ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________РІШЕННЯ
"02" квітня 2024 р. Справа № 916/5214/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Склезь Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,
про стягнення 169722750,31 грн.
За участю представників сторін:
від позивача - Слівінська Н.І., самопредставництво;
від відповідача - адвокат Рябоконь В.І., довіреність №15/22/11 від 22.11.2023.
Обставини справи.
Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" про стягнення заборгованості у розмірі 169722750,31 грн, з яких: 31006481,41 грн - сума 3 % річних та 138716268,90 грн сума інфляційних втрат.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.12.2023 позовну заяву Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вх. № 5797/23 від 30.11.2023) залишено без руху.
Ухвалою суду від 18 грудня 2023 року прийнято позовну заяву Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/5214/23. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 23.01.2024 о 12:40 год.
02 січня 2024 року до суду від ТОВ "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що можливість виконання зобов`язань ТОВ «ООЕК» перед ДП «НАЕК «Енергоатом» в частині своєчасної та повної оплати за куповану електричну енергію на пряму залежить від виконання своїх обов`язків перед ТОВ «ООЕК» іншими учасниками ринку. З урахуванням вимог Постанови № 483 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії» (надалі - ПСО) можливо дійти висновку, що ТОВ «ООЕК» з метою надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів закуповує електричну енергію у ДП «НАЕК «Енергоатом» саме за рахунок грошових коштів отриманих від ДП «Гарантований покупець». Таким чином, встановлений Положенням про ПСО порядок розрахунків передбачає авансування витрат постачальників універсальних послуг для можливості проведення оплат ДП «НАЕК «Енергоатом» за куповану, для виконання спеціальних обов`язків, електричну енергію.
ТОВ «ООЕК» неухильно дотримувалось вимог Наказів Міністерства енергетики України та перераховувало отримані від ДП «Гарантований покупець» грошові кошти на рахунки ДП «НАЕК «Енергоатом» в рахунок оплати купованої електричної енергії, не допускаючи прострочення оплати. В свою чергу, розрахунок нарахувань, здійснений ДП «НАЕК «Енергоатом» та долучений до позову, не враховує вищезазначених вимог Постанови КМУ №483 від 05.06.2019 та Наказів Міністерства енергетики України, а отже є необґрунтованим. Зважаючи на те, що позивачем не було доведено факт отримання відповідачем грошових коштів від ДП «Гарантований покупець» та їх неперерахування на користь позивача в порушення приписів Положення про ПСО та вищевказаних наказів, підстави для задоволення позову ДП «НАЕК «Енергоатом» відсутні.
Крім того, відповідач вказує, що Постановою НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду» були надані настанови учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії». Як наслідок прийняття даної постанови, відповідач законодавчо позбавлений можливості на будь-яке компенсування втрат, що викликані несвоєчасністю здійснення оплати споживачами, в тому числі промисловістю, за спожиту електричну енергію, за яку товариство, в свою чергу, сплатило та сплачує в період споживання такої електричної енергії споживачами.
Вказаний відзив на позовну заяву суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
09 січня 2024 року до суду від ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить суд задовольнити позовні вимоги повністю. Зокрема, зазначає, що ні Положення про ПСО у редакції Постанови № 859, ні умови Договору не містять посилання на те, що джерелом оплати вартості купленої у позивача електричної енергії за Договором є грошові кошти, отримані відповідачем від ДП «Гарантований покупець» як оплата наданої послуги у рамках Положення про ПСО. Відповідач також хибно трактує умови Положення про ПСО, стверджуючи у відзиві про те, що у пункті 5 Положення про ПСО передбачено рух грошових коштів між учасниками ринку електричної енергії, натомість даною нормою визначено перелік спеціальних обов`язків, що покладаються на учасників ринку електричної енергії Положенням про ПСО.
Позивач вказує, що відповідно до Положення про ПСО та умов Договору, ТОВ «ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ» зобов`язане прийняти та оплатити електричну енергію у формі попередньої оплати, відповідач оплачує вартість електричної енергії до початку періоду постачання у строки та у розмірі, відповідно до умов Додаткової угоди для періоду постачання (пункти 2.1, 4.3 Договору). Таким чином, обов`язок та спосіб здійснити оплату купленої електричної енергії, вартість якої погоджено обома сторонами у відповідній додатковій угоді, чітко визначено у Договорі. Договір не містить жодного посилання на коригування вартості купленої електричної енергії, що підлягає до сплати ПУП, та розміру коштів, що мають бути сплачені ПУП, виходячи із грошових надходжень до нього від інших учасників ринку, що в тому числі, виконують спеціальні обов`язки. Перерахування відповідачем грошових коштів, отриманих ним у межах Наказу № 132, на користь позивача за електричну енергію, куплену за Договором, не можна вважати своєчасним та у повному обсязі виконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати за Договором. З огляду на зазначене, відсутня необхідність доведення позивачем факту отримання відповідачем від ДП «Гарантований покупець» грошових коштів у рамках Наказу № 132 та їх неперерахування Позивачу. Несвоєчасна чи неповна оплата купленої електричної енергії є невиконанням ПУП своїх зобов`язань за Договором як це передбачено у пункті 6.1 Договору
Щодо посилань відповідача на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1. то оприлюднення Листа ТПП не є безумовною підставою для звільнення від виконання договірних зобов`язань, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 20.10.2021 у справі № 911/3067/20.
Крім того, відповідно до пункту 9.4 Договору сторона, для якої склалася неможливість виконання зобов`язань за цим Договором через форс-мажорні обставини, зобов`язана не пізніше 1 робочого дня з дати настання таких обставин письмово (шляхом направлення електронного листа, з накладенням КЕП керівника та рекомендованого листа) інформувати іншу сторону про настання обставин непереборної сили та про їх наслідки. Станом на 09.01.2024 не надходило від ТОВ «ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ» повідомлення про настання для останнього обставин непереборної сили та про їх наслідки.
Згідно з пунктом 9.5 Договору неповідомлення однієї із Сторін про настання форс-мажорних обставин або припинення їх дії веде до втрати права цієї Сторони посилатись на такі обставини як на підставу, що звільняє її від відповідальності за невиконання/неналежне виконання зобов`язань за Договором.
Таким чином, відповідач втратив право посилатися на такі форс-мажорні обставини як на підставу звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань за Договором.
Вказану відповідь на відзив суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
18 січня 2024 року до суду від позивача у справі надійшла заява про залучення до участі у справі правонаступника позивача.
Вказану заяву суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
19 січня 2024 року до суду від відповідача у справі надійшли заперечення на відповідь на відзив. Зокрема, зазначає, що з урахуванням вимог Положення про ПСО та аналізуючи строки оплати передбачені по вищезазначеним договорам можливо дійти висновку, що ТОВ «ООЕК» з метою надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів закуповує електричну енергію у ДП «НАЕК «Енергоатом» саме за рахунок грошових коштів отриманих від ДП «Гарантований покупець».
Отже, встановлений Положенням про ПСО та умовами договорів порядок розрахунків передбачає авансування витрат постачальників універсальних послуг для можливості проведення оплат ДП «НАЕК «Енергоатом» за куповану, для виконання спеціальних обов`язків, електричну енергію.
Більш того, підтвердженням саме даного порядку розрахунків між учасниками ринку є прийнятий Міністерством енергетики України наказ № 132 від 21.03.2022р. та накази Міністерства, яким вносились зміни до зазначеного наказу.
Так, у відповідності до вимог п.п 6 п. 6 Наказу Міністерства енергетики України № 132 від 21.03.2022р. ДП «Гарантований покупець» отримані від ДП» НАЕК Енергоатом» та ПрАТ «Укргідроенерго» кошти спрямовувати в оплату вартості послуг із забезпечення доступності електричної енергії побутових споживачів (договір укладено між ДП «Гарантований покупець та ТОВ «ООЕК» на виконання вимог Положення про ПСО).
В свою чергу, у відповідності до вимог п.п. 4 п. 5 Наказу № 132 постачальник універсальних послуг усі кошти отримані від ДП «Гарантований покупець» першочергово спрямувати ДП «НАЕК «Енергоатом» за куповану електричну енергію.
Аналогічний порядок розрахунків було передбачено наказами Міністерства енергетики України, якими вносились зміни до наказу № 132 та які передбачали алгоритм розрахунків між ДП «НАЕК «Енергоатом», ДП «Гарантований покупець» та постачальниками універсальних послуг.
Відповідач також зазначає, що на період воєнного стану Наказом Міністерства енергетики України № 132 від 21.03.2022 (зі змінами) було встановлено відмінний від умов укладеного між ДП «НАЕК «Енергоатом» та ТОВ «ООЕК» договору, порядок розрахунків за куповану електричну енергію.
ТОВ «ООЕК» неухильно дотримувалось вимог Наказів Міністерства енергетики України та перераховувало отримані від ДП «Гарантований покупець» грошові кошти на рахунки ДП «НАЕК «Енергоатом» в рахунок оплати купованої електричної енергії, не допускаючи прострочення оплати.
Також на думку ТОВ «ООЕК» під час розгляду справи судом має бути враховано, що 24.02.2022 року у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який станом на даний час триває. Воєнний стан введений Указом Президента України неодноразово пролонгувався та діяв протягом усього періоду протягом якого ДП «НАЕК «Енергоатом» проведено донарахування.
Вночі 24.02.2022 року та протягом декількох днів російською федерацією проводились ракетні обстріли території України, у тому числі міста Одеси та Одеської області. В результаті зазначених обстрілів було пошкоджені об`єкти критичної інфраструктури у зв`язку з чим в місті Одесі зникла електроенергія та були перебої з надання комунікаційних обслуг. Державні та приватні установи екстрено були переведені на віддалену роботу. У тому числі протягом тривалого часу не працювали відділення Укрпошти.
Вищевикладене підтверджує, що у ТОВ «ООЕК» за незалежних від енергопостачальної компанії обставин, була відсутня будь-яка можливість повідомити ДП «НАЕК «Енергоатом» протягом одного робочого дня, у порядку визначеним умовами договору про настання форс-мажорних обставин.
В свою чергу, при першій же можливості 28.04.2022р. ТОВ «ООЕК» розмістило на офіційному сайті компанії повідомлення про настання обставин непереборної сили.
Отже, ТОВ «ООЕК» належним чином, з урахуванням незалежних від енергопостачальної компанії обставин, повідомило усіх контрагентів, з якими укладені договори, про настання форс-мажорних обставин.
Вказані заперечення суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
22 січня 2024 року до суду від позивача у справі надійшли додаткові пояснення.
Зазначені додаткові пояснення суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
У підготовчому засіданні 23.01.2024 суд оголосив перерву до 12:50 год. 30.01.2024.
29 січня 2024 року до суду від відповідача у справі надійшли додаткові пояснення.
Зазначені додаткові пояснення суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
У підготовчому засіданні 30.01.2024 суд оголосив перерву до 09:30 год. 22.02.2024. Протокольною ухвалою від 30.01.2024 суд продовжив строк проведення підготовчого провадження у справі № 916/5214/23 на 30 днів.
13 лютого 2024 року до суду від ТОВ "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" надійшло клопотання про витребування доказів, в якому відповідач просить суд визнати поважними причини пропуску встановленого строку та поновити строк для подання клопотання про витребування доказів. Витребувати у ДП НАЕК Енергоатом копію договору про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за договором укладеним ДП НАЕК Енергоатом та Державним підприємством Гарантований покупець", який діяв протягом 2022-2023 року.
Зазначене клопотання суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
21 лютого 2024 року до суду від позивача у справі надійшли заперечення на клопотання відповідача про витребування доказів.
Зазначені заперечення суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
21 лютого 2024 року до суду від позивача у справі надійшли додаткові пояснення.
Зазначені додаткові пояснення суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
21 лютого 2024 року до суду від відповідача у справі надійшла заява, в якій відповідач просить суд у випадку задоволення позову ДП «НАЕК «Енергоатом» в частині стягнення з ТОВ «ООЕК» 169772750,31 грн (або іншої суми, яка буде визначена судом), розстрочити виконання рішення суду в цій частині строком на один рік рівними щомісячними платежами.
Зазначену заяву суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
Протокольною ухвалою від 22.02.2024 суд відмовив відповідачу задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку на подання клопотання про витребування доказів.
У підготовчому засіданні 22.02.2024 суд оголосив перерву до 09:20 год. 05.03.2024.
04 березня 2024 року до суду від позивача у справі надійшли заперечення проти заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду.
Вказані заперечення суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
Представник позивача у судовому засіданні 02.04.2024 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях.
Представник відповідача у судовому засіданні 02.04.2024 позовні вимоги не визнав та у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, запереченнях та додаткових поясненнях.
У судовому засіданні 02.04.2024 після повернення з нарадчої кімнати судом відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення і повідомлено представників сторін про орієнтований час складення повного рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд
Матеріали справи свідчать, що 24 вересня 2021 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (надалі продавець або позивач) і Товариство з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" (надалі ПУП або відповідач) уклали договір купівлі-продажу електричної енергії з постачальником універсальних послуг №65-150-SD-21-00-426 (надалі - Договір).
Відповідно до умов п. 1.1. Договору цей договір укладено відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для задоволення потреб побутових споживачів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 483 від 05.06.2019 (зі змінами), далі - Положення про ПСО, та рішення Аукціонного комітету від 21.09.2021.
Кожна cторона зобов`язана вжити всіх необхідних заходів (вчинити необхідні дії), що передбачені у Законі України "Про ринок електричної енергії", Кодексі системи передачі, Кодексі систем розподілу, Кодексі комерційного обліку електричної енергії, Правилах ринку та інших нормативно-правових актах для належного виконання своїх зобов`язань за цим договором щодо купівлі-продажу електричної енергії, які, зокрема можуть включати, але не виключно, укладання відповідних договорів, внесення необхідних платежів та гарантій, отримання необхідних дозволів, підтверджень та погоджень, здійснення відповідних повідомлень, реєстрацію та надання необхідної інформації, впровадження програмного забезпечення тощо (п. 1.2. Договору).
Відповідно до умов п. 2.1. Договору, продавець зобов`язаний продати, а ПУП зобов`язаний купити (прийняти та оплатити) електричну енергію (стандартний продукт BASE_M) для постачання побутовим споживачам ПУП. Купівля-продаж електричної енергії за цим договором здійснюється в Об`єднаній енергетичній системі України (ОЕС України).
Відповідно до умов п. 2.2. Договору обсяги електричної енергії, що продаються і купуються за цим договором, є договірними зобов`язаннями щодо відпуску продавцем та відбору ПУП електричної енергії.
Періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 год. першого календарного дня по 24:00 год. останнього календарного дня такого періоду (далі - період постачання), що зазначаються у додатковій угоді для періоду постачання за результатами проведеного електронного аукціону (п. 3.1. Договору).
Обсяг електричної енергії, що купується та продається за цим договором, у періоді постачання дорівнює обсягу мінімального споживання електричної енергії побутовими споживачами ПУП за годину в місяці, аналогічному до розрахункового місяця, у попередньому році, зазначається в аукціонному свідоцтві та у додатковій угоді для періоду постачання (п. 3.3. Договору).
Відпуск/відбір купленої електричної енергії у періоді постачання здійснюється згідно з графіком відпуску/відбору електричної енергії, що є додатком до додаткової угоди для періоду постачання (п. 3.4. Договору).
Розділом 4 договору встановлено, що вартість електричної енергії визначається як арифметичний добуток обсягу електричної енергії на ціну за 1 (один) МВт*год, та зазначається у додатковій угоді для періоду постачання (п. 4.2. Договору).
Оплата за електричну енергію здійснюється у формі попередньої оплати. ПУП оплачує вартість електричної енергії до початку періоду постачання у строки та у розмірі, відповідно до умов додаткової угоди для періоду постачання (п. 4.3. Договору).
Оплату за куплену електричну енергію ПУП здійснює грошовими коштами в національній валюті, що перераховуються на банківський рахунок продавця, вказаний у Розділі 13 цього договору або на інший банківський рахунок продавця, про реквізити якого продавець повідомив електронним листом з накладенням КЕП керівника (уповноваженої особи) не менш, ніж як за 2 (два) робочі дні до дати платежу з подальшим підтвердженням цього у письмовому вигляді.
Оплата за цим договором вважається належним чином здійсненою за умови оплати ПУП за електричну енергію на банківський рахунок продавця, що вказаний продавцем останнім. Датою отримання оплати вважається дата зарахування грошових коштів на банківський рахунок продавця (п. 4.6. Договору).
Додатковими угодами № 6-27 сторони погодили період постачання березень 2022-жовтень 2023, вартість та обсяг електричної енергії, а також етапи оплати, а саме:
- за 2 банківські дні до розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці;
- не пізніше 4-го числа (включно) розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці;
- не пізніше 10-го числа (включно) розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці;
- не пізніше 16-го числа (включно) розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці;
- не пізніше 22-го числа (включно) розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці.
Якщо граничний строк оплати припадає на святковий, вихідний чи інший неробочий день, то відповідний платіж повинен бути здійснений в наступний робочий день, що слідує за датою такого платежу.
Відповідно до актів купівлі-продажу позивач передав, а відповідач прийняв товар в таких розмірах: № 598 від 31 березня 2022 року на суму 605948 268,97 грн; № 741 від 30 квітня 2022 року на суму 447162444,00 грн; № 906 від 31 травня 2022 року на суму 284293148,23 грн; № 1069 від 30 червня 2022 року на суму 308365880,30 грн; № 1251 від 31 липня 2022 року на суму 299122 370,46 грн; № 1447 від 31 серпня 2022 року на суму 240006 296,54 грн; № 1677 від 30 вересня 2022 року на суму 265438713,31 грн; № 1836 від 31 жовтня 2022 року на суму 306391 193,59 грн; № 2124 від 30 листопада 2022 року на суму 577692 176,40 грн; № 2253 від 31 грудня 2022 року на суму 652635607,46 грн; № 16 від 31 січня 2023 року на суму 708419081,53 грн; № 156 від 28 лютого 2023 року 690003 372,88 грн; № 322 від 31 березня 2023 року на суму 618311458,99 грн; № 479 від 30 квітня 2023 року на суму 530103 628,70 грн; № 637 від 31 травня 2023 року на суму 432264322,96 грн; № 712 від 30 червня 2023 року на суму 423817 382,89 грн; № 818 від 31 липня 2023 року на суму 389424 672,24 грн; № 917 від 31 серпня 2023 року на суму 423767699,48 грн; № 995 від 30 вересня 2023 року на суму 389727 265,45 грн; № 1183 від 31 жовтня 2023 року на суму 471417 271,84 грн.
Позивач зазначає, що ним було виконано свої зобов`язання за Договором належним чином та здійснено продаж електричної енергії у період березень 2022 року жовтень 2023 року у строки та в обсягах, визначених відповідними Додатковими угодами для Періоду постачання, що підтверджується, зокрема, актами купівлі-продажу електричної енергії.
Проте починаючи з березня 2022 року відповідач порушував встановлені Додатковими угодами для Періоду постачання строки оплати за електричну енергію, а тому за твердженням позивача з відповідача підлягають стягненню за період з березня 2022 року по жовтень 2023 року сума 3% річних у розмірі 31006481,41 грн та сума інфляційних втрат у розмірі 138716268,90 грн.
Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.
Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з таких підстав.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст. 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч. 1, 7 ст.193 ГК України).
Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Крім того, відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.
Як встановлено судом, відносини між АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" та ТОВ "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ", виникли на підставі укладеного між ними Договору купівлі-продажу електричної енергії з постачальником універсальних послуг №65-150-SD-21-00-426 від 24.11.2021.
На виконання умов договору АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» протягом березня 2022 року по жовтень 2023 року поставило електричну енергію відповідачу, проте останній взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманої електричної енергії не виконав, чим порушило приписи як договірних умов, так і положень діючого законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
З огляду на прострочення відповідачем внесення оплати придбаної електричної енергії, позивач здійснив нарахування 3 % річних у розмірі 31006481,41 грн та інфляційних втрат у розмірі 138716268,90 грн, що підтверджується розрахунком.
Суд, перевіривши здійснені позивачем розрахунки сум 3 % річних у розмірі 31006481,41 грн та інфляційних втрат у розмірі 138716268,90 грн (т.1, а.с. 104-123), вважає його вірним, обґрунтованими та здійсненими відповідно до вимог чинного законодавства.
За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми 3 % річних у розмірі 31006481,41 грн та суми інфляційних втрат у розмірі 138716268,90 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо доводів відповідача, викладених у заявах по суті справи та поясненнях в частині невизнання позовних вимог, суд зазначає наступне.
Суд зазначає, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Отже, сторони за взаємною згодою у Договорі чітко встановили строки внесення відповідачем плати за придбану електричну енергію.
Водночас, на час дії воєнного стану учасники ринку електричної енергії, на яких покладені спеціальні обов`язки, зобов`язані забезпечити виконання вимог наказу та інших нормативно-правових актів, що регулюють купівлю-продаж електричної енергії (пункт 1 наказу Міністерства енергетики України від 21.03.2022 № 132 «Про забезпечення купівлі-продажу електричної енергії постачальникам універсальних послуг в особливий період»).
- ДП «НАЕК «Енергоатом» повинне спрямовувати кошти до ДП «Гарантований покупець» в оплату заборгованості за послугу із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів гарантованим покупцем за певний період та у конкретній сумі;
- ДП «Гарантований покупець» протягом одного робочого дня повинне спрямовувати постачальником універсальних послуг отримані згідно з пунктом 1 цього алгоритму кошти за послугу із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг;
- Постачальники універсальних послуг протягом одного робочого дня з дати отримання кожного платежу від ДП «Гарантований покупець» згідно з пунктом 2 цього алгоритму повинне спрямувати до ДП «НАЕК «Енергоатом» отриману суму коштів за куповану електричну енергію за певний період постачання у певній сумі.
У подальшому Міністерство енергетики України вносило зміни та доповнення до наказу № 132 від 21.03.2022, а саме наказами № 173 від 09.05.2022, № 180 від 23.05.2022, №214 від 23.06.2022, № 291 від 26.08.2022, № 334 від 29.09.2022, № 339 від 30.09.2022, № 391 від 18.11.2022, № 17 від 17.01.2022, № 22 від 24.01.2023, № 43 від 08.02.2023, № 90 від 10.03.2023, № 181 від 29.05.2023, № 214 від 10.07.2023, № 231 від 28.07.2023, № 259 від 30.08.2023, № 295 від 04.10.2023, в яких передбачалися суми та об`єми розрахунків між учасниками ринку.
Таким чином, наведеними наказами визначалися суми коштів, які виділялися для здійснення розрахунків між сторонами, а також встановлювався обов`язок перерахувати ці кошти у визначені терміни (фактично негайно: постачальники універсальних послуг протягом одного робочого дня з дати отримання кожного). Проте, ними не встановлювалися інші строки оплати за укладеними між виробником та постачальниками універсальних послуг договорами купівлі-продажу електричної енергії.
У зв`язку з цим, чуд висновує, що наказами урегульовувались правовідносини щодо обов`язкового перерахування ТОВ "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" отриманих коштів від ДП "Гарантований покупець" протягом одного робочого дня з дати отримання кожного платежу. Але, цей обов`язок не виключає його обов`язку з оплати іншої суми вартості придбаної електричної енергії у визначений договором строк, оскільки наказами не змінювалися джерела надходження коштів для оплати вартості електричної енергії та не встановлювалися умови, які б ставили у залежність сплату отриманої електричної АТ «НАЕК «Енергоатом» від надходження коштів безпосередньо від ДП «Гарантований покупець».
Щодо грошових розрахунків між «виробником», «гарантованим покупцем» та «постачальником універсальних послуг» за укладеними договорами, то суд зазначає, що наведені умови пункту 7 Договору № 2306/02/21 від 15.09.2021, укладеного між ДП «Гарантований покупець» та ТОВ "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" (постачальник універсальних послуг), про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг, відповідають положенням пункту 7 Примірного договору про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг (додаток № 2 «Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії»), за якими оплата постачальнику вартості послуг здійснюється замовником шляхом перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника таким чином:
- перший платіж здійснюється - за три банківські дні до розрахункового місяця в обсязі 20 % прогнозної вартості послуг;
- другий платіж - до 3 числа розрахункового місяця в обсязі 20 % прогнозної вартості послуг;
- третій платіж - до 9 числа розрахункового місяця в обсязі 20 % прогнозної вартості послуг;
- четвертий платіж - до 15 числа розрахункового місяця в обсязі 20 % прогнозної вартості послуг;
- п`ятий платіж - до 21 числа розрахункового місяця в обсязі 20 % прогнозної вартості послуг;
- шостий платіж - до 14 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі, який визначається як різниця між вартістю послуг за розрахунковий місяць відповідно до акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у додатку 6 до цього договору, та сумою перших п`яти платежів.
- за 2 банківські дні до розрахункового місяця - у розмірі 20 % вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці;
- не пізніше 4 числа розрахункового місяця - у розмірі 20 % вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці;
- не пізніше 10 числа розрахункового місяця - у розмірі 20 % вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці;
- не пізніше 16 числа розрахункового місяця - у розмірі 20 % відсотків вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці;
- не пізніше 22 числа розрахункового місяця - у розмірі 20 % вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці.
Таким чином, за наслідками порівняння періодичності платежів та їх розміру, Суд виснує, що у схемі договірних відносин між «виробником», «гарантованим покупцем» та «постачальником універсальних послуг» існує певна синхронність виконання ними взятих на себе грошових зобов`язань.
Відповідну синхронність ТОВ "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" вважає послідовністю дій у ланцюгу здійснення грошових розрахунків. На думку відповідача, у такому ланцюгу спочатку кошти перераховує «виробник» «гарантованому покупцю», у подальшому «гарантований покупець» кошти перераховує «постачальнику універсальних послуг» і лише потім «постачальник універсальних послуг» перераховує кошти «виробнику».
Проте, ані умови Примірних договорів, ані умови наведених договорів не містять договірних умов щодо джерел коштів, які приймають участь у ланцюгу фінансових зобов`язань учасників ринку електричної енергії при виконанні спеціальних обов`язків за наведеним Положенням з метою дотримання відповідної синхронності руху коштів. Іншими словами, вони не містять вказівки на те, що при виконанні договірних зобов`язань сторони використовують лише ті кошти, які надійшли від попереднього їх платника у ланцюгу взаємних розрахунків.
Відтак, Постанова КМУ № 483 від 05.06.2019, затверджене нею Положення, та Примірні договори для забезпечення загальносуспільних інтересів установлюють лише механізм організації договірних відносин між учасниками ринку електричної енергії, але безпосередньо не визначають джерел розрахунків (джерел надходження коштів: безпосередньо від іншого учасника передбаченої схеми відносин чи інших джерел за результатами власної господарської діяльності), які існують у межах таких договірних відносин, у тому числі і для «постачальників універсальних послуг», а тому ТОВ "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" зобов`язане сплачувати вартість отриманої електричної енергії у незалежності від джерела надходження коштів та без огляду на їх надходження від попереднього учасника у ланцюгу взаємних розрахунків.
У зв`язку з цим, заперечення ТОВ "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" стосовно розповсюдження на спірні правовідносини певного порядку руху коштів при виконанні зобов`язань за договором є помилковими.
Також щодо посилань відповідача, що порушення зобов`язань за Договором сталось внаслідок дії непереборної сили - військової агресії Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану на території України, суд зазначає наступне.
Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022 року. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними. Це означає, що війна є форс-мажором, тобто обставиною непереборної сили, яка звільняє від відповідальності у випадку несвоєчасної сплати за оренду нерухомого майна.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").
Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.
Статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Також згідно з положеннями ст. 218 Господарського кодексу України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Таким чином, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін.
У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 визначено, що належним підтвердженням існування форс-мажорних обставин (доказом існування обставин непереборної сили, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов договору) є відповідний сертифікат.
В матеріалах справи відсутні докази засвідчення Торгово-промисловою палатою України для ТОВ "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" за його зверненням введення воєнного стану, як форс-мажорної обставини, що об`єктивно унеможливлює виконання підприємством зобов`язань за Договором, шляхом видачі відповідного сертифіката.
Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Суд зазначає, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та своєчасно виконувати договірні зобов`язання.
Інші доводи відповідача, викладені ним у заявах по суті справи та поясненнях в частині невизнання позовних вимог, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.
Щодо інших доводів сторін у справі, викладених в обґрунтування власних правових позицій по наявному спору, то суд не вбачає підстав для надання таким оцінки у межах розглядуваного спору, оскільки вищенаведені аргументи суду у даному рішенні, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для висновку про задоволення позову у повному обсязі.
Щодо заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду на один рік, (т.3, а.с. 98-103), суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Зазначена стаття не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може розстрочити виконання прийнятого ним рішення.
Суд зазначає, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 239 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.
Обставини справи у їх сукупності дають підстави для висновку про те, що відповідач фактично обґрунтовує необхідність надання розстрочки виконання судового рішення з посиланням на свій скрутний фінансовий стан, але відповідного та переконливого документального підтвердження зазначених обставин відповідачем суду не надано.
При вирішенні питання про надання розстрочки виконання судового рішення з певним інтервалом у часі, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.
Надаючи оцінку викладеним доводами про розстрочку виконання рішення, суд зазначає, що заява відповідача не обґрунтоване належними документальними доказами в розумінні ст. 76 ГПК України щодо підтвердження скрутного фінансового стану відповідача.
Отже, при вирішенні питання щодо доцільності надання розстрочки виконання судового рішення, судом враховуються матеріальні інтереси обох сторін та доказів, наданих на підтвердження несприятливого фінансового стану.
З урахуванням вищевикладених обставин справи, з огляду на матеріальні інтереси як позивача, так і відповідача та їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, та інші обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність у спірних правовідносинах виняткових обставин, які можуть бути підставою для розстрочки виконання судового рішення. З матеріалів справи не вбачається того, що відсутність розстрочки виконання судового рішення унеможливить виконання такого рішення або ускладнить його виконання, в зв`язку з чим суд відмовляє відповідачу у наданні розстрочки виконання рішення.
Суд також звертає увагу відповідача, що після набрання рішенням законної сили, відповідач не позбавлений права звернутись до суду з заявою в порядку ст. 331 ГПК України про надання відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.
Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Щодо інших доводів сторін у справі, викладених в обґрунтування власних правових позицій по наявному спору, то суд не вбачає підстав для надання таким оцінки у межах розглядуваного спору, оскільки вищенаведені аргументи суду у даному рішенні, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Суд також враховує, що при зверненні до суду з позовом позивач подав докази сплати 939400,00 грн судового збору.
Водночас відповідно до приписів ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 16.11.2022 у справі № 916/228/22.
Оскільки позов був поданий через підсистему Електронний суд, тому позивач мав би сплатити 0,8*939400,00 грн, що дорівнює 751520,00 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Таким чином, позивачу з Державного бюджету України підлягає поверненню надмірно сплачений судовий збір у розмірі 187880,00 грн
З огляду на викладене, відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 751520,00 грн покладаються на відповідача.
Куруючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Позов задовольнити повністю.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено 18 квітня 2024 р.

Суддя Нікітенко С.В.