РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.04.2024Справа № 910/2127/24

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія»
доАнтимонопольного комітету України
провизнання недійсним рішення та зобов`язання вчинити дії
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Дупляченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Ущук П.З., Мозговий О.В.
від відповідача:Чернюшок М.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» (надалі - «Товариство») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (надалі - «Комітет») про визнання недійним рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання недійсним рішення Комітету, яке оформлене у вигляді листа №128-26.13/01-363е від 11.01.2024 про розгляд заяви, та зобов`язання відповідача розглянути заяву і прийняти рішення відповідно до Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з огляду на те, що у Комітета були відсутні підстави для розгляду заяви позивача щодо наявності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції у діях Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (надалі - ТОВ ГК «Нафтогаз Трейдинг»), оскільки учасники ринку природного газу мали рівні права на укладення договорів купівлі-продажу природного газу.

Протокольною ухвалою суду від 27.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.04.2024.

Представники позивача в судове засідання з`явилися, надали пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання з`явилася, надала пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечувала з огляду на викладені у позовній заяві обставини.

В судовому засіданні 17.04.2024 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому, особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Стаття 3 зазначеного закону до основних завдань Антимонопольного комітету України відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Приписами ст. 4 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом тощо.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України «Про захист економічної конкуренції», «Про захист від недобросовісної конкуренції», цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Частиною 1 статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Судом встановлено, що Товариство звернулося до Комітету із заявою від 06.12.2023 щодо наявності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у діях ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», що полягають, на думку заявника, у застосуванні такою юридичною особою різних умов (різних видів забезпечення виконання платіжних зобов`язань) в рівнозначних договорах купівлі-продажу природного газу з оптовими покупцями та постачальниками, без об`єктивно виправданих на те причин.

Вказана заява мотивована тим, що ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» як продавець в аналогічних договорах купівлі-продажу природного газу для інших оптових покупців встановив на вибір покупця менш обтяжливі альтернативні способи забезпечення виконання зобов`язання, аніж у договорі з позивачем.

Розглянувши подану заяву, Комітетом прийнято рішення №128-26.13/01-363е від 11.01.2024 у формі листа (надалі - «Рішення»), яким повідомило про відмову у розгляді справи за заявою Товариства у зв`язку з тим, що Комітетом не було виявлено у діях ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Позивач не погодився із вказаними висновками Комітету, зробленими у Рішенні, та звернувся із даним позовом до суду, оскільки вважає, що Рішення є незаконним і таким, що підлягає скасуванню, а також є підстави для зобов`язання відповідача розглянути подану заяву та прийняти рішення відповідно до Закону України «Про захист економічної конкуренції».

За змістом ч. 1 ст. 36 Закону України «Про захист економічної конкуренції» органи Антимонопольного комітету України розпочинають розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за:

заявами суб`єктів господарювання, громадян, об`єднань, установ, організацій про порушення їх прав внаслідок дій чи бездіяльності, визначених цим Законом як порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

поданнями органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

власною ініціативою органів Антимонопольного комітету України;

фактом включення відповідно до Закону України «Про запобігання загрозам національній безпеці, пов`язаним із надмірним впливом осіб, які мають значну економічну та політичну вагу в суспільному житті (олігархів)» особи, яка є власником (засновником), бенефіціаром власника (засновника), контролером власника (засновника) засобу/засобів масової інформації, що має/мають значний вплив на телерадіоінформаційний ринок, до Реєстру осіб, які мають значну економічну та політичну вагу в суспільному житті (олігархів).

У разі надходження від заявника клопотання про можливість настання негативних наслідків, пов`язаних із поданням заяви, та з метою захисту його інтересів розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції розпочинається за власною ініціативою органів Антимонопольного комітету України.

Відповідно до частини 2 вказаної статті органи Антимонопольного комітету України мають право не здійснювати розгляд заяви про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, якщо особа, яка подала заяву, не доведе, що дії чи бездіяльність, що містять ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, мали або мають безпосередній та негативний вплив на її права та/або діяльність. Про відмову в розгляді такої заяви органи Антимонопольного комітету України повідомляють заявника листом.

Заява позивача від 06.12.2023 2023 щодо наявності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції у діях ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» була мотивована наступним.

Товариство є суб`єктом ринку природного газу, який в розумінні Закону України «Про ринок природного газу» є оптовим покупцем та оптовим продавцем природного газу, а також на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу (постанова НКРЕКП №647 від 18.05.2017).

19.03.2021 між Товариством (покупець) та ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» (продавець) укладений Рамковий договір купівлі-продажу природного газу №19/03, який регулює відносини щодо купівлі-продажу, передачі та прийому природного газу за Індивідуальним договором.

Також 19.03.2021 між сторонами був укладений Індивідуальний договір №19/03/ЙЕ до Рамкового договору, яким узгодили умови поставки природного газу.

Пунктом 1 Індивідуального договору визначено, що загальний період поставки є період з 01.05.2021 по 30.04.2022 (включно).

За змістом п. 12 Індивідуального договору покупець зобов`язується надати продавцю за 2 банківські дні до початку періоду поставки: жовтень 2021, листопад 2021, грудень 2021, січень 2022, лютий 2022, березень 2022, зазначених у пункті 2.1 договору:

12.1 забезпечення виконання своїх платіжних зобов`язань за Індивідуальним договором у вигляді безвідкличної безумовної банківської гарантії у сумі, що становить 100% договірної вартості газу за кожний період поставки, визначеної сторонами у додатковій угоді до індивідуального договору, укладеної відповідно до п. 8 Індивідуального договору, та закінченням строку такої банківської гарантії не раніше ніж через 31 день після закінчення терміну оплати, визначеного у пункті 10 цього договору або

12.2 за письмовою згодою сторін інше забезпечення виконання своїх платіжних зобов`язань за Індивідуальним договором у сумі, що становить 100% договірної вартості газу за кожний період поставки, визначеної сторонами у додатковій угоді до Індивідуального договору. Період поставки, визначеної сторонами у додаткові угоді до індивідуального договору, укладеної відповідно до п. 8 Індивідуального договору, та закінченням строку такого забезпечення визначеного цим пунктом Індивідуального договору не раніше ніж через 31 після закінчення терміну оплати, визначеного у покуті 10 цього договору або

12.3 банківська гарантія має бути складена банком-гарантом за формою та відповідати вимогам, що наведені у додатку 2 до цього договору.

Пунктом 14 Індивідуального договору передбачено, що передача природного газу у період поставки здійснюється покупцю не раніше наступного дня від дати отримання продавцем забезпечення, передбаченого п. 12 Індивідуального договору, та оформленого відповідно до умов даного договору.

Позивач зазначає, що після укладення з ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» вказаних Рамкового та Індивідуального договору відповідно до постанови НРКРЕКП №1445 від 01.09.2021 внесено зміни до Кодексу газотранспортної системи, а постановою Кабінету Міністрів України №1011 від 27.09.20221 «Деякі питання діяльності акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» визначено серед основних напрямків діяльності останнього, зокрема, створення балансуючих груп для постачальників природного газу побутовим споживачам.

Рішенням правління АТ «НАК «Нафтогаз України» погоджено рішення ДК «Газ України» як єдиного учасника ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» щодо реалізації ним природного газу та укладення рамкових та індивідуальних договорів купівлі-продажу природного газу на період з 01.10.2021.по 30.04.2022 за фіксованою ціною з постачальниками природного газу.

На підставі рішення ДК «Газ України» №204 від 30.09.2021 було створено балансуючу групу та укладено рамкові та індивідуальні договори купівлі-продажу природного газу на період з 01.10.2021 по 30.04.2022.

Позивач вказує, що ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» опублікував зразок рамкового договору купівлі-продажу природного газу із додатками, в тому числі індивідуальних договорів.

Так, пунктом 14 опублікованого індивідуального договору передбачено, що покупець зобов`язується надати продавцю не пізніше ніж за 2 банківських дні до початку періоду поставки: жовтень 2021, листопад 2021, грудень 2021, січень 2022, лютий 2022, березень 2022, квітень 2022, один з наступних видів забезпечення виконання своїх платіжних зобов`язань:

14.1 у вигляді безвідкличної безумовної гарантії у сумі, що становить 100% договірної вартості газу за відповідний період поставки, визначеної сторонами у додатковій угоді до індивідуального договору, укладеної відповідно до пунктів 7 та 16 індивідуального договору, та закінчення строку такої банківської гарантії не раніше ніж через 31 день після закінчення терміну оплати, визначеного у пункті 12 цього індивідуального договору. Банківська гарантія має бути складена банком-гарантом за формою та відповідати вимогам, що наведені у додатку 2 до цього індивідуального договору. Усі витрати, пов`язані з банківською гарантією, здійснюються за рахунок покупця.

14.2 укласти договір або додаткову угоду до договору банківського рахунку щодо здійснення договірного списання з рахунку покупця, на який надходять кошти від побутових споживачів. Договір про договірне списання укладається між покупцем, продавцем та банком, в якому обслуговується відповідний рахунок покупця. Покупець також зобов`язується не відкривати інших рахунків в будь-яких банківських установах для отримання коштів від побутових споживачів та не здійснювати розрахунки з побутовими споживачами із застосуванням будь-яких інших рахунків, ніж рахунок, відносно якого укладений договір про договірне списання.

На думку позивача, будь-який інший оптовий покупець окрім нього мав право в періоди поставки природного газу (в тому числі, у жовтні 2021 року) надати ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» альтернативу банківської гарантії - укласти додаткову угоду про здійснення договірного списання коштів з рахунку покупця, на який надходять кошти від побутових споживачів.

Таким чином, умови укладеного між позивачем та ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» рамкового та індивідуального договору поставили позивача в невигідне становище, порівняно з іншими учасниками ринку природного газу, які були звільнені від обов`язку надавати банківську гарантію та нести відповідні витрати на банківські послуги.

В той же час, як встановлено Комітетом, та суд погоджується з вказаними твердженнями, до балансуючої групи приєднались та уклали рамкові й індивідуальні договори купівлі-продажу природного газу на період з 01.10.2021 по 30.04.2022 (в тому числі, з умовою альтернативного забезпечення виконання зобов`язання покупця) 58 суб`єктів господарювання, за винятком Товариства.

Із вказаними суб`єктами господарювання, які стали учасниками балансуючої групи, одночасно із приєднанням до балансуючої групи та підписанням рамкових договорів купівлі-продажу природного газу й індивідуальних договорів до них, укладались додаткові угоди про дострокове розірвання попередніх рамкових та індивідуальних договорів.

Тобто, позивач не був позбавлений можливості достроково розірвати укладений між ним та ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» рамковий договір купівлі-продажу природного газу та індивідуальний договір, уклавши із постачальником нові правочини з умовами альтернативних видів забезпечення, чого позивачем вчинено не було.

Вказаних висновків під час розгляду даної справи Товариством спростовано не було.

Верховний Суд звертав увагу на те, що господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами АМК, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку. При цьому господарські суди під час розгляду справ мають перевіряти правильність застосування органами АМК відповідних правових норм, зокрема, Методики.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №910/6999/17, від 19.06.2018 у справі №910/3047/17, від 11.06.2019 у справі №915/523/18, від 05.03.2020 у справі №910/2921/19, господарські суди у розгляді справ про визнання недійсними рішень органів АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами АМК.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Правила доказування у господарському процесі визначені у статті 74 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до частин першої, другої та третьої якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що встановлення наявності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі наслідків такого порушення, що в силу приписів ч. 1 ст. 37 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є підставою для прийняття розпорядження про початок розгляду справи, є виключною компетенцією органів Антимонопольного комітету України.

У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Поряд з цим, статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України «Про санкції»; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд зазначає, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи в сукупності, суд дійшов висновку, що у прийнятті оскаржуваного рішення Комітет діяв у межах своїх повноважень, у порядок та спосіб, встановлений законом; висновки, викладені у рішенні, відповідають фактичним обставинам справи та є обґрунтованими.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позов Товариства до Комітету про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19.04.2024.

Суддя В.П. Босий