ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2024 р. Справа№ 911/2569/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Мальченко А.О.

Агрикової О.В.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України"

на рішення Господарського суду Київської області від 11.12.2023 (повний текст складено 15.01.2024)

у справі №911/2569/23 (суддя Щоткін О.В.)

за позовом фізичної особи-підприємця Берлоуса Юрія Миколайовича

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України"

про стягнення 636 344,97 грн,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року фізична особа-підприємець Берлоус Юрій Миколайович (далі - позивач, ФОП Берлоус Ю.М.) звернувся у Господарський суд Київської області з позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" (далі - відповідач, ДГ "Озерна") та просив суд стягнути 636 344,97 грн, у тому числі: 233 366,37 грн заборгованості, 18 291,73 грн інфляційних нарахувань, 5 466,52 грн 3% річних, 332 547,08 грн пені, 46 673,27 грн штрафу, а також судові витрати - 9 545,17 грн судового збору і 40 000 грн витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконує умови Договору оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем №10/08-2022 від 10.08.2022 в частині повної і своєчасної сплати визначеної договором орендної плати.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що договір є неукладеним, оскільки сторони не досягли згоди по всім суттєвим умовам, зокрема щодо ціни оренди предмета за певний строк; пеня нарахована в розмірі, що перевищує встановлені законодавством обмеження і максимальний строк нарахування; орендна плата прив`язана до курсу долара США, тому нарахування інфляційних є безпідставним; договором передбачено покладання на відповідача відповідальності у вигляді штрафу та пені, однак не передбачено співмірної відповідальності до позивача; нарахований розмір штрафних санкцій перевищує суму заборгованості, тому у випадку задоволення позову відповідач просить зменшити їх розмір до 5% від суми основного боргу; розмір витрат на правничу допомогу в сумі 40000,00 грн є завищеним, оскільки цими ж правниками підготовлено одночасно чотири абсолютно ідентичних позови, тому ці витрати підлягають визнанню в розмірі не більше 5000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 11 грудня 2023 року задоволено позов частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" на користь фізичної особи-підприємця Берлоуса Юрія Миколайовича 233 366,37 грн основного боргу, 18291,73 грн інфляційних втрат, 5 466,52 грн 3% річних, 45 554,40 грн пені, 23 336,64 грн штрафу, 5 923,60 грн судового збору та 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Державне підприємство "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" подало електронною поштою, із застосування кваліфікованого електронного підпису, апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю, а у випадку залишення оскаржуваного рішення в силі в частині стягнення штрафу та пені просить зменшити сукупний розмір пені та штрафу в даній справі до сукупного розміру 5% від суми основного боргу та знизити розмір відшкодування правничої допомоги позивачу до 5000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки договір не містить домовленості сторін про ціну послуги оренди, отже сторони не досягли згоди по всім суттєвим умовам і договір не є укладеним; сторони домовились про прив`язку ціни до курсу США, тому не підлягають нарахуванню інфляційні втрати; договором передбачено покладання на відповідача відповідальності у вигляді штрафу та пені, однак не передбачено співмірної відповідальності до позивача, що ставить їх у нерівне становище; нарахований розмір штрафних санкцій перевищує суму заборгованості, тому у випадку задоволення позову відповідач просить зменшити їх розмір до 5% від суми основного боргу; розмір витрат на правничу допомогу як в сумі 40000,00 грн так і у сумі 10 000,00 грн є завищеним, оскільки цими ж правниками підготовлено одночасно чотири абсолютно ідентичних позови і по кожній справі правнича допомога склала нібито по 40000,00 грн, що є очевидно завищеною та неспівмірною реальному обсягу правничої допомоги ціною, тому ці витрати підлягають визнанню в розмірі не більше 5000,00 грн; також вказує, що позивач систематично вводить в оману суд першої інстанції при подання позовів до відповідача, подаючи докази про нібито направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками, однак не направив окремих документів.

Представник позивача у клопотанні від 16.04.2024 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, а також заявив клопотання проводити розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, що підтверджується довідкою від 11.03.2024 про доставку ухвали суду до електронного кабінету відповідача.

Неявка представників сторін у судове засідання не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 10 серпня 2022 року між ФОП Берлоусом Ю.М., як орендодавцем, та ДГ "Озерна", як орендарем, було укладено договір №10/08-2022 оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого орендодавець зобов`язався передати орендареві в строкове платне користування транспортні засоби та самохідні машини чи механізми (далі - техніка) разом із обслуговуючим персоналом (далі - екіпажем), а орендар зобов`язався прийняти техніку орендодавця та сплачувати орендодавцеві орендну плату за її використання.

Ознаки техніки, її характеристики тощо в розрізі кожної одиниці відображаються в додатку № l до цього договору (пункт 1.2 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору орендар зобов`язався використовувати техніку виключно за її цільовим призначенням, з метою провадження сільськогосподарської діяльності та іншої діяльності, не забороненої чинним законодавством.

Згідно із пунктом 3.1 договору техніка повинна бути передана орендодавцем та прийнята орендарем в термін до 20.08.2022 або в інший термін, додатково погоджений сторонами. Передача техніки здійснюється за місцезнаходженням орендаря на умовах "DDP - склад орендаря або інше місце в межах України, додатково вказане орендарем" згідно "Інкотермс-2010".

Пунктом 3.2 договору обумовлено, що передача техніки в оренду здійснюється сторонами за актом приймання-передачі. Акт приймання-передачі підписується повноважними представниками сторін та скріплюється печатками орендаря та орендодавця (за наявності у орендодавця печатки).

За змістом пунктів 4.1-4.3 договору техніка вважається переданою в оренду з дати складання сторонами відповідного акту приймання-передачі. Строк оренди: до 15.09.2022, який може бути змінений за згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до цього Договору.

У розділі 5 договору сторони погодили орендну плату та порядок розрахунків, зокрема:

- орендна плата за договором становить загальну вартість наданих послуг з оренди, сплачених орендарем орендодавцеві протягом дії договору. Оплата вартості послуг орендодавця, зазначених у договорі, здійснюється орендарем в національній валюті України (гривня), виходячи із курсу долара США за даними Національного банку України (надалі - курс) з розрахунку: 35 $ США за 1 гектар обробленої земельної ділянки (дискування) по курсу НБУ. Вартість робіт підлягає сплаті по Курсу перерахунку. Сторони дійшли згоди, що "Курс перерахунку" курс долару США за даними НБУ, встановленого на дату формування акта приймання передачі виконаних робіт, за даними, що опубліковані на сайті https://bank.gov.ua/markets/exchangerates/ (пункт 5.1);

- остаточна вартість визначається додатковими угодами, що є невід`ємною частиною до договору про співпрацю, та прямо залежить від дати оплати та курсу долару США за даними НБУ на дату оплати (пункт 5.2);

- виплата орендної плати проводиться протягом 5 (п`яти) банківських днів після складання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг (пункт 5.3);

- розрахунки за цим договором здійснюються в національній грошовій одиниці України (гривня) через установу банку згідно із правилами, передбаченими чинним в Україні законодавством для безготівкових розрахунків (пункт 5.4).

Пунктом 8.5 договору передбачено, що за порушення строків оплати із орендаря стягується пеня у розмірі 0,5 (нуль цілих п`ять десятих) відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків від суми заборгованості за надані послуги.

Відповідно до пункту 9.1 договору останній набуває чинності з дати його укладення та діє до закінчення строку оренди, визначеного пунктом 4.2, але в будь-якому випадку - не раніше моменту виконання сторонами взятих на себе за цим договором зобов`язань.

У додатку № 1 до договору сторони погодили перелік техніки, що передається в оренду з екіпажем: трактор Challenger MT685D та посівний комплекс HORSCH PRONTO 6 DC 2019 р.в., серія НОМЕР_1 , держ.№ НОМЕР_2 , 2012 року випуску.

Відповідно до акту приймання-передачі до договору № 10/08-2022, складеного сторонами 20.08.2022, орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду (строкове платне користування) обумовлену договором техніку.

Згідно з актом приймання-передачі (повернення) до договору № 10/08-2022 орендар передав, а орендодавець прийняв із оренди техніку 11.09.2022.

Орендодавець та орендар уклали 11.09.2022 додаткову угоду №1 до договору № 10/08-2022 (далі - додаткова угода № 1), основним предметом якої є співпраця сторін для належного виконання умов договору оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем.

У пункті 1.2 додаткової угоди № 1 сторони дійшли згоди, що відповідно пункту 5 договору "Орендна плата та порядок розрахунків" станом на 11.09.2022 курс долару США за даними НБУ становить 36,5686 грн. Загальна вартість виконаних робіт становить 9061,50 $ США, що становить 331366,37грн. Зазначена сума розрахована за оренду техніки для посіву ріпаку на загальній площі в розмірі 258,9 га по 35,00 дол. США за 1 га.

В рамках виконання договору сторони підписали акт приймання передачі виконаних робіт № 13 від 11.09.2022 на суму 331366,37 грн.

В акті зазначено, що замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має. Акт підписаний сторонами та скріплений печатками господарюючих суб`єктів.

Крім того орендодавець виставив орендарю рахунок на оплату №13 від 11.09.2022 на суму 331366,37 грн.

Відповідно до банківської виписки по рахунку ФОП Берлоуса Ю.М. за період з 02.05.2022 по 24.06.2023 ДГ "Озерна" на виконання договору №10/08-2022 здійснило 09.12.2022 платіж у сумі 98000,00 грн.

У листі без номера і дати ДГ "Озерна", посилаючись на скрутне фінансове становище, гарантувало здійснити погашення заборгованості за договором №10/08-2022, яка станом на 14.04.2023 складала 233366,37 грн, до 01.09.2023.

У зв`язку із викладеними обставинами, оскільки відповідач не сплатив в повному обсязі орендну плату за договором, позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 233 366,37 грн заборгованості, 18 291,73 грн інфляційних нарахувань, 5 466,52 грн - 3% річних, 332 547,08 грн пені, 46673,27 грн штрафу.

Заперечуючи проти позову, як у суді першої інстанції, так і у апеляційній скарзі, відповідач посилався на неукладеність договору, безпідставність нарахування інфляційних втрат, необґрунтованість розміру нарахованої пені, а також вказував на наявність підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій.

За наслідком розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку із чим стягнув на користь позивача 233 366,37 грн основного боргу, 18291,73 грн інфляційних втрат, 5 466,52 грн - 3% річних, 45 554,40 грн пені, 23 336,64 грн штрафу, а в іншій частині позову відмовив.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов`язки між позивачем та відповідачем у даній справі виникли на підставі Договору оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем №10/08-2022 від 10.08.2022, який за правовою природою є договором найму (оренди) транспортного засобу.

Предметом розгляду у даній справі є вимоги про стягнення заборгованості за вказаним договором, а також застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань.

Статтею 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується зі статтею 759 ЦК України, встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із положеннями статті 798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує.

Договір найму транспортного засобу, як визначено частиною першою статті 799 ЦК України, укладається у письмовій формі.

Згідно із частиною першою статті 805 ЦК України управління та технічна експлуатація транспортного засобу, переданого у найм з екіпажем, провадяться його екіпажем. Екіпаж не припиняє трудових відносин з наймодавцем. Витрати на утримання екіпажу несе наймодавець.

Договір найму транспортного засобу є одним із різновидів договору найму, на який розповсюджуються загальні норми, які регулюють відносини найму, зокрема, частини першої статті 762 ЦК України, яка передбачає справляння з наймача плати у розмірі, встановленому договором найму, за найм (оренду) майна.

Частинами 1, 4 статті 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Посилання відповідача на те, що договір є неукладеним, оскільки сторони не досягли домовленості щодо істотної умови договору - ціни оренди, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки у пункті 5.1 такого договору сторони встановили спосіб її визначення - із розрахунку 35,00 доларів США з 1 га обробленої земельної ділянки.

Про узгодження сторонами такої істотної умови договору як його ціна свідчать також укладена 11.09.2022 додаткова угода № 1 до договору № 10/08-2022 та підписаний у двосторонньому порядку, без будь-яких зауважень, акт приймання-передачі виконаних робіт № 13, у яких сторони за взаємною домовленістю визначили обсяг використання техніки та загальну суму (вартість) відповідних послуг як це передбачено пунктами 5.1 та 5.2 договору.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.3 договору встановлено, що виплата орендної плати проводиться протягом 5 банківських днів після складання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до акту приймання передачі виконаних робіт №13 від 11.09.2022 позивач на виконання умов договору надав відповідачу послуги з оренди техніки загальною вартістю 331366,37 грн, тому строк сплати орендної плати, у урахуванням умов пункту 5.3 договору, сплинув 16.09.2022.

Однак, відповідач лише частково сплатив орендну плату, а саме, 98000,00грн, у зв`язку із чим у відповідача утворилась перед позивачем заборгованість в сумі 233 366,37 грн, доказів сплати якої матеріали справи не містять і відповідачем факт наявності заборгованості у вказаному жодними доказами не спростовано.

За таких обставин є юридично правильним висновок суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 233 366,37 грн є обґрунтованою, доведеною, відповідачем не спростованою, а отже підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Позивач просив стягнути 18 291,73 грн інфляційних втрат коштів за період з жовтня 2022 року по травень 2023 року та 5 466,52 грн - 3% річних, які нараховані за період з 19.03.2022 по 30.06.2023.

Відповідач вказував, що нарахування позивачем інфляційних втрат є безпідставним у зв`язку із прив`язкою в договорі ціни (орендної плати) до курсу долара США.

Однак, вказані доводи судом першої інстанції вірно визнані необґрунтованими, оскільки зазначення ціни одиниці послуги в іноземній валюті для визначення порядку формування ціни договору, з подальшим встановленням орендної плати додатковою угодою №1 до договору в гривневому еквіваленті з урахуванням курсу долару США за даними НБУ станом на 11.09.2022, не впливає на можливість нараховувати інфляційні втрати, оскільки доларовий еквівалент вартості обробітку гектару площі земельної ділянки використаний сторонами лише як елемент формування ціни договору. Зрештою така ціна сформована і визначена в акті приймання-передачі виконаних робіт у гривні і саме після складення такого акту розпочинається строк на оплату закріпленого в акті гривневого вираження ціни договору (орендної плати).

Перевіривши розрахунок 3% процентів річних та інфляційних втрат коштів, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вони є арифметично та методологічно вірними, а тому ці позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Крім цього, у сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 8.5 договору передбачено, що за порушення строків оплати із орендаря стягується пеня у розмірі 0,5 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків від суми заборгованості за надані послуги.

Позивач, на підставі вказаної умови договору, заявив вимоги про стягнення з відповідача 332 547,08 грн пені, нарахованої за період з 19.09.2022 по 30.06.2023, та 46673,27 грн штрафу у розмірі 20% від загальної суми боргу.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пороте, згідно п. 7 розділу ІХ "Прикінцеві положення" ГК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, доводи відповідача про безпідставне нарахування позивачем пені за період понад шість місяців є необгрунтованими.

Водночас суд першої інстанції правильно погодився із доводами відповідача про те, що позивач нарахував пеню у розмірі, який перевищує максимально встановлений законом.

Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Погоджена сторонами у пункті 8.5 договору пеня у розмірі 0,5% вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення перевищує подвійну облікову ставку НБУ.

Здійснивши перерахунок пені за період з 19.09.2022 по 30.06.2023, застосовуючи подвійну облікову ставку НБУ, суд першої інстанції вірно встановив, що пеня від простроченої заборгованості в сумі 233 366,37 грн складає загалом 91108,79 грн, у зв`язку з чим відповідна позовна вимога є частково обґрунтованою.

Також, перевіривши розрахунок штрафу, нарахованого позивачем на суму простроченого понад тридцять днів зобов`язання з виплати орендної плати, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаний розрахунок є арифметично правильним, тому вимога про стягнення 46673,27 грн штрафу заявлена позивачем обґрунтовано.

Однак, відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені та штрафу) до 5% від суми основного боргу.

Так, статтею 233 Господарського кодексу України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення для справи.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 Цивільного кодексу України).

Вказані правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто, цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Аналогічна правова позиція щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі №916/2268/18, від 04.05.2018 року у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 року у справі №908/868/18, від 13.05.2019 року у справі №904/4071/18, від 18.02.2020 у справі №920/694/19, від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

При цьому чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.02.2020 у справі №918/116/19, зменшення розміру пені на 99% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Вирішуючи питання про можливість зменшення належної до стягнення з відповідача неустойки, суд першої інстанції вірно врахував, що загалом сума неустойки складає 137 782,06 грн та становить майже 60% від суми основного боргу, тому керуючись загальними засадами, встановленими статтею 3 ЦК України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, а тому обгрунтовано зменшив розмір пені та штрафу на 50%.

Враховуючи встановлені обставини справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність об`єктивних підстав для зменшення розміру пені і штрафу до 5%, як просить відповідач, тому його доводи в цій частині є безпідставними і необґрунтованими.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства та умови договору, апеляційний господарський суд вважає юридично правильним висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо доводів відповідача про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У позовній заяві позивач вказав, що ним понесені 40 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат позивачем до позовної заяви було додано:

- договір правничої допомоги №1 від 01.06.2023, укладений між позивачем, як клієнтом, та адвокатом Романішіним Є.В.;

- додаток №1 від 01.06.2023 до договору про надання правничої допомоги №1 від 01.06.2023;

- акт №1 приймання-передачі послуг (детальний описом робіт) від 30.06.2023.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, а саме, у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 4 ст. 129 ГПК України).

Оскільки позов було задоволено частково, понесені позивачем судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

За вимогами частин 5, 8 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно договору правничої допомоги №1 від 01.06.2023 адвокат зобов`язався надати правову допомогу з стягнення заборгованості за договором оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем №10/08-2022 від 10.08.2022 з ДГ "Озерна". Зі свого боку клієнт зобов`язався оплатити адвокату надані послуги в порядку та на умовах визначених додатковою угодою до даного договору. Ціна договору, порядок обчислення та внесення оплати визначається додатковою угодою до даного договору.

У додатку №1 до договору про надання правничої допомоги №1 від 01.06.2023 сторони домовились, що за виконану роботу клієнт сплачує адвокату гонорар, у вигляді фіксованої суми розмір якої складає 40000,00 грн. Клієнт зобов`язується оплатити вказані послуги в повному обсязі до 15.12.2023. Остаточним підтвердженням виконання роботи є акт наданих послуг. Після отримання клієнтом результатів надання юридичних послуг сторони складають про це двосторонній акт наданих послуг у двох примірниках, по одному для кожної сторони.

На виконання договору про надання правничої допомоги №1 від 01.06.2023 адвокат і клієнт підписали акт №1 від 30.06.2023 приймання-передачі послуг (детальний описом робіт), у якому зафіксували надані адвокатом послуги та їх вартість, а саме:

- зустріч з клієнтом та усна правова консультація щодо способів та порядку вирішення справи, узгодження правової позиції - 1 година вартістю 20000,00 грн;

- збір документів необхідних для підтвердження правової позиції узгодженої з клієнтом - 2 години вартістю 4000,00 грн;

- підготовка проекту позовної заяви (заяви) з детальним розрахунком заборгованості - 12 годин вартістю 24000,00 грн;

- зустріч з клієнтом з метою остаточного погодження стратегії та правової позиції викладеної в проекті позовного - 2 години вартістю 4000,00 грн;

- підготовка копій необхідних документів, які додаються до позовної заяви (заяви), подання позовної заяви (заяви) та всіх документів до суду - 3 документів, які додаються до позовної заяви (заяви), подання позовної заяви (заяви) та всіх документів до суду - 3 години вартістю 6000,00 грн.

Відповідно до пунктів 1, 3 зазначеного акту загальна вартість надання правничої допомоги за цим актом складає 40000,00 грн. Вартість однієї години роботи адвоката складає 2000,00 грн.

Акт підписаний клієнтом і адвокатом без зауважень.

Крім того до позовної заяви також долучено копію посвідчення адвоката Романішіна Є.В., виданого на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4902/10 від 20.06.2012, копію якого також додано до позову.

Отже, вказаними доказами підтверджується факт надання адвокатом позивачу правової допомоги при розгляді даної справи в суді першої інстанції на суму 40000,00 грн.

Згідно правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).

Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 ГПК України).

У відзиві на позовну заяву відповідач заявив про неспівмірність заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та просив суд зменшити такі до 5000,00 грн, оскільки сума 40000,00 грн є завищеною та неспівмірною порівняно із складністю цієї справи. Зокрема, відповідач зауважив на наявність чотирьох ідентичних позовів за ідентичними договорами оренди у справах №911/2568/23, №911/2569/23, №911/2574/23 та №911/2575/23, у кожній з яких правнича допомога склала, за твердженням позивача, по 40000,00 грн, тобто сукупно 120000,00 грн. Відповідач стверджує, що позови у зазначених справах є шаблонними, зі стандартним набором первинної документації та аргументів.

Верховний Суд у постановах від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19 зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

У постанові від 11.02.2021 у справі №920/39/20 Верховний Суд вказав, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість, покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Судом першої інстанції при розгляді питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу було враховано характер спору, складність справи, сталість правового регулювання та судової практики у подібних справах, обсяг наданих позивачу по справі адвокатом послуг, а також розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу, та встановлено, що справа не є складною та не викликає значного публічного інтересу, обсяг наданих адвокатом послуг не є значним, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, відповідач не вчиняв жодних перешкод у розгляді цієї справи.

Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що розумним, пропорційним і обґрунтованим розміром витрат на послуги адвоката за розгляд справи у суді першої інстанції у даному спорі є сума 10 000,00 грн, і вказаний висновок суду першої інстанції повністю узгоджується з наведеними нормами Господарського процесуального кодексу України та правовими позиціями Верховного Суду, які підлягають врахуванню всіма судами.

Таким чином, доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив наявні у матеріалах справи докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду Київської області законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 11 грудня 2023 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду Київської області.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.04.2024.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді А.О. Мальченко

О.В. Агрикова