ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2024 р. Справа№ 910/16470/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Тарасенко К.В.

Кравчука Г.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру

на рішення Господарського суду міста Києва

від 20.12.2023 (повний текст складено та підписано 23.12.2023)

у справі №910/16470/23 (суддя Турчина С.О.)

за позовом за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру

про стягнення 105604,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про відшкодування збитків у сумі 105604,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем незаконно було анульовано кваліфікаційний сертифікат інженера-землеврядника ОСОБА_1. на підставі наказу №204 від 03.06.2020 "Про анулювання кваліфікаційних сертифікатів", який визнано протиправним та скасовано постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 у справі №460/4890/20. В період анулювання кваліфікаційного сертифікату з 03.06.2020 по 23.11.2020 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 протиправно не був суб`єктом господарської діяльності у сфері землеустрою, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення з відповідача грошові кошти у сумі 105 604,00 грн відшкодування збитків (майнової шкоди) за 5,7 (п`ять цілих сім десятих) місяці протиправної заборони на діяльність ФОП ОСОБА_1. у сфері землеустрою з 03.06.2020 року по 23.11.2020 року не одержаного доходу у сумі 105 604,00 грн в порівняні з звичайними умовами, яка завдана протиправними діями Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у формі наказу № 204 від 03.06.2020, який рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 р., справа № 460/4890/20, яке набрало законної сили 20 жовтня 2020 року було визнано протиправним і скасовано.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 105 604,00 грн відшкодування завданих збитків.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 у справі №910/16470/23 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте місцевим судом з порушенням норм матеріального та процесуального права. При цьому, в апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, які за своїм змістом тотожні змісту відзиву на позов. Зокрема, скаржник стверджував, що позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди фізичній особі, яка також має статус фізичної особи-підприємця не віднесені законом до юрисдикції господарського суду; позивач не підлягає звільненню від сплати судового збору; позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки порушене право настало 03.06.2020, а з позовом позивач звернувся у жовтні 2023 року.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2024 апеляційну скаргу у справі №910/16470/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2024 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.

05.02.2024 матеріали справи №910/16470/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2024, у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/16470/23.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2024, справу №910/16470/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Кравчук Г.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 у справі №910/16470/23. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує та встановлено судом, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видів видом економічної діяльності якого є: 71.12 діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах.

31.03.2015 Львівський національний аграрний університет видав позивачу кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника №012837, який підтверджує відповідність інженера-землевпорядника ОСОБА_1 кваліфікаційним характеристикам професії та його спроможність самостійно складати окремі види документації із землеустрою та документації з оцінки земель (крім експертної грошової оцінки земельних ділянок), виконувати топографо-геодезичні і картографічні роботи, проводити інвентаризацію земель, перевіряти якість ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень земель при здійсненні землеустрою.

Згідно витягу з протоколу засідання Кваліфікаційної комісії від 19 травня 2020 року № 3 (питання порядку денного №20) було прийнято рішення звернутися з поданням до Держгеокадастру про анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника ОСОБА_1 № 012837 від 31.03.2015.

02.06.2020 за вих. №27-22703/0/1-20 Кваліфікаційна комісія направила до Держгеокадастру подання про анулювання кваліфікаційних сертифікатів інженерів-землевпорядників, у тому числі позивача.

Наказом Держгеокадастру від 03 червня 2020 року №204 "Про анулювання кваліфікаційних сертифікатів" на підставі згаданого подання Кваліфікаційної комісії, анульовано, зокрема, кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника ОСОБА_1 №012837 від 31.03.2015.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 у справі №460/4890/20 позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та Кваліфікаційної комісії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано протокольне рішення Кваліфікаційної комісії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 19.05.2020 про звернення з поданням до Держгеокадастру України щодо анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника ОСОБА_1 (сертифікат №012837 від 31.03.2015), визнано протиправним та скасовано наказ Держгеокадастру України №204 від 03.06.2020 "Про анулювання кваліфікаційних сертифікатів" в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката №012837 від 31.03.2015 інженера-землевпорядника ОСОБА_1 , зобов`язано Держгеокадастр України вчинити дії щодо поновлення чинності кваліфікаційного сертифіката №012837 від 31.03.2015 інженера-землевпорядника ОСОБА_1 .

06.11.2020 Рівненським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист про примусове виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 у справі №460/4890/20, яка набрала законної сили 20.10.2020.

23.11.2023 відповідачем було поновлено дії кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника.

Спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що за твердженнями позивача, дії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у формі наказу №204 від 03.06.2020 завдали шкоди сертифікованому інженеру-землевпоряднику ОСОБА_1 як фізичній особі-підприємцю, які були направлені на порушення права на працю. Без вказаного кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника позивач не міг працювати у сфері землеустрою до вирішення питання поновлення його дії, внаслідок чого позивач зазнав збитків у сумі 105 604,00 грн, що нараховані позивачем з 03.06.2020 по 23.11.2020, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 105 604,00 грн збитків.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив, що колегія суддів вважає вірним з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, згідно з ч. 2 цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 56 Конституції України надає право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів відшкодовується на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України.

Стаття 1173 Цивільного кодексу України є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України.

У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Неправомірність рішення і дій або бездіяльності органу державної влади може підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиціальне значення для справи про відшкодування шкоди.

Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного суду в постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17/12-199гс18.

Як зазначено судом вище, дії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, вчинені у формі наказу №204 від 03.06.2020 в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката №012837 від 31.03.2015 інженера-землевпорядника ОСОБА_1 , рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 у справі №460/4890/20 визнані протиправними.

Наслідком індивідуального правового акту, а саме наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №204 від 03.06.2020 офіційно оформленого результату волевиявлення органу держаної влади, здійснюваним в односторонньому порядку і спрямованим на виникнення певних юридичних наслідків, що стосується інтересів ФОП ОСОБА_1. його прав та обов`язків стало протиправне анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера - землевпорядника ОСОБА_1 №012837 від 31.03.2015.

У свою чергу, протиправне анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера- землевпорядника ОСОБА_1 №012837 від 31.03.2015 призвело до юридичного наслідку, заборони займатися певною діяльністю, чим було заподіяно шкоду ФОП ОСОБА_1 , а вимушене зупинення підприємницької діяльності у галузі землеустрою призвело до відшкодування шкоди завданої Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру передбаченою ст. 69 Закону України "Про землеустрій".

Таким чином, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 у справі №460/4890/20, яке набрало законної сили 20.10.2020, яким встановлено факт протиправності дій Кваліфікаційної комісії державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо прийняття рішення від 19.05.2020 щодо внесення подання в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката від 31.03.2015 №012837 інженера землевпорядника ОСОБА_1 та дій Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо прийняття наказу від 03.06.2020 №204 в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката від 31.03.2015 №012837 інженера-землевпорядника ОСОБА_1 , - не може бути поставлено під сумнів, а інші рішення, в тому числі й у даній справі, не можуть йому суперечити.

Землеустрій здійснюється суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, за рахунок коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим і місцевих бюджетів, а також коштів громадян та юридичних осіб. Землеустрій здійснюється відповідно до закону (стаття 185 Земельного кодексу України).

Закон України "Про землеустрій" визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Пунктом "г" частини першої статті 14 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у сфері землеустрою, належать здійснення сертифікації інженерів-землевпорядників, утворення Кваліфікаційної комісії та ведення Державних реєстрів сертифікованих інженерів-землевпорядників та інженерів-геодезистів.

Частиною третьою статті 66 Закону України "Про землеустрій" встановлено, що відповідальними особами за якість робіт із землеустрою можуть бути лише сертифіковані інженери-землевпорядники.

Відповідно до ч. 19-21 ст. 66 Закону України "Про землеустрій" кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника анулюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин: а) за зверненням сертифікованого інженера-землевпорядника; б) у разі набрання законної сили рішенням суду про обмеження дієздатності особи (інженера-землевпорядника), визнання її недієздатною, безвісно відсутньою; в) за поданням Кваліфікаційної комісії в разі встановлення факту порушення інженером-землевпорядником законодавства у сфері землеустрою відповідно до статті 68 цього Закону; г) на підставі свідоцтва про смерть.

Статтею 68 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що особи, винні у порушенні законодавства у сфері землеустрою, несуть відповідальність згідно із законом.

У відповідності до положень ст. 26 Закону України "Про землеустрій" розробниками документації із землеустрою є, зокрема, фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

За приписами ст. 68 Закону України "Про землеустрій", складення документації із землеустрою особою, яка не отримала кваліфікаційного сертифіката, яку позбавлено кваліфікаційного сертифіката або дія кваліфікаційного сертифіката якої зупинена, забороняється. Документація із землеустрою та технічна документація з оцінки земель, яка була підписана такою особою, є недійсною.

Виходячи із наведених вище норм Закону, внаслідок неправомірних дій Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру ОСОБА_1 як фізична-особа підприємець протягом періоду з 03.06.2020 по 23.11.2020 (дата поновлення свідоцтва) не міг без кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника працювати у сфері землеустрою.

В якості доказів того, що діяльність інженера - землевпорядника є основною діяльністю і в період протиправного анулювання кваліфікаційного сертифіката іншою підприємницькою діяльністю не займався, в матеріалах справи наявні податкові декларацій платника єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1. від 2019 року, в яких значиться основний вид діяльності - 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, банківські виписки АТ "Ощадбанк" з 01.01.2019 по 03.07.2019, з 03.07.2019 по 31.12.2019, виписки по рахункам позивача у А-Банку, з яких вбачається, що джерелом доходу позивача була діяльність у сфері інжинірингу.

На підтвердження розміру відшкодування завданих матеріальних збитків позивачем надано довідку Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області, згідно якої загальна сума доходу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 склала 222 320,00 грн.

Таким чином, враховуючи середньомісячний дохід позивача за 2019 рік, розмір якого становить 222 320,00 грн та термін протиправної заборони на діяльність у сфері землеустрою, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість нарахованої позивачем до стягнення майнової шкоди в розмірі 105 604,00 грн.

Підсумовуючи все вищевикладене у сукупності, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції щодо наявності всіх елементів складу господарського правопорушення, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність вимоги позивача щодо відшкодування з Державного бюджету України на його користь збитків у розмірі 105 604,00 грн.

З огляду на те, що нормами чинного законодавства чітко визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, який є безумовним та автоматичним в силу закону, колегія суддів апеляційного суду відхиляє, як нерелевантні, твердження апелянта про необхідність застосування до спірних правовідносин правових наслідків спливу позовної давності.

Окрім, того, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що оскільки позивач дізнався про порушене право 03.06.2020, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 у справі №460/4890/20, набрало законної сили 20.10.2020, то саме з цього періоду позивач набув право звертатися до суду за захистом свого порушеного права та відшкодування збитків.

Твердження апелянта стосовно того, що позивач не підлягає звільненню від сплати судового збору, є неспроможними, з огляду на п. 13 ч. 2 ст. 3 ЗУ "Про судовий збір" в якому визначено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Щодо інших доводів скаржника покладених в основу апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає, що вони фактично дублюють позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, з огляду на що, та враховуючи, що апеляційний суд погодився з висновками викладеними в оскаржуваному рішенні місцевого господарського суду про задоволення позову, доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі не спростовують встановлених судом під час розгляду справи обставин. Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути й оцінити ті ж самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування судового рішення, що оскаржується.

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 у справі №910/16470/23 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Матеріали справи №910/16470/23 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді К.В. Тарасенко

Г.А. Кравчук