ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2024 р. Справа №914/316/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Хом`як Х.А.

розглянув апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту», ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.03.2024 (повний текст ухвали складено 21.03.2024, суддя Березяк Н.Є.) про забезпечення позову

у справі № 914/316/24

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту»

про стягнення втрат від інфляції в розмірі 1232922,88 грн та 3% річних в розмірі 279694,16 грн

за участю представників:

від позивача Шнир О.Б.,

від відповідача не з`явились,

02.02.2024 ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Будівельно-монтажне підприємство побуту» 1232922,88 грн інфляційних втрат та 279694,16 грн 3% річних.

19.03.2024 ОСОБА_1 звернулася до місцевого господарського суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту» все майно та грошові кошти в межах ціни позову 1512617,04 грн, покликаючись на те, що після скасування заходів забезпечення позову 04.03.2024, вжитих ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.12.2018 у справі №914/1693/18, відповідач на наступний день 05.03.2024 відчужив все належне йому нерухоме майно на користь ОСОБА_2 , який є директором, кінцевим бенефіціарним власником та вже колишнім учасником товариства (відповідача) з часткою 99,71%. Відповідач відчужив все нерухоме майно товариства без будь-яких компенсацій його вартості. Позивачка вказує, що невжиття заходів забезпечення позову в даній справі вже істотно ускладнює і в кінцевому результаті робить неможливим виконання рішення суду та не забезпечує ефективний захист її прав.

Щодо зустрічного забезпечення, позивачка запропонувала внести на депозит суду суму в розмірі 2000 грн, яка, на думку позивачки, буде достатньою для зустрічного забезпечення.

Господарський суд Львівської області в ухвалі від 21.03.2024 заяву ОСОБА_1 задоволив частково; вжив заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні ТОВ «Будівельно-монтажне підприємство побуту» грошові кошти в межах ціни позову 1512617,04 грн. Вказаною ухвалою суд, також, вжив заходи зустрічного забезпечення та зобов`язав позивачку до 29.03.2024 надати суду всі належні та допустимі докази вчинення усіх дій по зустрічному забезпеченню позову, зокрема, по зарахуванню на депозитний рахунок Господарського суду Львівської області (UA0000738, ідентифікаційний код 03499974, банк Державна казначейська служба України, МФО 820172) суми коштів в розмірі 200000,00 грн.

ТОВ «Будівельно-монтажне підприємство побуту» не погодилося з постановленою ухвалою та оскаржило її в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду, звернувшись з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що у товариства виникають постійні поточні зобов`язання по сплаті електроенергії, водопостачання та водовідведення, орендної плати, виплати заробітної плати та сплати податків; валові надходження незначно перевищують поточні зобов`язання, а на рахунку товариства така кількість коштів, що є предметом даного спору, взагалі відсутня. За вказаних умов накладення арешту на грошові кошти у розмірі 1512617,04 грн призведе до блокування господарської діяльності товариства. Водночас, апелянт звертає увагу суду на те, що виплату вартості частки в розмірі 1653010 грн товариство здійснило самостійно та добровільно, а майно, яке вибуло із власності товариства, було передано колишньому учаснику, який вийшов зі складу товариства, тобто це не залежало від волі відповідача. Скаржник вважає, що сумніви позивачки щодо можливої недобросовісної поведінки відповідача не доведені доказами та не підтверджуються реальними, існуючими обставинами, натомість вибуття майна із власності товариства відбулось поза волею відповідача і без мети ухилитись від можливого виконання рішення суду.

ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила доводи апелянта та зазначила, що відразу після скасування заходів забезпечення позову, вжитих Господарським судом Львівської області ухвалою від 12.12.2018 у справі №914/1693/18, відповідач 05.03.2024 відчужив все належне йому нерухоме майно на користь ОСОБА_2 , який є директором, кінцевим бенефіціарним власником та, вже колишнім, учасником товариства (відповідача) з часткою 99,71%. Водночас, відповідач відчужив все нерухоме майно товариства без будь-яких компенсацій його вартості, що призвело до реалізації тих ризиків, про які позивач зазначав в двох попередніх заявах про забезпечення позову від 05.02.2024 та від 14.02.2024. На думку позивачки, відповідач реалізував свій намір відчужити все майно товариства і ухилитись від виконання можливого рішення суду, оскільки почав продавати майно вже після отримання заяви позивача про вихід з товариства (30.11.2016) і продовжував його продавати після звернення позивачки з позовною заявою до суду про стягнення вартості частки в справі №914/1693/18 та завершив відчуження нерухомого майна під час розгляду даної справи про стягнення інфляційних втрат і 3% річних.

Твердження апелянта про те, що вжиті заходи забезпечення позову перешкоджають його господарській діяльності, позивачка вважає безпідставними, позаяк такі заходи забезпечення позову є результатом виключно недобросовісної поведінки відповідача, оскільки, вчиняючи дії з відчуження майна (приймаючи рішення та підписуючи акт прийому-передачі майна), відповідач розумів негативні наслідки таких його дій, а також те, що такі дії зроблять неможливим виконання рішення суду в даній справі, однак свідомо вчинив дії з відчуження майна.

Крім цього, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухвалу місцевого господарського суду від 21.03.2024 у даній справі, оскарживши таку в частині вжиття заходів зустрічного забезпечення позову. В своїй апеляційній скарзі позивачка, покликаючись на безпідставне застосування судом першої інстанції ст. 140, 141 ГПК України, зазначає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню в частині вжиття заходів зустрічного забезпечення в сумі 200000 грн, оскільки в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції не навів жодного підходу чи розрахунку, яким керувався, визначаючи суму зустрічного забезпечення в розмірі 200000 грн та не обґрунтував доцільності вжиття саме таких заходів зустрічного забезпечення.

В силу вимог ст. 263 ГПК України, відповідач подав суду відзив на апеляційну скаргу позивачки, що стосується оскарження зустрічного забезпечення позову, та вказав, що у випадку відмови у задоволенні позову арешт 1512617,04 грн однозначно завдасть збитків товариству. З поданих виписок по рахунку видно, що за умови арешту вказаної суми для продовження здійснення діяльності товариству прийдеться здійснити запозичення, відтак, у запереченнях на вжиття заходів забезпечення позову, поданих до суду першої інстанції, при обрахунку суми зустрічного забезпечення, відповідачем було запропоновано відштовхнутися від облікової ставки Національного банку України. Станом на 15.03.2024 Національним банком України встановлений розмір облікової ставки у розмірі 14,5% річних. Таким чином, у випадку накладення арешту на грошові кошти у розмірі 1512617 грн розмір зустрічного забезпечення має становити 219329,47 грн. За твердженням відповідача, якщо товариство буде позбавлено можливості використовувати кошти у розмірі 1512617 грн, то цілком адекватним є внесення на депозит суду для зустрічного забезпечення встановлених 200000 грн.

Процесуальний хід розгляду даної справи відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду. З огляду на те, що предметом апеляційного оскарження є ухвала місцевого господарського суду від 21.03.2024 у даній справі, ухвалою суду апеляційної інстанції від 05.04.2024 апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту» та ОСОБА_1 об`єднано в одне апеляційне провадження та призначено до спільного розгляду в судовому засіданні.

В дане судове засідання прибув представник позивачки, який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та висловив заперечення на апеляційну скаргу ТОВ «Будівельно-монтажне підприємство побуту».

Відповідач участі уповноваженого представника не забезпечив, однак 10.04.2024 через систему «Електронний суд» подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із участю його представника в іншому судовому засіданні.

Розглянувши подане клопотання відповідача, з огляду на строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, визначені ст. 273 ГПК України, враховуючи, що ухвалою суду участь уповноважених представників обов`язковою не визначена, приймаючи до уваги ту обставину, що відповідач висловив свою позицію письмово в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу позивачки, судова колегія ухвалила відмовити в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та розглянути апеляційні скарги сторін за відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивачки, приймаючи до уваги доводи відповідача, наведені в його процесуальних документах, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія зазначає таке:

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову, зокрема заборонити відповідачу та іншим особами вчиняти певні дії щодо предмету спору.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

За змістом ст. 136 ГПК України у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між певним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову чи забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання про накладення арешту, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеному у постанові від 12.02.2020р. у справі №381/4019/18.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 у справі №753/22860/17 зробила висновок про те, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Забезпечення позову є однією з найважливіших гарантій захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб, певним заходом для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог; прийняття передбачених законом заходів щодо забезпечення позову є правом суду, який розглядає спір. Заходи про забезпечення позову застосовується судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених позовних вимог. Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

За умовами ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

З огляду на положення ст.ст.13, 74, 80 ГПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п. 4 постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» передбачає, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Згідно ст.140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Звертаючись до суду з даним позовом позивачка просила стягнути з відповідача 1512617,04 грн, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що після спливу семирічного строку з дати виходу позивачки з товариства відповідач не сплатив їй вартості її частки у майні товариства, що слугувало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з відповідним позовом. З огляду на неналежне виконання відповідачем обов`язку виплати вартості частки майна товариства, позивачка звернулася до суду з даним позовом про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Як стверджує ОСОБА_1 у своїй заяві, невжиття заходів забезпечення позову в даній справі може істотно ускладнити і в кінцевому результаті унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача, оскільки для примусового стягнення інфляційних втрат та 3% річних, необхідно буде звертати стягнення на майно товариства, що включає в себе необхідність проведення огляду та оцінки нерухомого майна товариства. В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявниця, з покликанням на відповідні докази, зокрема, інформацію з ЄДР про товариство, зазначає, що відповідач відразу після скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.12.2018 у справі № 914/1693/18, відчужив все належне йому нерухоме майно на користь ОСОБА_2 .

Дослідивши долучені позивачкою докази, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідачем вчиняються дії щодо виведення майна із власності товариства, за рахунок якого, у разі задоволення позову, могло б бути виконане судове рішення, відтак, судом першої інстанції правомірно вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту» (ідентифікаційний код юридичної особи 03059117, місцезнаходження 79035, м. Львів, вул. Зелена, 253) грошові кошти в межах ціни позову 1512617,04 грн.

Розглянувши доводи відповідача щодо зустрічного забезпечення, суд першої інстанції вважав такі заходи обґрунтованими, отож, встановив розмір зустрічного забезпечення в сумі 200000,00 грн.

За приписами ст. 141 ГПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. В ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення зазначаються розмір зустрічного забезпечення або інші дії, що повинен вчинити заявник в порядку зустрічного забезпечення. Строк надання зустрічного забезпечення визначається судом та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення. Особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову із застосуванням зустрічного забезпечення, протягом визначеного судом строку має надати суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення.

З аналізу вказаної статті вбачається, що вжиття заходів зустрічного забезпечення позову є правом, а не обов`язком суду. Разом з тим, Верховний Суд, передаючи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу №17/1610/23, в ухвалі від 29.01.2024 зазначив, що інститут зустрічного забезпечення позову не може слугувати профілактикою попередження та санкцією за необґрунтоване застосування заходів забезпечення позову за заявою позивача/заявника, адже кожне судове рішення має відповідати вимогам статей 236-238 ГПК України.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи ту обставину, що даний спір виник внаслідок несплати відповідачем вартості частки майна товариства після спливу семирічного строку з дати виходу позивачки з товариства, виходячи з обставин даного спору та відсутності обґрунтування застосування місцевим судом зустрічного забезпечення, судова колегія вважає безпідставним та необґрунтованим застосування до позивачки заходів зустрічного забезпечення позову, відтак, оскаржувана ухвала суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню; в решті оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 277, 282-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту» відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.03.2024 у справі № 914/316/24 скасувати в частині зустрічного забезпечення позову.

Пункт 5 резолютивної частини ухвали Господарського суду Львівської області від 21.03.2024 у справі № 914/316/24 скасувати.

В решті ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.03.2024 у справі № 914/316/24 залишити без змін.

Судові витрати покласти на відповідача.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в частині скасування зустрічного забезпечення, в решті може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 22.04.2024

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік