ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2024 року м.Дніпро Справа № 904/1023/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Верхогляд Т.А. (доповідач)

судді: Парусніков Ю.Б., Іванов О.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ворошилова Антона Сергійовича на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2023 року у справі № 904/1023/23 (суддя Дупляк С.А., повний текст рішення складений 10.07.2023 року)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова пошта", м.Київ

до Фізичної особи-підприємця Ворошилова Антона Сергійовича, м. Жовті Води, Дніпропетровська область

про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року до господарського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова пошта" про стягнення з Фізичної особи-підприємця Ворошилова Антона Сергійовича 16 289,40 грн основної заборгованості, 1 183,55 грн пені, 9358,60 грн тридцяти процентів річних та 5 731,89 грн інфляційних втрат.

Позов мотивовано тим, що;

- між сторонами укладено договір про надання послуг з організації перевезень відправлень, на виконання якого позивачем були надані послуги на загальну суму 16 289,40 грн., що підтверджується відповідними актами здачі-приймання робіт (надання послуг), які підписані з боку позивача та частково зі сторони відповідача;

- відповідач у добровільному порядку не сплатив заборгованість за послуги, що є підставою для нарахування передбачених договором 30% річних та пені, а також інфляційних втрат згідно ст.625 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця Ворошилова Антона Сергійовича на користь ТОВ "Нова пошта" 16 289,40 грн. основної заборгованості, 1 183,55 грн. пені, 9 331,82 грн. тридцяти процентів річних, 5 731,89 грн. інфляційних втрат, 2681,85 грн. судового збору.

В решті позовних вимог (про стягнення 26,78 грн тридцяти процентів річних) відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відповідачем не спростовано укладення між ним та позивачем договору про надання послуг з організації перевезення відправлень шляхом приєднання до нього на підставі заяви №674194 від 18.06.2020 року. Вказаний договір у встановленому порядку не оспорено, не розірвано, не визнано недійсним, тому він є обов`язковим для виконання сторонами. Вимоги позивача про стягнення з відповідача 16 289,40 грн є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд зазначив, що матеріалами справи підтвержено факт надання позивачем відповідачу послуг за договором. Докази оплати їх згідно наявних у справі рахунків-фактур на загальну суму 16 289,40 грн. відсутні. Додані до справи акти здачі-приймання робіт (надання послуг) вважаються погодженими з 23.02.2021 року. Вимоги позивача щодо стягнення пені та тридцяти процентів річних узгоджуються з п.6.3.1 договору, вимоги щодо стягнення інфляційних втрат з приписами ст.625 Цивільного кодексу України.

Оскільки позивачем допущено помилку в розрахунку тридцяти процентів річних, суд задовольнив позов частково і щодо річних зробив власний перерахунок.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Фізична особа-підприємець Ворошилов Антон Сергійович звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог. У скасованій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що:

- суд помилково зазначає, що скаржник визнав факт укладення між сторонами договору, оскільки під час розгляду справи відповідач неодноразово заперечував факт укладення договору саме у зазначеній позивачем редакції;

- матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що сторонами погоджено умови договору у редакції, яка міститься у справі, що у свою чергу унеможливлює притягнення відповідача до відповідальності за його ніби-то порушення;

- відповідач заперечив укладення договору саме у вказаній позивачем редакції договору;

- договір, розміщений на сайті позивача, неодноразово змінювався самим позивачем до моменту звернення до суду із вказаним позовом і позивач міг додати до позовної заяви договір у будь-яких редакціях, найбільш сприятливих для задоволення позову;

- надані позивачем умови договору не можна вважати погодженими сторонами, якщо ці конкретні умови не підписані та не визнаються відповідачем, крім того, ці умови договору не передбачені прямо в заяві відповідача, отже, відсутні підстави для притягнення відповідача до юридичної відповідальності;

- суд порушив ч.8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, прийнявши докази, подані з порушенням встановленого законом порядку (зокрема подання таких доказів з порушенням строку).

Позивач своїм процесуальним правом не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2023 року для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя доповідач: Верхогляд Т.А., судді: Парусніков Ю.Б., Іванов О.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.07.2023 року апеляційну скаргу залишено без руху, надано скаржнику строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 24.10.2023 року, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За доводами апеляційної скарги відповідач зазначає на неправомірність висновку суду щодо наявності між сторонами укладеного договору в редакції, долученій позивачем до позовної заяви.

Між тим, з наданого відповідачем відзиву на позовну заяву вбачається, що факт укладання договору та його умови відповідач не заперечував, натомість, наголошував суду першої інстанції, що позивач не надав належних доказів виконання сторонами умов договору.

Колегія суддів вважає таку правову позицію відповідача суперечливою та звертає увагу на наступне:

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

З матеріалів даної справи вбачається, що між ТОВ "Нова пошта" (експедитором) та ФОП Ворошиловим А.С. (замовником) укладений договір про надання послуг з організації перевезення відправлень шляхом приєднання до нього на підставі заяви №674194 від 18.06.2020 року (а.с.3).

Доводи на спростування підписання відповідачем вказаної заяви апелянт не зазначає. Заява містить печатку ФОП Ворошилова А.С. та його підпис.

За загальними правилами договори укладаються сторонами цивільних правовідносин, різновидами яких є правовідносини, що виникають з договорів транспортного експедирування, на принципах рівності сторін, свободи договору та урахування обов`язкових вимог щодо такого виду договорів із зазначенням його істотних умов та у відповідній формі.

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, приєднуючись до договору про надання послуг з організації перевезень вантажів, відповідач погодився з обов`язковою дією умов вказаного договору.

Текст договору розміщений на веб-сайті позивача.

Підписавши заяву №674194 від 18.06.2020 року, відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма положеннями договору та умовами надання послуг; підтвердив повне розуміння змісту договору, умов надання послуг, значень, термінів та понять; підтвердив своє вільне волевиявлення.

Все це зазначено за змістом заяви і підтверджено підписом відповідача.

Докази того, що договір містить інші умови, ніж ті, що були розміщені за посиланням https://novaposhta/ua/ (сайт експедитора) на дату підписання заяви - 18.06.2020 року, апелянт не підтвердив під час розгляду апеляційної скарги.

Між тим, матеріали справи, а саме: акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.07.2018 року по 23.01.2023 року (а.с.16) свідчить про наявність договірних відносин між цими ж сторонами і до укладення договору від 18.06.2020 року.

Вказаний акт підписано лише позивачем, однак його зміст апелянт не спростовує.

Згідно умов договору (а.с.4-8) колегією суддів встановлено наступне:

Відповідно до п. 2.2 договору експедитор зобов`язується за плату та за рахунок замовника організувати перевезення відправлення та надання комплексу інших послуг, пов`язаних із організацією перевезення відправлення, а замовник зобов`язується їх прийняти й оплатити на умовах, визначених договором.

Згідно з п. 2.3, 2.4 договору експедитор надає замовнику послуги на умовах цього договору та згідно з умовами, затвердженими експедитором. За надані експедитором послуги замовник сплачує експедитору винагороду згідно з чинними тарифами експедитора, розміщеними на офіційному сайті експедитора novaposhta.ua.

Пунктом 2.6 договору передбачено, що прийняття експедитором відправлення для надання послуг, визначених цим договором, оформляється експрес-накладною.

Загальна ціна цього договору складається із вартості послуг, наданих експедитором протягом строку дії договору. Оплата вартості наданих експедитором послуг відбувається за чинними тарифами експедитора на підставі акта наданих послуг, шляхом перерахування замовником на поточний рахунок експедитора коштів у розмірі 100% вартості послуг упродовж 2 банківських днів з моменту погодження актів наданих послуг експедитора (пункт 5.1 договору).

Відповідно до п. 5.3 договору експедитор до 10-го, 20-го та останнього числа кожного місяця складає акти наданих послуг на підставі фактично наданих послуг і надсилає замовнику одним з наступних способів:

5.3.1 шляхом направлення підписаних та скріплених печаткою актів наданих послуг у двох паперових примірниках для підписання замовником;

5.3.2 шляхом направлення актів в електронному вигляді, з накладанням кваліфікованого електронного підпису. Підписання актів наданих послуг в електронному вигляді здійснюється сторонами з урахуванням порядку та строків, що визначені умовами п. 5.4 договору. Адреса електронної пошти замовника для обміну електронними документами вказується замовником в заяві про приєднання.

За умовами п.5.4 договору замовник упродовж 2 робочих днів з дати отримання від експедитора актів наданих послуг підписує надані експедитором 2 примірника актів наданих послуг та повертає експедитору 1 примірник підписаного акту або в той самий строк надає експедитору письмову мотивовану відмову від підписання актів. Не підписання замовником актів упродовж 2 робочих днів з дати отримання актів від експедитора без надання відповідних письмових пояснень, є фактом визнання замовником повного виконання експедитором своїх зобов`язань за договором. У такому випадку вважається, що акти погоджені, послуги експедитора надано в повному обсязі та відповідно до умов договору, претензії замовника відсутні й замовник зобов`язаний здійснити оплату послуг згідно з отриманими документами для оплати наданих послуг.

Згідно з п. 8.1 договору договір набуває чинності з моменту прийняття експедитором від замовника заяви про приєднання та діє до дати відмови будь-якої сторони від договору, але не раніше виконання однією із сторін взятих на себе обов`язків.

Доводи апелянта щодо іншої редакції укладеного сторонами договору скаржником належними та допустимими доказами не підтверджено.

На виконання умов договору позивачем були надані послуги відповідачу на загальну суму 16 289,40 грн, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг), а саме:

- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №НП-004501594 від 10.11.2020 року на суму 7.235,50 грн;

- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №НП-004448430 від 31.10.2020 року на суму 4 608,66 грн;

- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №НП-004296375 від 30.09.2020 року на суму 952,80 грн;

- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №НП-004258065 від 20.09.2020 року на суму 501,98 грн;

- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №НП-004211635 від 10.09.2020 року на суму 440,34 грн;

- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №НП-004160164 від 31.08.2020 року на суму 711,36 грн;

- актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №НП-004117422 від 20.09.2020 року на суму 1 838,76 грн.

Долучені позивачем до матеріалів справи акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) в паперовому вигляді підписані з боку позивача, підпис відповідача відсутній.

Для оплати наданих послуг позивач виставив відповідачу рахунки-фактури на загальну суму 16 289,40 грн, а саме:

рахунок-фактуру №НП-004501594 від 10.11.2020 року на суму 7 235,50 грн;

рахунок-фактуру №НП-004448430 від 31.10.2020 року на суму 4 608,66 грн;

рахунок-фактуру №НП-004296375 від 30.09.2020 року на суму 952,80 грн;

рахунок-фактуру №НП-004258065 від 20.09.2020 року на суму 501,98 грн;

рахунок-фактуру №НП-004211635 від 10.09.2020 року на суму 440,34 грн;

рахунок-фактуру №НП-004160164 від 31.08.2020 року на суму 711,36 грн;

рахунок-фактуру №НП-004117422 від 20.09.2020 року на суму 1 838,76 грн.

Направлення позивачем на адресу відповідача вказаних вище рахунків та актів підтверджується описом вкладення у цінний лист, датований поштою 17.02.2021 року.

20.02.2021 року відповідачем отримані вказані документи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про це представника відповідача. Доводи на спростування вказаного апелянт не наводить.

Як згадано вище, позивачем до матеріалів справи долучено акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.07.2018 - 23.01.2023 років, який складений щодо заборгованості відповідача за укладеними /у різний період/ між позивачем та відповідачем за договорами про надання послуг з організації перевезень відправлень і з якого вбачається, що станом на 23.01.2023 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 16 289,40 грн.

Акт з боку відповідача не підписаний і згідно приписів ст.ст.73,74 Господарського процесуального кодексу України він не є підтвердженням заборгованості у визначеному позивачем розмірі. Такими належними доказами є акти здачі-прийняття робіт (надання послуг).

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору в частині оплати наданих послуг, позивачем нараховані пеня у сумі 1183,55 грн, 30% річних 9358,60 грн, інфляційні збитки 5731,89грн.

Неоплата у добровільному порядку вказаних вище сум боргу, пені, річних та інфляційних втрат стала підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

На думку колегії суддів в оскаржуваному рішенні суд навів вірні правові підстави для стягнення заборгованості, процентів річних та інфляційних.

Так, за приписами ст. ст. 509, 526 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вірно відмічено місцевим господарським судом, укладений сторонами у справі договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг з організації перевезень відправлень, укладеним шляхом приєднання відповідача (замовника) до публічної оферти.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За своїми основними та другорядними ознаками договір №674194 про надання послуг з організації перевезення відправлень від 18.06.2020 року є договором транспортного експедирування.

Статтею 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" від 01.07.2004 №1955-ІV визначено, що:

- транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;

- транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу;

- експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно- експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;

- клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, враховуючи плату експедитору;

- перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником;

- учасники транспортно-експедиторської діяльності - клієнти, перевізники, експедитори, транспортні агенти, порти, залізничні станції, митні брокери та інші особи, що виконують роботи (надають послуги) при перевезенні вантажів.

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають при транспортному експедируванні вантажів усіма видами транспорту, крім трубопровідного (ст. 2 Закону).

Згідно вимог ч.1 ст. 929 Цивільного кодексу України, що кореспондується положенням ст. 316 Господарського кодексу України встановлено, що за договором експедирування одна сторона (експедитор) зобов"язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Статтею 931 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплачувати експедитору плату.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо досліджуваної справи, то наявними у цій справі доказами підтверджено виконання позивачем зобов`язань за договором, зокрема актами здачі-приймання робіт (надання послуг), якими підтверджено заборгованість за надані позивачем послуги за період 31.08.2020 року 10.11.2020 року на суму 16 289,40 грн.

Скаржник не спростував твердження суду про те, що на виконання п. 5.3.1 договору позивач на юридичну адресу відповідача надіслав підписані та скріплені печаткою акти наданих послуг у двох паперових примірниках для підписання замовником, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 17.02.2021 року. Цінний лист був отриманий відповідачем 20.02.2021 року.

З огляду на умови п.5.4 договору, акти здачі-приймання робіт (надання послуг) вважаються погодженими, послуги за замовленнями надані в повному обсязі, претензії від відповідача відсутні.

Крім того, як вірно встановлено місцевим господарським судом, відповідач отримав не лише паперові примірники актів наданих послуг, але й акти в електронному вигляді, що підтверджується накладенням ним кваліфікованого електронного підпису, зокрема, на рахунок-фактуру №НП-004117422 від 20.08.2020 року на суму 1.838,76 грн та акт №НП-004117422 від 20.08.2020 року на суму 1.838,76 грн (а.с.79), рахунок-фактуру №НП-004160164 від 31.08.2020 року на суму 711,36 грн та акт №НП-004160164 від 31.08.2020 на суму 711,36 грн (а.с. 80).

У будь-якому випадку, не підписання відповідачем актів, враховуючи ненадання ним у встановленому договором порядку вмотивованої відмови від такого підписання, є за умовами договору фактом визнання замовником повного виконання експедитором своїх зобов`язань та надання експедитором послуги у повному обсязі відповідно до умов договору.

Претензії замовника також відсутні.

Отже, відповідач фактично визнав надання таких послуг мовчазною згодою, що повністю узгоджується з положеннями п. 5.4 договору, тому зобов`язаний здійснити оплату послуг згідно з вказаними актами.

З урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: доведеністю факту наявності між сторонами договірних відносин в редакції наданого позивачем до позову договору, невиконання відповідачем зобов`язання за договором в частині оплати наданих послуг та ненадання ним доказів, які б спростовували таке порушення, місцевим господарським судом зроблено правильний висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача 16 289,40 грн заборгованості.

Акт звірки взаєморозрахунків, який відповідачем не підписано, колегія суддів не приймає як належний доказ у справі, оскільки позовні вимоги підтверджуються не вказаним актом, який складено поза межами договірного періоду, а підтверджені належними та допустимими актами, укладеними у відповідності до умов договору.

Щодо стягнення судом 1 183,55 грн. пені, 5731,89 грн. інфляційних втрат та процентів річних, то нарахування вказаних сум узгоджено з положеннями ст.626 Цивільного кодексу України та умовами договору сторін.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів погоджується з перерахунком місцевим господарським судом розміру процентів річних, враховуючи неточність розрахунку позивача, що вплинуло на результат, тому з відповідача підлягають стягненню проценти річних у сумі 9 331,82 грн.

Також не спростує апелянт висновки суду щодо правильності стягнення інфляційних втрат та пені.

За наведеного рішення суду про часткове задоволення позовних вимог є законним, мотивованим та скаржником не спростованим.

Щодо доводів апелянта про порушення судом приписів ч.8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України - прийняття доказів, які подані з порушенням встановленого законом порядку, колегія суддів зазначає наступне:

Приймаючи рішення по суті спору, суд виходив із того, що докази, які подані позивачем разом із позовною заявою, є достатніми для прийняття рішення по суті позовних вимог, оскільки п. 5.3 договору надає позивачу право вибору способу направлення відповідачу актів наданих послуг (у паперовому вигляді або шляхом направлення актів на електронну адресу відповідача).

Подача ж позивачем додаткових доказів, які свідчать про вжиття всіх можливих заходів задля ознайомлення відповідача з актами наданих послуг, лише додатково підтверджує обґрунтованість позовних вимог, тому їх відсутність у справі не впливала на результат розгляду справи.

Одночасно слід зазначити, що за загальним правилом відповідно до ч. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідач має право викласти свої заперечення проти позову, зокрема шляхом подання відзиву) та надати докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем (п. 1 ч. 6 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Позивач має право надати свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення, а також надати докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються пояснення, міркування та аргументи позивача (ч. 3 ст. 166, п. 1 ч. 6 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач має право викласти свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів і мотиви їх визнання або відхилення, а також надати докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються пояснення, міркування та аргументи відповідача (ч. 3 ст. 167, п. 1 ч. 6 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, подання доказів одночасно з позовом не обмежує права учасників справи доповнити як позов (так і інші заяви по суті спору) додатковими аргументами та доказами, навіть якщо вони існували на момент подачі позову.

Відповідно до ч. 8 ст. 165, ч. 4 ст. 166, ст. 4 ст. 167, ст. 4 ст. 168 Господарського процесуального кодексу України відзив, відповідь на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (а, відповідно, і додаткові докази) подаються в строк, встановлений судом.

При цьому суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасниками справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Суд має встановити такий строк, який дозволить третій особі підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, та надати пояснення до позову або відзиву, а іншим учасникам справи - відповідь на такі пояснення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Відповідно ж до ч. 5 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію

Стосовно даного спору, то ухвалою від 08.03.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №904/1023/23, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами (в порядку письмового провадження).

Відповідач надав відзив на позов 05.04.2023 року.

Ухвалою суду від 10.05.2023 року вирішено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи почати спочатку; роз`яснено учасникам справи, які не подали заяви по суті справи, передбачені ст. 161 Господарського процесуального кодексу України; звернуто увагу сторін на те, що відповідно до ч. 5 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Позивач, отримавши відзив позивача, на спростування наведених відповідачем у відзиві заперечень надав до матеріалів справи додаткові докази (заяви позивача про приєднання доказів від 22.05.2023 року та від 31.05.2023 року).

Ухвалою суду від 31.05.2023 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 14.06.2023 року, роз`яснено учасникам судового процесу, що до першого засідання по суті вони можуть подати додаткові пояснення та докази, тобто до 14.06.2023 року.

Позивач на спростування наведених відповідачем у відзиві заперечень надав до матеріалів справи додаткові докази (заява позивача про приєднання доказів від 07.06.2023 року), тобто в межах строку, встановленого судом.

Доводи скарги про те, що суд помилково зазначає про визнання відповідачем факту укладення між сторонами договору, оскільки скаржник під час розгляду справи неодноразово заперечував цей факт, колегія суддів також вважає необгрунтованими.

Так, за приписами ч.2 ст.639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася .

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У даному випадку, як вірно встановлено місцевим господарським судом, між сторонами укладено договір про надання послуг з організації перевезень відправлень шляхом приєднання відповідача до всіх його умов в цілому шляхом надання позивачу заяви про приєднання (додаток №1 до цього договору), в порядку, передбаченому цим договором. Доказів зворотного скаржником не надано.

Договір, укладений між сторонами, у встановленому порядку не оспорено, не розірвано, не визнано недійсним.

Таким чином, договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому твердження скаржника про те, що з матеріалів справи не вбачається, що позивачем надано саме той договір, умови якого були погоджені позивачем та відповідачем, мають декларативний характер, оскільки не підтверджені будь-якими доказами у розумінні ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише у поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Апелянтом належними та допустимими доказами не доведено порушення його прав, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У даному випадку, звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків місцевого господарського суду та не довів неправильного застосування ним норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення місцевого господарського суду у даній справі слід залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на апелянта відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 282 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ворошилова Антона Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2023 року у справі № 904/1023/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя О.Г.Іванов