РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.04.2024Справа № 910/13048/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/13048/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно - технічний центр «Рембудсервіс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вік Голд Юа»

про стягнення 148181,44 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інженерно - технічний центр «Рембудсервіс» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вік Голд Юа» (далі - відповідач) про стягнення 148181,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу №14062022 від 14.06.2022 не в повному обсязі поставив обумовлену продукцію, у зв`язку чим позивачем заявлено до стягнення залишок попередньої оплати у розмірі 110692,89 грн, пеню у розмірі 19560,80 грн, 3% річних у розмірі 3793,88 грн та інфляційні втрати у розмірі 14133,87 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/13048/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру. Невід`ємною архівною складовою частиною Єдиного державного реєстру є Реєстр документів дозвільного характеру, Єдиний реєстр громадських формувань, Реєстр громадських об`єднань та Єдиний реєстр підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 25.09.2023 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01021, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 16.

Втім, ухвала суду була повернута органом поштового зв`язку без вручення відповідачу з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з п.5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається днем вручення відповідачу ухвали суду в силу положень п.5 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, судом також враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

За змістом частини 1, 2 статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень функціонує в межах Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 25.09.2023 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Разом з цим, у відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Втім, відповідач у визначений законом строк не подав ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.

Приписами ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.06.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інженерно - технічний центр «Рембудсервіс» (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вік Голд Юа» (далі - продавець) укладено договір купівлі-продажу №14062022 (далі - договір), за умовами пункту 1.1 якого продавець зобов`язаний передати у власність покупцеві металопрокат (далі - продукція), в кількості, якості, номенклатурі та асортименті, наведених у замовленнях покупця погоджених з продавцем в порядку, передбачених даним договором.

Перелік, кількість, вартість, строки передачі, а також інші необхідні умови поставки визначаються сторонами у погоджених продавцем замовленнях, які покупець відправляє на електронну адресу продавця; замовлення вважається погодженим продавцем, в разі направлення на електронну адресу продавця, рахунки на оплату продукції, протягом 3 днів з моменту направлення покупцем відповідного замовлення (пункт 1.2 договору).

Умовами пункту 1.3 договору визначено, що продавець зобов`язаний прийняти погоджену сторонами продукцію і оплатити її у строки, передбачені даним договором.

Поставка продукції здійснюється відповідно до міжнародних правил тлумачення термінів «Інкотермс-2010» (DDP) на адресу зазначену та погоджену в замовленнях покупця, в порядку передбаченим пунктом 1.2 даного договору (пункт 2.1 договору).

Пунктом 2.3 договору сторони погодили, що на підставі замовлень продавець оформлює рахунки на оплату продукції та видаткові накладні на продукцію.

Якість продукції, що поставляється, повинна відповідати встановленим державним стандартам і технічним умовам, що діють в України. Відповідні сертифікати якості продукції або інші документи, що підтверджують відповідність державним стандартам і технічним умовам, при зазначені покупцем у відповідних замовленнях, в порядку передбаченим пунктом 1.2 даного договору надаються продавцем-покупцю при передачі такої продукції (пункти 2.4 та 2.5 договору).

За умовами пункту 2.5 договору, терміни поставки продукції - 5 банківських днів після зарахування 100% передоплати. Інші строки та умови оплати окремих партій продукції узгоджуються сторонами у замовленнях в порядку 1.2 даного договору.

Ціна продукції, що поставляється за цим договором є договірною, погоджується у замовленнях в порядку 1.2 даного договору та є остаточною з моменту направлення узгоджених рахунків на оплату (пункт 3.1 договору).

Пунктом 3.2 договору сторони погодили, що загальна вартість продукції залежить від фактично замовленої, поставленої та оплаченої кількості продукції і визначається шляхом складення сум видаткових накладних згідно з якими здійснювалося постачання на протязі терміну дії цього договору.

Умови оплати - передоплата в розмірі 100% на поточний рахунок продавця. Розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця на підставі наданого продавцем рахунку покупцю (пункти 3.3 та 3.4 договору).

Передача продукції від продавця покупцю здійснюється за видатковою накладною, яка сформована продавцем на підставі замовлення покупця, в порядку 1.2 даного договору, в якій визначається найменування продукції, що продається, кількість в одиницях вимірювання, узгоджена ціна продукції та загальна вартість такої продукції. Дата підписання сторонами видаткової накладної є дата отримання продукції (пункт 4.1 договору).

За умовами пункту 4.2 договору, в момент прийняття продукції, покупець здійснює перевірку відповідної кількості та якості продукції (комплектності) продукції за правилами Інструкції №П-6, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністерства СРСР від 15.07.1965р. та Інструкції №П-7, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 з урахуванням вимог, встановлених цим договором.

Приймання продукції за кількістю та якістю здійснюється представником покупця за довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей, оформленою у відповідності з вимогами діючого законодавства України та умовами даного договору (пункт 4.6 договору),

Договір набуває чинності з дати підписання сторонами і діє до 31.12.2022, але в будь-якому випадку до повного виконання взятих на себе зобов`язань (пункт 7.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, на підставі виставленого відповідачем рахунку на оплату №328 від 14.06.2022, позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 257910,61 грн про що свідчить платіжна інструкція №629 від 17.06.2022 з призначенням платежу «оплата за металопрокат згідно рф 328 від 14.06.22 у т.ч. ПДВ 20.00% - 42985,10 грн».

Отже, з урахуванням дати сплати коштів та умов пункту 2.6 договору, відповідач мав здійснити поставку погодженого товару на загальну суму 257910,61 грн в строк до 24.06.2022 року включно.

22.06.2022 року відповідачем було частково поставлено узгоджений товар на суму 147217,72 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною б/н від 22.06.2022 року.

04.07.2022 року позивач звернувся до відповідача з листом №12 в якому просив повернути залишок грошових коштів у розмірі 110692,89 на розрахунковий рахунок позивача.

21.09.2022 року позивач звернувся до відповідача з вимогою №17 в якій вимагав протягом 7 днів з дня її отримання, зокрема, повернути різницю в частині недопоставленої продукції, що оплачена.

Вказана вимога отримана відповідачем 28.09.2022 року, що підтверджується відміткою у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №848, втім залишена без відповіді та реагування, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, позивачем на підставі виставленого відповідачем рахунку на оплату №328 від 14.06.2022 року згідно платіжної інструкції №629 від 17.06.2022 року на поставку металопродукції перераховані кошти у розмірі 257910,61 грн.

Відтак, за умовами пункту 2.6 договору, відповідач мав здійснити поставку погодженого товару на загальну суму 257910,61 грн в строк до 24.06.2022 року включно, втім поставка оплаченого товару відповідачем здійснена частково на суму 147217,72 грн згідно видаткової накладної б/н від 22.06.2022.

Згідно статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України встановлений обов`язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Приписами частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України унормовано, що, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

При цьому, в силу положень статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, у продавця (постачальника) зобов`язання з повернення покупцю суми попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України виникає з наступного дня після спливу строку поставки і саме з цього моменту продавець (постачальник) усвідомлює протиправний характер неповернення грошових коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 та у постанові Верховного Суду від 13.02.2024 у справі №922/1075/23.

Втім, станом на момент розгляду спору, відповідач ані взяті на себе зобов`язання з поставки товару в повному обсязі, ані повернення попередньої оплати вартості недопоставленого товару не здійснив.

Тоді як, в силу приписів ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач, отримавши як попередню оплату, грошові кошти у розмірі 257910,61 грн, не надав доказів виконання свого зобов`язання щодо поставки продукції на вказану суму, як і не надав доказів повернення коштів на суму непоставленого товару, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 110692,89 грн попередньої оплати за непоставлений товар.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст.625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019).

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі №910/3831/22, від 04.05.2022 у справі №761/28949/17 та від 09.02.2021 у справі №520/17342/18

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини другої статті 693 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 та у постанові Верховного Суду від 02.03.2024 у справі №922/1075/23.

Враховуючи, що відповідач допустив прострочення свого грошового зобов`язання з повернення суми попередньої оплати у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки, на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 3793,88 грн та інфляційні втрати в розмірі 14133,87 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки позивачем не вірно визначено початок періоду прострочення, яким є 25.06.2022, а не 17.06.2022, як помилково визначено позивачем, у зв`язку з чим належним розміром 3% річних є 3721,10 грн, в іншій частині належить відмовити.

Однак, це не вплинуло на розрахунок інфляційних втрат, оскільки з урахуванням методики їх розрахунку, розрахунок індексу інфляції здійснюється не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, тому вимоги позивача в цій частині є такими, що підлягають задоволенню.

У той же час, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 19560,80 грн за порушення строків поставки, оскільки позивач реалізував своє альтернативне право на повернення попередньої оплати, а не передання оплаченого товару.

Так, умовами пункту 5.2 договору сторони погодили, що за порушення терміну поставки продукції, вказаного покупцем у замовленні, згідно п.1 даного договору, продавець зобов`язаний сплатити покупцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період зобов`язання від вартості товару, термін поставки якого прострочений за кожний день такого прострочення.

Тобто, умовами вищевказаного пункту сторони погодили застосування штрафних санкцій до продавця у разі порушення терміну поставки продукції, що є негрошовим зобов`язанням.

Тоді як, у даному випадку, як встановлено судом з урахуванням приписів чинного законодавства та суті спірних зобов`язань, зобов`язання з повернення позивачу суми попередньої оплати (тобто сплати грошових коштів) виникло у відповідача з наступного дня після спливу строку поставки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 та постанова Верховного Суду від 13.02.2024 у справі №922/1075/23), а відтак саме з цього моменту обов`язок відповідача щодо поставки товару припинився та виникло нове зобов`язання - грошове.

Адже, в протилежному випадку, одночасне застосування до відповідача відповідальності у вигляді стягнення пені за порушення не грошового зобов`язання та стягнення компенсаційних втрат за порушення грошового зобов`язання створює невизначеність щодо того, яке зобов`язання з боку боржника є простроченим - чи грошове зобов`язання (повернення попередньої оплати), чи не грошове зобов`язання (передача товару).

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій за несвоєчасну поставку продукції.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов`язку повернути попередню оплату, як і не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини щодо часткової доведеності та обґрунтованості вимог позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 76-80, 129, 165, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно - технічний центр «Рембудсервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вік Голд Юа» про стягнення 148181,44 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вік Голд Юа» (01021, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 16, ідентифікаційний код 42690071) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно- технічний центр «Рембудсервіс» (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Височана, буд. 47, ідентифікаційний код 32360202) попередню оплату у розмірі 110692 (сто десять тисяч шістсот дев`яносто дві) грн 89 коп., 3% річних у розмірі 3721 (три тисячі сімсот двадцять одна) грн 10 коп., інфляційні втрати у розмірі 14133 (чотирнадцять тисяч сто тридцять три) грн 87 коп., судовий збір у розмірі 2328 (дві тисячі триста двадцять вісім) грн 38 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.04.2024.

Суддя Т.В. Васильченко