ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2024 р. Справа№ 910/15241/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Іоннікової І.А.

секретар судового засідання: Смаголь А.О.

за участю представників: не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса»

на рішення Господарського суду Київської області від 07.02.2024 (повний текст складено 19.02.2024)

у справі №910/15241/23 (суддя Р.М. Колесник)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альмера»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса»

про стягнення 480 300,00 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альмера» (далі, позивач або ТОВ «Альмера») звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» (далі, відповідач) про стягнення 480 300,00 грн заборгованості за Договором найму (оренди) нежитлового приміщення від 01.10.2022 №01/10-1 за період жовтень 2022 року та квітень-серпень 2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по сплаті орендної плати за укладеним договором, внаслідок чого утворилася заявлена до стягнення сума заборгованості.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.02.2024 у справі №910/15241/23 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альмера» 480 300,00 грн боргу та 7 204,50 грн судового збору.

Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд встановив, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факт порушення ним умов Договору по сплаті орендної плати в повному обсязі та у визначені договором строки. Відповідач лише частково сплатив за оренду приміщення 629 659,00 грн, у зв`язку з чим станом на дату звернення позивача до суду за заявлений позивачем період жовтень 2022 року та квітень-серпень 2023 року за відповідачем обліковується заборгованість з орендної плати у загальному розмірі 480 300,00 грн.

Суд відхилив посилання відповідача на наявність у спірних правовідносинах форс-мажорних обставин, оскільки стягувана в межах цієї справи заборгованість з орендної плати є основним зобов`язанням відповідача перед позивачем та не є заходом відповідальності за порушення зобов`язання, тобто існування форс-мажорних обставин не може впливати на існування такого основного зобов`язання чи на право позивача звернутися до суду із вимогою про його примусове виконання.

Водночас, відповідачем одночасно із поданням відзиву не надано ані повідомлення про настання форс-мажорних обставин, як це передбачено умовами пунктів 11.1.-11.3. Договору суборенди, ані відповідного сертифіката Торгово-промислової палати, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за договором суборенди, а ті, які долучені, підтверджують лише такі обставини щодо діяльності з іншими контрагентами по іншим договорам, а не з позивачем за спірним договором. Лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, на який посилається відповідач, не засвідчує форс-мажорні обставини саме для спірних правовідносин та не звільняє відповідача від виконання покладених на нього зобов`язань за договором суборенди.

Щодо посилання відповідача на те, що Господарським судом міста Києва у межах справи №910/15087/23 розглядається заява ТОВ «ДІЄСА» про затвердження плану санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство, в якій позивач є незабезпеченим кредитором, внесеним до плану санації, та заборгованість, яка є предметом у цій справі, внесена до плану санації та після його затвердження судом буде виплачуватись відповідно до плану санації, суд встановив, що станом на дату прийняття рішення у даній справі ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2023 у справі №910/15087/23 ТОВ «Дієса» відмовлено у затвердженні плану санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство, затвердженого зборами кредиторів боржника 22.09.2023.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 27.02.2024 через систему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 07.02.2024 у справі №910/15241/23 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що суд безпідставно не прийняв до уваги посилання відповідача на настання для нього з 24.02.2022 форс-мажорних обставин, які є підставою в силу статті 614 Цивільного кодексу України для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання.

Існування форс-мажорних обставин підтверджується листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, копіями сертифікатів про форс-мажорні обставини, які додані до відзиву на позовну заяву, копіями наказів про припинення торгової діяльності магазинів відповідача, які опинились на окупованій території, були втрачені та/або розграбовані.

Узагальнені доводи та заперечення позивача

25.03.2024 електронною поштою та 27.03.2024 засобами поштового зв`язку «Укрпошта» від позивача до Північного апеляційного господарського суду надійшли два аналогічні за змістом відзиви на апеляційну скаргу відповідача з проханням залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

У відзиві позивач наголосив на тому, що відповідач не може посилатись на настання форс-мажорних обставин як на можливість невиконання зобов`язань за Договором до кінця їх дії, оскільки за період дії Договору жодного разу письмово не звертався до позивача з повідомленням про виникнення форс-мажорних обставин після укладання Договору та підтвердженням їх виникнення, протягом усього строку дії Договору відповідач здійснював господарську діяльність в орендованому приміщенні відповідно до цільового призначення та не припиняв продаж товарів. При цьому, наявність форс-мажорних обставин (військові дії, окупація) є підставою лише для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, але не є підставою для звільнення від виконання основного зобов`язання, яким у даному випадку є сплата орендної плати. Укладаючи Договір 01.10.2022, відповідач уже був обізнаний про понесення ним у першій половині 2022 року збитків, а тому мав усвідомлювати всі ризики настання негативних наслідків, пов`язаних із понесеними ним збитками.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на рішення Господарського суду Київської області від 07.02.2024 у справі №910/15241/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Іоннікова І.А.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.03.2024 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №910/15241/23; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на рішення Господарського суду Київської області від 07.02.2024 у справі №910/15241/23 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Київської області.

06.03.2024 матеріали справи №910/15241/23 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на рішення Господарського суду Київської області від 07.02.2024 у справі №910/15241/23 залишено без руху: роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Дієса», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 8 645,40 грн.

19.03.2024 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду на виконання вимог вищезазначеної ухвали від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучена платіжна інструкція № 403825 від 14.03.2024 про сплату судового збору в розмірі 8 645,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на рішення Господарського суду Київської області від 07.02.2024 у справі №910/15241/23, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на рішення Господарського суду Київської області від 07.02.2024 у справі №910/15241/23 призначено до розгляду на 16.04.2024.

У судовому засіданні 16.04.2024 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання, призначене на 16.04.2024, представники сторін не з`явились.

16.04.2024 від представника позивача до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача про причини неявки суд не повідомив.

Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення відповідача та його представника про місце, дату та час проведення судового засідання (довідок про доставку ухвали суду від 20.03.2024 до електронних кабінетів відповідача та його представника), подане позивачем клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, а також з огляду на доказове наповнення матеріалів справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті без участі представників учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

ТДВ «Фастівське швейне підприємство «Козак» (орендодавець) та ТОВ «Альмера» (орендар) 21.12.2020 укладено договір оренди №1/1 (далі - договір № 1/1), відповідно до умов якого:

- об`єкт оренди - частина приміщень першого поверху, включаючи приміщення торгового залу, частину приміщень складу-гаражу та частину котельні, загальною площею 1350 кв.м., що знаходить за адресою Київська обл., м. Фастів, вул. Івана Мазепи, 6 (пункт 1.4. Договору №1/1);

- орендодавець передає орендарю у строкове платне користування (оренду) об`єкт оренди (пункт 2.1. Договору №1/1);

- строк, на який орендодавець передає орендарю у платне користування об`єкт оренди у відповідності до цього договору, становить 7 років. Строк оренди починає обчислюватися з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі об`єкту оренди (пункт 3.1. Договору № 1/1);

- орендодавець надає орендареві свою беззастережну і безвідкличну згоду та дозвіл, а так само беззастережне, безвідкличне та виключне право протягом строку дії договору передавати об`єкт оренди або будь-які його частини за вибором орендаря будь-яким третім особам без обмежень в суборенду за договорами суборенди або позички (пункт 10.1. Договору №1/1);

- орендар є вільним у визначенні умов суборенди та залученні суборендарів (пункт 10.2. Договору №1/1);

- даний договір набуває чинності, починаючи з дати його реєстрації та діє до закінчення строку оренди, а в частині зобов`язань фінансового характеру до їх виконання (пункт 16.1. Договору №1/1);

- договір підлягає нотаріальному посвідченню, а право оренди підлягає державній реєстрації відповідно до чинного законодавства України (пункт 16.11. Договору №1/1).

Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №5206.

Сторони Договору 01.01.2021 підписали Акт прийому-передачі об`єкта оренди, згідно якого ТОВ «Альмера» прийняло у тимчасове платне користування об`єкт оренди, визначений у Договорі №1/1 від 21.12.2020.

У подальшому між ТОВ «Альмера» (наймодавець) та ТОВ «Дієса» (наймач) 01.10.2022 укладено Договір найму (оренди) нежитлового приміщення №01/10-1 (далі - Договір №01/10-1/договір суборенди), відповідно до умов якого:

- наймодавець зобов`язується передати наймачу в тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення будівлі (далі - будівля), що розташована за адресою Київська обл., м. Фастів, вул. Івана Мазепи, 6 (далі по тексту - приміщення/об`єкт оренди) площею 726,385 кв.м, а наймач прийняти та використовувати приміщення на умовах зазначених у даному договорі (пункт 1.1. Договору суборенди);

- право користування приміщенням належить наймодавцю відповідно до договору оренди №1/1 від 21.12.2020, укладеного між ТДВ «Фастівське швейне підприємство «Козак» як власником приміщення та наймодавцем (пункт 1.3. Договору суборенди);

- передача приміщення наймачу підтверджується актом прийому-передачі приміщення (далі - акт №1) щодо передачі приміщення наймачу, який підписується сторонами не пізніше 01.10.2022 (пункт 2.1. Договору суборенди);

- цей договір діятиме з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та до закінчення строку найму (пункт 3.1. Договору суборенди);

- строк найму приміщення починається з дати підписання сторонами акту №1 і становить 12 календарних місяців (пункт 3.2. Договору суборенди);

- наймач зобов`язується в строк у 15 (п`ятнадцять) робочих днів з моменту підписання договору здійснити авансовий платіж за найм приміщення за перший місяць найму приміщення (пункт 4.2. Договору суборенди);

- плата за найм, починаючи з моменту підписання сторонами акту № 1 та до 30.09.2023, за кожний повний місяць найму приміщення, становить 118 175,00 гривень, з ПДВ (пункт 4.3. Договору суборенди);

- ставка ПДВ на момент підписання сторонами даного договору складає 20 відсотків (пункт 4.3.1. Договору суборенди);

- виконання грошових зобов`язань наймача, що виникають з договору (в тому числі зобов`язань щодо сплати будь-яких санкцій) забезпечені гарантійним платежем у розмірі плати за найм за останній місяць найму у розмірі, зазначеному в пункті 4.3 цього договору.

Сплачений за договором найму (оренди) нежитлового приміщення №01/11-1 від 01.11.2019 гарантійний платіж зараховується частково як гарантійний платіж за цим договором у розмірі, зазначеному в пункті 4.3. цього договору, а решта суми в розмірі 8 216,00 гривень з ПДВ, зараховується як частина орендної плати за перший місяць користування приміщенням за цим договором (пункт 4.5. Договору суборенди);

- наймач здійснює оплату плати за найм щомісячно, до 25-го числа поточного місяця за наступний місяць (пункт 4.7. Договору суборенди).

За актом приймання-передачі від 01.10.2022, який є додатком №1 до Договору суборенди, ТОВ «Дієса» прийняло у тимчасове платне користування та на умовах договору суборенди об`єкт суборенди за укладеним договором.

Додатковими угодами до договору суборенди від 01.11.2022 №01/11, від 01.12.2022 №01/12, від 01.01.2023 №01/13, від 01.02.2023 №01/14, від 20.02.2023 №01/15, від 01.04.2023 №01/16, від 01.05.2023 №01/17, від 01.06.2023 №01/18 сторони дійшли згоди про те, що у період з 01.11.2022 до 31.07.2023 розмір загальної щомісячної плати за найм за весь об`єкт найму буде становити 100 000 гривень з ПДВ.

З матеріалів справи слідує, що користування відповідачем об`єктом суборенди за договором суборенди впродовж жовтня 2022 року-вересня 2023 року підтверджується підписаними обома сторонами щомісячними актами надання послуг на загальну суму 1 136 350,00 гривень (за жовтень 2022 року та за вересень 2023 року по 118 175,00 гривень та за період листопад 2022 року-серпень 2023 року по 100 000,00 гривень).

Також матеріалами справи підтверджується, що позивачем було сформовано відповідні рахунки на оплату орендної плати.

Платіжними інструкціями від 31.10.2022 № 00368041, від 16.11.2022 № 00369382, від 06.12.2022 № 00371126, від 30.01.2023 № 003754710, від 22.02.2023 № 003775018, від 02.03.2023 № 003780118, від 07.03.2023 № 003782916, від 04.05.2023 №, від 10.05.2023 №, від 12.05.2023 №12/05/2023, від 24.05.2023 №24/05/2023 підтверджується факт перерахування ТОВ «Дієса» грошових коштів за об`єкт оренди на користь ТОВ «Альмера» у загальному розмірі 629 659,00 грн.

30.09.2023 між ТОВ «Альмера» та ТОВ «Дієса» підписано акт №2 прийому-передачі (повернення) приміщення по Договору найму №01/10-1 від 01.10.2022, згідно якого відповідач повернув позивачу орендоване згідно договору приміщення.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивач стверджує, що відповідач свої зобов`язання за укладеним Договором суборенди в частині сплати орендної плати в повному обсязі не виконав, внаслідок чого за ним обліковується заборгованість у загальному розмірі 480 300,00 грн (300,00 грн заборгованість з орендної плати за жовтень 2022 року, 80 000,00 грн заборгованість з орендної плати за квітень 2023 року та по 100 000,00 грн за травень-серпень 2023 року).

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на відсутність підстав для стягнення з нього зазначеної суми заборгованості з огляду на настання форс-мажорних обставин; наявність прийнятої до розгляду Господарським судом міста Києва в межах справи №910/15087/23 заяви ТОВ «Дієса» про затвердження плану санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом частини 3 статті 774 Цивільного кодексу України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Згідно статті 759 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі статтею 283 Господарського кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі укладеного 01.10.2022 Договору найму (оренди) нежитлового приміщення №01/10-1, який по факту є договором суборенди.

При цьому, пунктом 10.1. Договору №1/1, укладеного між позивачем та ТДВ «Фастівське швейне підприємство «Козак», Товариству з обмеженою відповідальністю «Альмера» надано право на здачу об`єкта оренди в суборенду.

У відповідності до частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що на підставі Договору суборенди між позивачем та відповідачем були підписані та засвідчені печатками Акти про надання послуг за період жовтень 2022 року-вересень 2023 року на загальну суму 1 136 350,00 грн, якими сторони засвідчили факт оренди приміщення відповідачем.

Факт оренди приміщення згідно договору суборенди, а також підписання вищезазначених актів надання послуг за вказаний період відповідачем не заперечується.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.3. Договору суборенди передбачено, що плата за найм, починаючи з моменту підписання сторонами акту №1 та до 30.09.2023, за кожний повний місяць найму приміщення, становить 118 175,00 гривень, з ПДВ, яку за умовами пункту 4.7. договору суборенди суборендар зобов`язаний вносити до 25 числа поточного місяця за наступний місяць.

Водночас, згідно підписаних сторонами додаткових угод до договору суборенди від 01.11.2022 №01/11, від 01.12.2022 №01/12, від 01.01.2023 №01/13, від 01.02.2023 №01/14, від 20.02.2023 №01/15, від 01.04.2023 №01/16, від 01.05.2023 №01/17, від 01.06.2023 №01/18 сторони дійшли згоди про те, що у період з 01.11.2022 до 31.07.2023 розмір загальної щомісячної плати за найм за весь об`єкт найму буде становити 100 000 гривень з ПДВ.

Отже, як вірно встановив суд першої інстанції, за жовтень 2022 року відповідач, з урахуванням пункту 4.5. Договору суборенди, був зобов`язаний сплатити 109 959 гривень (118 175 гривень - 8 216,00 гривень) та у період з 01.11.2022 до 31.07.2023, з урахуванням підписаних сторонами додаткових угод до договору суборенди, зобов`язання відповідача зі сплати орендної плати щомісячно становило 100 000 гривень.

Позивачем до матеріалів справи надано сформовані ним рахунки на оплату, однак доказів надсилання або вручення відповідачу таких рахунків матеріали справи не містять.

Водночас, відповідач факт отримання ним рахунків на оплату не заперечує.

Таким чином, незважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів надання відповідачу рахунків на оплату, враховуючи факт підписання обома сторонами та скріплення їх печатками актів надання послуг, обізнаність відповідача про розмір орендної плати, що підлягала сплаті позивачу, строк виконання відповідачем зобов`язання зі сплати орендної плати є таким, що настав.

Однак, як підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, останній своїх зобов`язань по сплаті орендної плати в повному обсязі та у визначені Договором строки не виконав, частково сплативши за оренду приміщення лише 629 659,00 грн, у зв`язку з чим станом на дату звернення позивача до суду за період жовтень 2022 року та квітень-серпень 2023 року за відповідачем обліковується заборгованість у загальному розмірі 480 300,00 грн. Розрахунок такої заборгованості є правильним, контррозрахунку, як і належних та допустимих доказів на спростування наявності у відповідача вказаної заборгованості, відповідачем суду не надано.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, факт існування простроченої заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати орендної плати у сумі 480 300,00 грн є доведеним, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача існуючої заборгованості є обґрунтованою, матеріалами справи підтверджена та була правомірно задоволена судом першої інстанції.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі посилається на наявність підстав для звільнення його від відповідальності за порушення договірних зобов`язань через настання форс-мажорних обставин, пов`язаних із введенням на території України воєнного стану, тимчасову окупацію південно-східних регіонів України, в тому числі Донецької, Херсонської та Запорізької областей, де розміщуються магазини ТОВ «Дієса», активні бойові дії в регіонах, де розміщуються магазини, повне або часткове знищення магазинів ТОВ «Дієса» у містах Київ, Буча, Ірпінь, Харків, Херсон, знищення та обмежений доступ до основного товарного складу відповідача у Броварському районі Київської області. Вказані обставини, за твердженням відповідача, призвели до прямих загальних збитків орієнтовно на загальну суму 889 178 939,45 гривень, внаслідок чого фінансова спроможність підприємства суттєво підірвана.

Оцінюючи вказані доводи скаржника, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (стаття 617 Цивільного кодексу України).

Відповідно до умов пункту 11.1. Договору суборенди жодна зі сторін не несе відповідальності перед іншою стороною за невиконання зобов`язань по даному Договору, якщо таке невиконання обумовлено форс-мажорними обставинами, які виникли поза волею та бажанням сторін, і які неможливо передбачити або попередити (підтверджені Торгово-промисловою палатою України або компетентним органом), включаючи оголошену та фактичну війну, суспільні страйки, епідемії, блокаду, ембарго, землетруси, повені, пожежі та інші стихійні лиха.

Згідно пункту 11.2. Договору суборенди обставинами непереборної сили (форс-мажору) є війна, військові дії (незалежно від факту оголошення війни), збройні вторгнення іноземних військ, повстання, революція, путч, переворот, заколоти, військове правління або узурпація влади, громадянська війна, стихійні лиха та ін., що виникли після укладення цього Договору і які сторони не могли передбачити і запобігти шляхом застосування відповідних заходів.

При виникненні форс-мажорних обставин будь-яка зі сторін цього договору, що посилається на ці обставини, повинна без затримки, але в будь-якому разі не пізніше п`яти календарних днів, сповістити про них іншу сторону. Повідомлення повинно мати відомості про характер форс-мажорних обставин, про час їх виникнення та, по можливості, приблизний термін їх дії (пункт 11.3. Договору суборенди).

Отже, наявність форс-мажорних обставин (військові дії, окупація) є підставою лише для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (сплата неустойки), але не є підставою для звільнення від виконання основного зобов`язання.

Заявлена в межах цієї справи заборгованість з орендної плати є основним зобов`язанням відповідача перед позивачем та не є заходом відповідальності за порушення зобов`язання, тобто існування форс-мажорних обставин не може впливати на існування такого основного зобов`язання чи на право позивача звернутися до суду із вимогою про його примусове виконання.

Також із аналізу наведених правових норм вбачається, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 від 30.11.2021 у справі №913/785/17, від 25.01.2022 у справі №904/3886/21.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Наразі строк дії режиму воєнного стану в Україні продовжений до 13.05.2024.

Сторона, яка посилається на вищезгадані обставини (військову агресію проти України), повинна довести, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Так, відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Наразі Торгово-промислова палата України (далі, ТПП України) ухвалила рішення спростити процедуру засвідчення форс-мажорних обставин та з метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП і підготовки пакету документів у період дії воєнного стану, на сайті Торгово-промислової палати України розміщено загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин.

Зокрема, листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований «Всім кого це стосується», Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Разом з цим, незважаючи на те, що такий загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин стосується невизначеного кола осіб, це не означає, що такий лист звільняє від цивільно-правової відповідальності сторону договору. Зокрема, у будь-якому разі стороні необхідно буде довести, що зобов`язання невиконане саме у зв`язку з воєнними діями.

13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що в період дії воєнного стану у разі порушення зобов`язань згаданий вище лист від 28.02.2022 можна роздрукувати із сайту ТПП України та долучати до повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання договірних зобов`язань у встановлений термін, для спроможності обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом. Також вказується, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

З огляду на це, загальний лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

Суд відзначає, що ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вищенаведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі №922/2475/21.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Таким чином, сам по собі лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, на якому наголошує скаржник в апеляційній скарзі, не засвідчує форс-мажорні обставини саме для спірних правовідносин, але у сукупності з доказами, наданими відповідачем, може їх підтверджувати.

Однак, як вірно наголосив суд першої інстанції, відповідачем не надано ані повідомлення про настання форс-мажорних обставин, як це передбачено умовами пунктів 11.1.-11.3. Договору суборенди, ані відповідного сертифіката Торгово-промислової палати, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за договором суборенди, а ті, які долучені ним до відзиву, підтверджують лише такі обставини щодо діяльності з іншими контрагентами по іншим договорам, а не з позивачем за спірним договором.

Більш того, укладаючи у жовтні 2022 року Договір суборенди з позивачем, відповідач вже був обізнаний про понесення ним у першій половині 2022 року збитків, а тому, зважаючи на те, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, мав усвідомлювати всі ризики настання негативних наслідків, пов`язаних із понесеними ним внаслідок початку повномасштабної війни збитками.

Зазначене кореспондується з самими умовами Договору, оскільки, як уже зазначалося, у пункті 11.2. Договору сторони погодили, що обставинами непереборної сили (форс-мажору) є, зокрема, війна, військові дії, що виникли саме після укладення цього Договору і які сторони не могли передбачити і запобігти шляхом застосування відповідних заходів.

Враховуючи викладене, відповідачем не спростовано висновків суду першої інстанції щодо відсутності належних та допустимих доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем за Договором, зумовлених введенням на території України 24.02.2022 воєнного стану.

Щодо посилань відповідача під час розгляду даної справи місцевим господарським судом на справу №910/15087/23, то, як вірно зазначив суд, ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2023 у справі №910/15087/23 ТОВ «Дієса» відмовлено у затвердженні плану санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство, затвердженого зборами кредиторів боржника 22.09.2023.

Наразі колегією суддів також встановлено, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2024 у справі №910/15087/23 залишено без змін мотивувальну частину ухвали Господарського суду міста Києва від 30.11.2023 у справі №910/15087/23: «Щодо інших доводів кредиторів, зокрема, про недотримання вимог ст. 5 КУЗПБ щодо відсутності доказів неплатоспроможності Боржника або її загрози, суд зазначає, що кредиторами не доведено, що в разі ліквідації боржника у порядку, визначеному цим Кодексом, вимоги кредиторів були б задоволені в розмірі, що перевищує розмір вимог, які будуть задоволені відповідно до умов плану санації.».

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позову в даній справі.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на рішення Господарського суду Київської області від 07.02.2024 у справі №910/15241/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 07.02.2024 у справі №910/15241/23 залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса».

Матеріали справи №910/15241/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 25.04.2024.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.А. Іоннікова