ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2024 р. Справа№ 910/15564/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,

представників сторін - не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва»

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2023

у справі № 910/15564/23 (суддя Котков О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція»

до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва»

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

04 жовтня 2023 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - позивач; ТОВ «Євро-Реконструкція») надійшла позовна заява № 20.2/УПНюр/5658 від 29.09.2023 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (надалі - відповідач; КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва»; апелянт) про стягнення заборгованості у сумі 327 276,37 грн. з них: основного боргу - 242 956,82 грн. (двісті сорок дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят шість гривень 82 копійки), втрат від інфляції - 67 726,79 грн. (шістдесят сім тисяч сімсот двадцять шість гривень 79 копійок) та 3% річних - 16 592,76 грн. (шістнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто дві гривні 76 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань в частині оплати наданих позивачем послуг з централізованого опалення нежитлового приміщення опалювальною площею 249,0 кв.м за адресою: проспект Соборності, 6 в м. Києві в період з лютого 2015 року по квітень 2023 року, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 242 956,82 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційну складову боргу у розмірі 67 726,79 грн. та 3% річних у розмірі 16 592,76 грн. за період з 12.03.2017 по квітень 2023 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.12.2023 у справі № 910/15564/23 позов задоволено повністю; стягнуто з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» грошові кошти: основного боргу - 242 956,82 грн., втрат від інфляції - 67 726,79 грн., 3% річних - 16 592,76 грн. та судовий збір - 4 909,15 грн.

За висновками місцевого господарського суду, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення за період з лютого 2015 року по квітень 2023 року, втрат від інфляції та 3% річних є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Окрім того, суд першої інстанції зазначив, що у поданому відзиві на позовну заяву відповідач не просить застосувати строк позовної давності до заявлених позовних вимог, а твердження відповідача про те, що зі спливом позовної давності за вимогою про сплату заборгованості, спливає й позовна давність за вимогою про сплату відсотків, передбачених статтями 536, 625 Цивільного кодексу України та інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею, не можуть бути розцінені судом, як заява про застосування строків позовної давності. Тому, відсутні підстави для застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог з огляду на відсутність у матеріалах відповідної заяви (усної або письмової).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2023 у справі № 910/15564/23 та ухвалити нове, з урахуванням пропуску строку позовної давності за період з лютого 2015 року по лютий 2018 року в частині стягнення заборгованості по сплаті послуг з централізованого опалення нежитлового приміщення площею 249,00 кв.м. по проспекту Соборності, 6 в м. Києві.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повністю з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, а висновки, що викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначає, що ТОВ «Євро-Реконструкція» пред`явило позовні вимоги до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про стягнення заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії/централізованого опалення до нежитлового приміщення по проспекту Соборності, 6 в м. Києві за період з лютого 2015 року по квітень 2023 року. Відтак, строк позовної давності для його вимог, включаючи нараховані втрати від інфляції та 3% річних, за вказаний період є таким, що сплив, а отже сума заборгованості підлягає перерахунку, з урахуванням пропуску строку позовної давності за зазначений період.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2023 апеляційна скарга КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» у справі № 910/15564/23 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2024 вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2023 відкладено до надходження матеріалів справи № 910/15564/23 до Північного апеляційного господарського суду та витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/15564/23.

18.01.2024 до Північного апеляційного господарського суду від Господарського суду міста Києва, на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 08.01.2024, надійшли матеріали справи № 910/15564/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2023 у справі № 910/15564/23; призначено розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2023 у справі № 910/15564/23 на 04.03.2024.

02.02.2024 на адресу апеляційного суду від ТОВ «Євро-Реконструкція» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. За твердженнями ТОВ «Євро-Реконструкція» пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12.03.2017. Втім, у відзиві на позов КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» не заявляло про пропущення строків позовної давності.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 відкладено розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2023 у справі № 910/15564/23 на 08.04.2024.

Представники сторін в судове засідання 08.04.2024 не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронних документів на адреси останніх. Також ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 у справі № 910/15564/23 оприлюднено 05.03.2024 в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, враховуючи те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність від сторін обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін, які належним чином повідомлені про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" від 10.04.2014 № 1198-VII виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 01.06.2012 № 198 (переоформлене рішенням від 21.06.2016 № 1159) Товариству з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» надано ліцензію на постачання теплової енергії.

Рішенням Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року № 270/270 створено Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" та віднесено його до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації.

В пункті 12 рішення вирішено Комунальному підприємству "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" та Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва передати новоствореному комунальному підприємству "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" житловий фонд, який був переданий до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у них на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 01 серпня 2014 року.

Відповідно до пункту 29 вказаного рішення це рішення Київської міської ради набирає чинності з 1 січня 2015 року.

Таким чином, з 01.01.2015 Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" є балансоутримувачем будинку № 6 по проспекту Соборності у місті Києві.

23.07.2014 ТОВ "Євро-Реконструкція" у газеті Хрещатик № 103(4503) розміщено повідомлення, із публічною пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси.

За твердженням позивача з лютого 2015 року по березень 2023 року включно позивачем надано відповідачу послуги з централізованого опалення нежитлового приміщення площею 249,20 кв.м на загальну суму 242 956,82 грн., за які відповідач не розрахувався. Претензій щодо якості отриманих послуг, відмови від отримання послуг від відповідача не надходило.

Зі змісту листа № 103/45-2620 від 21.10.2022 КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" вбачається, що згідно розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.02.2015 № 61 нежитлове приміщення площею 249,20 кв.м в будинку № 6 по пр. Соборності у м. Києві закріплено на праві господарського відання за Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва".

Облік теплової енергії на потреби централізованого опалення за адресою: м. Київ, пр. Соборності, 6, здійснюється приладом комерційного обліку SKS-3 заводський номер 19382, відповідно до акта постановки на комерційний облік приладів теплової енергії споживача.

Надання послуг з централізованого опалення, що надавались в межах опалювального періоду, підтверджується нарядами: № 42249 від 11.10.2015 (включення), № 46209 від 01.04.2016 (відключення), № 53640 від 05.10.2016 (включення), № 57296 від 01.03.2017 (відключення), № 63336 від 02.10.2017 (включення), № 67907 від 03.04.2018 (відключення), № 1355 від 01.11.2018 (підключення), № 4786 від 06.04.2019 (відключення), № 6461 від 25.10.2019 (підключення), № 8255 від 05.04.2020 (відключення), № 10006 від 16.10.2020 (підключення), № 3586/1 від 05.04.2021 (відключення), № 5175/1 від 23.10.2021 (підключення), № 473/1 від 28.03.2022 (відключення), № 386/1 від 20.10.2022 (підключення), № 171/1 від 08.04.2023 (відключення).

Позивачем до позовної заяви долучено показники засобу обліку теплової енергії з 15.10.2016 по 23.04.2023, а саме: з 15.10.2016 до 01.11.2016, з 01.11.2016 до 27.11.2016, з 27.11.2016 до 19.12.2016, з 19.12.2016 до 19.01.2017, з 19.01.2017 до 20.02.2017, з 16.10.2017 до 25.10.2017, з 25.10.2017 до 22.11.2017, з 22.11.2017 до 20.12.2017, з 20.12.2017 до 24.01.2018, з 24.01.2018 до 20.02.2018, з 20.02.2018 до 26.03.2018, з 26.03.2018 до 08.04.2018, з 15.10.2018 до 20.11.2018, з 20.11.2018 до 17.12.2018, з 17.12.2018 до 21.01.2019, з 21.01.2019 до 19.02.2019, з 19.02.2019 до 19.03.2019, з 19.03.2019 до 11.04.2019, з 28.10.2019 до 01.11.2019, з 01.11.2019 до 01.12.2019, з 01.12.2019 до 01.01.2020, з 01.01.2020 до 01.02.2020, з 01.02.2020 до 24.02.2020, з 24.02.2020 до 11.04.2020, з 15.10.2020 до 29.10.2020, з 29.10.2020 до 28.11.2020, з 29.12.2020 до 25.01.2021, з 30.01.2021 до 21.02.2021, з 21.02.2021 до 26.03.2021, з 26.03.2021 до 21.04.2021, з 23.10.2021 до 28.11.2021, з 01.12.2021 до 26.12.2021, з 01.01.2022 до 25.01.2022, з 01.03.2022 до 02.04.2022, з 19.10.2022 до 29.10.2022, з 01.11.2022 до 26.11.2022, з 01.12.2022 до 26.12.2022, з 01.01.2023 до 28.01.2023, з 01.02.2023 до 24.02.2023, з 01.03.2023 до 31.03.2023, з 01.04.2023 до 23.04.2023, а також акти про готовність вузла комерційного обліку до опалювального сезону.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Як передбачено статтею 13 вказаного Закону, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

За змістом статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв.

Відповідно до частини 1 статті 19 вказаного Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно зі статтею 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем було вчинено дії та здійснено заходи, направлені на укладання з відповідачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: м. Київ, пр. Соборності, 6, що підтверджується розміщеним Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" у газеті Хрещатик повідомленням із публічною пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації позивача із зазначенням відповідної адреси.

Однак, відповідачем не здійснено та не укладено з позивачем відповідного договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: м. Київ, пр. Соборності, 6, тому у спірний період (з лютого 2015 року по квітень 2023 року) укладеного договору між сторонам не існувало.

Разом із цим, оскільки законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, та право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, тому у разі відмови від оплати таких послуг споживачем з посиланням на відсутність договору такі заперечення не повинні братися до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц, постановах Верховного Суду від 21.04.2020 у справі № 910/7968/19, від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 затверджено «Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», відповідно до яких централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання (далі - Правила).

Згідно з частиною 3 Правил послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до частини 3 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до пункту 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Споживач зобов`язаний оплачувати послуги (п. 30 Правил).

Пунктами 24, 25 Правил передбачено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Процедура відключення приміщення від внутрішньобудинкових мереж встановлена «Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання», затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4 із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 № 169 (чинним на момент виникнення правовідносин).

Апеляційний суд зазначає, що будь-якого належного доказу, зокрема, акта про відключення будинку (нежитлового приміщенні за адресою: м. Київ, проспекту Соборності, 6) від мережі централізованого опалення матеріали справи не містять, про що правильно зазначено місцевим господарським судом.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції чинній на момент виникнення заборгованості) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції від 09.11.2017) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

З матеріалів справи вбачається, що нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, проспекту Соборності, 6, перебуває на балансовому обліку та знаходиться у відповідача на праві господарського відання.

Згідно з частинами 1, 3 статті 78 Господарського кодексу України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 395 Цивільного кодексу України передбачено, що окрім речових прав, зазначених у частині 1 даної статті, законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Згідно зі статтею 133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Держава забезпечує рівний захист майнових прав усіх суб`єктів господарювання.

Статтею 136 Господарського кодексу України визначено, що право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності.

Правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності (стаття 137 ГК України).

Отже, як право власності, так і право господарського відання чи право оперативного управління поєднують можливість володіти, користуватися та розпоряджатися майном.

За приписами частини 4 статті 319 Цивільного кодексу України власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

З огляду на зазначені нормативні приписи, наявність у відповідача на балансі та на праві господарського відання нежитлового приміщення у будинку 6 по проспекту Соборності у місті Києві не звільняє останнього від обов`язку щодо утримання такого майна.

Як обґрунтовано вказано судом першої інстанції, правомірним є покладення на відповідача у цій справі, як особи, в господарське відання якої (тобто, володіння, користування і розпорядження, зі всіма наслідками відповідальності за таке майно) було передане нежитлове приміщення загальною площею 249,20 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспекту Соборності, 6, обов`язку з оплати заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, і останній зобов`язаний відшкодувати витрати на оплату житлово-комунальних послуг на утримання та збереження відповідного приміщення.

Згідно з частиною 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Позивач вказує, що ним були надані відповідачу послуги з централізованого опалення, за які відповідач не розрахувався, внаслідок чого у останнього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 242 956,82 грн.

Відповідач належних та допустимих доказів на спростування обставин справи, наведених позивачем, до суду першої інстанції не надав.

Відповідних доказів не подано й на стадії апеляційного провадження, з дотриманням порядку, передбаченому ГПК України.

За наведеного, оскільки факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо наявної у відповідача заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення за період з лютого 2015 року по квітень 2023 року в розмірі 242 956,82 грн.

Водночас, апеляційний суд зазначає, що згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (ст. 266 Цивільного кодексу України).

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З викладеного вбачається, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, необхідно з`ясувати чи порушене право або охоронюваний законом інтерес особи, з метою захисту якого подано позов до суду. Відсутність порушення такого права чи інтересу є підставою для відмови в позові з підстави його необґрунтованості. І лише за умови дійсного порушення права або охоронюваного законом інтересу особи та одночасного спливу строку позовної давності, про що зроблено відповідну заяву іншою стороною у справі, в позові необхідно відмовити у зв`язку із закінченням вказаного строку за відсутності поважних причин пропуску позовної давності.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти росії").

Тобто, застосування інституту позовної давності є одним з інструментів, який забезпечує дотримання принципу юридичної визначеності, тому, вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд має повно з`ясувати усі обставини, пов`язані з фактом обізнаності та об`єктивної можливості особи бути обізнаною щодо порушення її прав та законних інтересів, ретельно перевірити доводи учасників справи у цій частині, дослідити та надати належну оцінку наданим ними в обґрунтування своїх вимог та заперечень доказів.

З огляду на вказане колегія суддів констатує, що у відзиві на позов відповідачем порушується питання спливу позовної давності за вимогою про сплату заборгованості, оскільки протягом 8 років від позивача не надходило жодних претензій щодо несплати відповідачем коштів за централізоване опалення нежитлового приміщення по проспекту Соборності, 6 в м. Києві.

Також відповідачем вказується, що внаслідок спливу позовної давності щодо основної вимоги, спливає й позовна давність за вимогою про сплату відсотків і сум інфляційних нарахувань згідно ст. 625 Цивільного кодексу України.

Тобто, заперечуючи проти наведених позивачем обставин та правових підстав позову, із посиланням на відповідні норми права та за викладених у відзиві на позов обставин відповідач не визнавав та заперечував позовні вимоги, - просив відмовити у задоволенні позову.

Таким чином, з огляду на порушене відповідачем у відзиві на позов питання пропущення позивачем строків позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за період з лютого 2015 року по квітень 2023 року, а також відносно вимог про сплату 3% річних та інфляційних нарахувань, як додаткових вимог, що, по суті, і слугувало обґрунтуванням заперечень відповідача проти позову, колегія суддів не погоджується з висновками місцевого господарського суду про відсутність підстав для застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог з причин відсутності у матеріалах відповідної заяви (усної або письмової).

Як вже зазначалось вище, заборгованість відповідача перед позивачем за спожиті послуги з централізованого опалення становить 242 956,82 грн. Така заборгованість сформована позивачем за період з лютого 2015 року по квітень 2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами), відповідно до ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020, встановлено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався до 30 червня 2023 року включно.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 12-14 такого змісту, зокрема: « 12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 8 листопада 2023 року № 3450-IX, внесено до Цивільного кодексу України такі зміни, зокрема, у розділі "Прикінцеві та перехідні положення": пункт 19 викладено в такій редакції: "19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та наразі не є припиненим.

Таким чином, станом на момент звернення позивача до суду в Україні діяв воєнний стан.

Тобто, з урахуванням того, що на відповідні вимоги позивача застосовується правила загальної позовної давності, зважаючи, що з 12.03.2020 в Україні було запроваджено карантин, який діяв до 30.06.2023, враховуючи введення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану, а відповідно у зв`язку із прийняттям за цих обставин змін до Цивільного кодексу України про: продовження строків, визначених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, на строк дії карантину; продовження строків, визначених статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, на строк дії воєнного, надзвичайного стану; зупинення перебігу позовної давності, визначеного Цивільним кодексом України, на строк дії воєнного стану, колегія суддів дійшла висновку про пропущення позивачем строків загальної позовної давності про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення за період з лютого 2015 року по січень 2017 року включно (строк оплати за надані послуги в січні 2020 року наступив після 20-го лютого 2020 року) на суму 52 301,11 грн., позаяк сплата за спожиті відповідачем послуги з централізованого опалення за лютий 2017 року припадала вже після введення на території України карантину, а відповідно, перебіг строків позовної давності на вимоги позивача починаючи з лютого 2017 року по квітень 2023 року продовжувалися та зупинялися станом на момент звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апелянта знайшли своє підтвердження в частині спливу строків позовної давності щодо вимог позивача щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення за період з лютого 2015 року по січень 2017 року включно, обставини чого, між іншим, визнаються і позивачем.

Апеляційним господарським судом також встановлено, що рішенням суду першої інстанції з відповідача було стягнуто 67 726,79 грн. інфляційних втрат та 16 592,76 грн. 3% річних, що були заявлені позивачем до стягнення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Крім того, суд звертає увагу відповідача на те, що 3% річних та інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами позивача, а інфляційні нарахування виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки 3% річних та втрат від інфляції, апеляційний господарський суд погоджується з судом першої інстанції, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню в повному обсязі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що нарахування позивачем 3% річних та втрат від інфляції здійснено за період з 01.05.2017 по 18.09.2023, що має місце в межах строків позовної давності.

На підставі вищезазначеного, апеляційним судом оцінюються критично твердження апелянта щодо спливу строку позовної давності на вимоги позивача про стягнення втрат від інфляції та 3% річних за відповідний період.

Разом з цим, колегія суддів вважає обґрунтованими заперечення позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, у цій частині.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Частиною 1 статті 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На переконання колегії суддів, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, частково знайшли своє підтвердження за результатами апеляційного розгляду та приймаються до уваги в частині стягнення з відповідача 52 301,11 грн. основного боргу.

В силу положень ст. 129 ГПК України судовий збір у разі у разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог на суму 274 975,26 грн. (із заявлених 327 276,37 грн.), судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволеним вимогам з урахуванням апеляційного розгляду, з яких витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 176,72 грн. стягуються з позивача на користь відповідача, а витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду першої інстанції у сумі 4 124,67 грн. стягуються з відповідача на користь позивача, відповідно за новим розподілом судових витрат.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2023 у справі № 910/15564/23 скасувати в частині стягнення 52 301,11 грн. (п`ятдесят дві тисячі триста одна гривня 11 копійок) основного боргу та 784,48 грн. (сімсот вісімдесят чотири гривні 48 копійок) судового збору за подання позовної заяви, прийнявши в цій частині нове рішення.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" (ідентифікаційний код 39606435, адреса: 02002, м. Київ, вул. Пантелеймона Куліша (Челябінська), 9-Г) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (ідентифікаційний код 37739041, адреса: 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20) основного боргу - 190 655,71 грн. (сто дев`яносто тисяч шістсот п`ятдесят п`ять гривень 71 копійка).

4. Стягнути з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" (ідентифікаційний код 39606435, адреса: 02002, м. Київ, вул. Пантелеймона Куліша (Челябінська), 9-Г) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (ідентифікаційний код 37739041, адреса: 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20) витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду першої інстанції - 4 124,67 грн. (чотири тисячі сто двадцять чотири гривні 67 копійок).

5. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2023 у справі № 910/15564/23 - залишити без змін.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (ідентифікаційний код 37739041, адреса: 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" (ідентифікаційний код 39606435, адреса: 02002, м. Київ, вул. Пантелеймона Куліша (Челябінська), 9-Г) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги - 1 176,72 грн. (одна тисяча сто сімдесят шість гривень 72 копійки).

7. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду.

8. Справу № 910/15564/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.04.2024.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак