату страхового відшкодування у розмірі 57 804,75 грн.

Таким чином, позивач вказав, що ТДВ "СК "Гардіан" залишилося несплачена заборгованість у розмірі 67 520,94 грн (125 325,70 - 57 804,75).

Відповідач зазначив, що розмір доплати страхового відшкодування не може перевищувати 11 834,38 грн. Так, згідно із звітом № 95-R/12/15 від 12.07.2021 про величину фізичного зносу, виконаного оцінювачем ОСОБА_5 , коефіцієнт фізичного зносу складників транспортного засобу "Audi", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 51,5% (0,515) (строк експлуатації транспортного засобу перевищує 7 років), а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 72 239,14 грн.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За приписами ст. 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за договором добровільного страхування, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи вбачається, що на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність транспортного засобу "Fiat", д.н.з. НОМЕР_3 забезпечена ТДВ "СК"Гардіан", згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/ 566971.

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, позивач у силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування", з урахуванням положення п. 36.3 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", набув права вимоги до відповідача.

У даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності транспортного засобу "Fiat", д.н.з. НОМЕР_3 під ОСОБА_4 , тобто особи, яка визнана винною в ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги, яке ця особа має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з позицією Верховного Суду (постанови № 910/20199/17 від 01.06.2018, № 910/5092 від 14.05.2018 та № 922/1436/17 від 10.07.2018) виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Однак спеціальні норми названого Закону обмежують розмір шкоди (збитків), що підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала шкоди, зокрема:

- межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22);

- вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29);

- страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП (пункт 32.4 статті 32);

- не відшкодовується шкода, пов`язана із втратою товарної вартості транспортного засобу (пункт 32.7 статті 32);

- страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами пункту 12.1 статті 12 цього Закону.

Згідно ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, страховик винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зобов`язаний відшкодувати потерпілій стороні шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком та суми фактичних витрат, право на вимогу якої перейшло до страховика потерпілого у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, але на основі вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей та за мінусом франшизи.

Визначення розміру збитку у вигляді відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється шляхом оцінки майна за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами (ст. 3 Закону України від 12.07.2001 № 2658-III "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").

В силу ст. 7 Закону "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках, у тому числі, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159) (далі - Методика) знос не нараховується для нових складників та для складників колісного транспортного засобу (КТЗ), строк експлуатації яких, серед іншого, не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Строк експлуатації - період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки (п. 1.6 Методики)

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу колісний транспортний засіб "Audi", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , виготовлений в 2013 році, тобто станом на 12.07.2021 строк його експлуатації перевищував 7 років.

Як вище було зазначено, згідно звіту № 95-R/12/15 від 12.07.2021 про величину фізичного зносу, виготовленого оцінювачем ОСОБА_5 , вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "Audi", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , склала 72 239,14 грн (22 245 (вартість ремонтно-відновлювальних робіт та матеріалів (згідно з рахунками СТО) + 103 080,70 (вартість необхідних для ремонту матеріалів (згідно з рахунками СТО) х (1-0,515 (коефіцієнт фізичного зносу).

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону №1961-IV, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АР/ 566971та положення статей 9, 12, 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 993 ЦК України, відповідач зобов`язаний відшкодувати за спірним страховим випадком 72 239,14 грн.

У зв`язку з тим, що відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 57 804,76 грн, а також з огляду на те, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача за полісом № АР/ 566971 в розмірі 72 239,14 грн, то суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 11 834,38 грн.

Щодо тверджень скаржника про те, що при нарахуванні строку експлуатації слід виходити саме від дати першої реєстрації транспортного засобу, а такий строк експлуатації автомобіля "Audi", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент ДТП, не перевищував 7 років, то вони є безпідставними, оскільки п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів визначено, що строк експлуатації - період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки, що спростовує вищезазначені твердження апелянта.

Таким чином, враховуючи, що автомобіль "Audi", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , випущений у 2013 році, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_4 , строк його експлуатації на дату скоєння ДТП перевищував 7 років, що є підставою для нарахування коефіцієнту фізичного зносу для його складників.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ".

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 у справі №910/11244/23 залишити без змін.

Матеріали справи №910/11244/23 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

К.В. Тарасенко