ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

19 квітня 2024 року Справа № 915/22/22

м. Миколаїв

Суддя господарського суду Миколаївської області Ржепецький В.О., за участі секретаря судового засідання Матвєєвої А.В., розглянувши матеріали скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 10.04.2024 на дії органу ДВС - Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо зупинення вчинення виконавчих з примусового виконання наказу господарського суду Миколаївської області від 26.06.2023 № 915/22/22

за позовом: Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, вул. Шолуденка, 1, м. Київ; ; електронна пошта: )

до відповідача: Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" (54034, вул. Миколаївська, 5-А, м. Миколаїв; ; електронна пошта: )

про: стягнення заборгованості,

за участі представників:

від стягувача: Тіщенко А.А.

від боржника: Іщенко І.С.

від ДВС: Тарасенко К.В.,

встановив:

Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" подано до Господарського суду Миколаївської області скаргу від 10.04.2024 на дії органу ДВС - Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу господарського суду Миколаївської області від 26.06.2023 № 915/22/22.

Зокрема, скаржник просить суд:

- прийняти скаргу до розгляду;

- визнати дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пахомової В.А. щодо винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 20.03.2024 ВП НОМЕР_1 з примусового виконання наказу господарського суду Миколаївської області від 26.06.2023 № 915/22/22, незаконними;

- визнати постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 20.03.2024 ВП НОМЕР_1 з примусового виконання наказу господарського суду Миколаївської області від 26.06.2023 № 915/22/22 недійсною;

- зобов`язати державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пахомову В.А. вжити всі заходи для виконання рішення суду.

Скаргу обгрунтовано тим, що державний виконавець, приймаючи оскаржувану постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, не взяв до уваги обставини, що заборгованість, яка стягнута за рішенням Господарського суду Миколаївської області від 19.05.2023 у справі № 915/22/22, наказ від 26.06.2023, стягнута за неналежне виконання боржником затвердженої ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2012 у межах справи №5016/1002/2011(3/70) Мирової угоди, укладеної 27.06.2012 між стягувачем - Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та боржником - Обласним комунальним підприємством "Миколаївоблтеплоенерго", а не за спожитий природний газ, використаний станом на 1 червня 2021 року для виробництва теплової енергії, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), а також за послуги з транспортування і розподілу природного газу, теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Згідно з ч. 4 ст. ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення з теплопостачальних та теплогенеруючих організацій заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 червня 2021 року для виробництва теплової енергії, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), а також за послуги з транспортування і розподілу природного газу, теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Скаржник вважає, що державним виконавцем безпідставно, всупереч вимогам законодавства, винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 20.03.2024 ВП НОМЕР_1. Державний виконавець зобов`язаний був надалі виконувати рішення суду до повного фактичного виконання.

Ухвалою від 11.04.2024 суд постановив: прийняти до розгляду скаргу; судове засідання для розгляду скарги призначити на 19 квітня 2024 року об 11:20 год.; зобов`язати Інгульський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в строк до 17.04.2024 надати суду належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження, які стосуються обставин подання скарги; запропонувати Інгульському відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в строк до 17.04.2024 надати суду письмові пояснення по суті скарги з посиланням на номер справи та докази на їх обґрунтування.

15.04.2024 Інгульським відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи належним чином засвідчених копій матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_1.

16.04.2024 Інгульським відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подано до суду відзив на скаргу.

Відділ ДВС вважає скаргу безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, просить суд відмовити у задоволенні скарги.

Заперечення обгрунтовано посиланням на норми ч. 4 ст. 19, п.10 ч. 1, ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" та мотивовано тим, що станом на 02.11.2021 Обласне комунальне підприємство "Миколаївоблтеплоенерго" включено до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процесі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», що підтверджується відповідною довідкою. У зв`язку з чим боржник заявою, яка надійшла до відділу ДВС 13.03.2024, просив зупинити виконавче провадження на підставі п.10 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження». 20.03.2024, керуючись п.10 ч.1 ст. 34, ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пахомовою В.А. винесена постанова про зупинення вчинення виконавчих дій. Відповідно до абз.4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість), (до такої кредиторської заборгованості, зокрема, включається заборгованість, щодо якої ухвалено судове рішення про стягнення або затверджено мирову угоду), таким чином дія зазначеного закону розповсюджується і в даному випадку. Виконавчий документ в частині сплати судового збору за подання позову в сумі 3954,19 грн. боржником виконано. У зв`язку з чим, стягненню підлягає 200220,08 грн інфляційних втрат та 63392,74 грн - 3% річних. Таким чином, відповідно до п.10 ч.1 ст. 34, ч.4 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження", враховуючи положення Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", враховуючи отриману від боржника заяву та довідку до неї, яка підтверджує включення до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процесі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", державний виконавець був зобов`язаний винести постанову про зупинення виконавчого провадження.

Крім того, відділ ДВС звертає увагу суду на те, що скаржник, як учасник виконавчого провадження не звертався до державного виконавця та не надавав додаткові матеріали, які підтверджують відповідні обставини, на які він посилається у скарзі.

18.04.2024 Обласним комунальним підприємством "Миколаївоблтеплоенерго" подано до суду пояснення по скарзі. Боржник просить суд відмовити у задоволенні скарги скарга Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на дії (бездіяльність) державного виконавця при винесенні постанови про зупинення вчинення виконавчих дій (ВП НОМЕР_1) з примусового виконання наказу Господарського суду Миколаївської області від 26.06.2023 №915/22/22.

У своїх поясненнях боржник зазначає, що вчинення виконавчих дій підлягає зупиненню відповідно до п.10 ч.1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності в сукупності наступних підстав:

- боржником є один із наступних суб`єктів: підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення;

- боржник повинен бути включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" (за кожним кредитором, який є стягувачем у відповідному виконавчому провадженні);

- стягувачем за виконавчим провадженням є один із наступних суб`єктів: Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", або публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", оператор газотранспортної системи, оператори газорозподільних систем, електропостачальники, оператори системи розподілу (як правонаступники в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією), у тому числі їхні правонаступники у разі заміни стягувача у виконавчому провадженні, а також теплогенеруючі організації.

Враховуючи, що в даному виконавчому провадженні і Боржник і Стягувач відповідають встановленим п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" критеріям у Органу ДВС були наявні всі підстави для винесення оскаржуваної постанови.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання.

У судовому засіданні представники учасників справи підтримали свої позиції, викладені у заявах по суті справи та письмових поясненнях.

На підставі ст. 233 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши матеріали скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, суд дійшов наступних висновків.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 06.06.2011 року у справі №5016/1002/2011 (3/70) частково задоволено позовні вимоги Прокурора м. Миколаєва в інтересах держави в особі Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в особі Миколаївської філії Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до відповідача Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" про стягнення заборгованості в сумі 17 000 169, 31 грн. Стягнуто з відповідача Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" за договором № 10-11/ТЕ-36 суму основного боргу- 10 725 053,26 грн., інфляційних збитків - 134 049, 32 грн., 3% річних -65 964, 61 грн., пені -171 236,60 грн.; за договором № 10-11/БО-36 суму основного боргу -6 275 116,05 грн., інфляційних збитків -72 546,69 грн., 3% річних -45 266,65 грн., пені -117 969,89 грн., 25 500 грн. - державного мита та 236,00 грн. - витрат на ІТЗ.

21.06.2011 року на виконання вказаного рішення господарським судом Миколаївської області був виданий наказ.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2012 в межах справи №5016/1002/2011 (3/70), яка у встановленому порядку набрала законної сили, затверджено мирову угоду, укладену 27.06.2012 між стягувачем Дочірньою компанією "Газ України" Національної компанії "Нафтогаз України", вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116 () та боржником ОКП "Миколаївоблтеплоенерго", вул. Миколаївська, 5-а, м. Миколаїв, 54034 (код ЄРПОУ 31319242).

Зі змісту ухвали Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2012 у справі №5016/1002/2011(3/70) вбачається, що станом на 31.12.2011 заборгованість боржника перед стягувачем за Договором №10-11/ТЕ/-36 від 14.10.2010 становить 6870558,00 грн, що підтверджується Актом звірки розрахунків від 27.01.2012.

Згідно з п.3 вказаної мирової угоди, враховуючи вимоги п.2.6 ст.2 Закону України" Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", сторони дійшли згоди врегулювати порядок виконання вказаного рішення в частині суми основного боргу, яка на момент підписання цієї мирової угоди становить 6870558,00 грн.

У відповідності до п.4 Мирової угоди, боржник зобов`язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п. 3 цієї Мирової угоди, шляхом сплати зобов`язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості (надалі - Графік), зазначеного у цьому пункті. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з Графіком повинні надходити від Боржника на рахунок Стягувача у сумі, визначеній цим Графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню.

Згідно п.9 Мирової угоди, за відсутності заборгованості (прострочення сплати) по платежах поточного місяця та попередніх місяців відповідно до п. 4 цієї Мирової угоди, Боржник має право дострокового погашення заборгованості, строк погашення якої не настав.

У випадку, якщо у Боржника існує прострочення оплати щомісячних платежів за попередні місяці, Стягувач зараховує кошти, що надійшли від Боржника, як погашення заборгованості за простроченими платежами попередніх місяців незалежно від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу.

Пунктом 11 Мирової угоди визначено, за невиконання умов цієї Мирової угоди Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

За прострочення виконання зобов`язань, вказаних у п. 4 цієї Мирової угоди, Боржник зобов`язується сплатити Стягувачеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7% (сім відсотків) від суми простроченого платежу.

Позивач у позовній заяві зазначав, оскільки відповідачем періодичні платежі згідно мирової угоди затвердженої ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2012, здійснювались несвоєчасно, внаслідок чого виникло прострочення заборгованості, станом на 30.11.2021 у відповідача існує прострочений основний борг у сумі 1197138,53 грн, позивач звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з відповідача: 25762,90 грн. - пені; 24046,96 грн - штрафу; 200336,34 грн - інфляційних втрат; 63457,15 грн - 3 % річних.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 19.05.2023 стягнуто з Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 200220,08 грн інфляційних втрат, 63392,74 грн - 3% річних та витрати по сплаті судового збору за подання позову в сумі 3954,19 грн.

16.06.2023 на виконання вказаного рішення судом видано наказ №915/22/22.

12.03.2024 державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 74418312 з примусового виконання наказу господарського суду Миколаївської області від 26.06.2023 № 915/22/22 про стягнення з Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 200220,08 грн інфляційних втрат, 63392,74 грн - 3% річних та витрати по сплаті судового збору за подання позову в сумі 3954,19 грн.

Постановою державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.03.2024 ВП НОМЕР_1 зупинено вчинення виконавчих дій на підставі п.10 ч.1 ст.34, ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження".

02.04.2024 на адресу ДК "Газ України" від органу ДВС надійшла постанова про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 74418312 від 20.03.2024 разом із супровідним листом від 20.03.2024 №58487.

ДК "Газ України" вважає, що дії державного виконавця є незаконними, а постанова про зупинення вчинення виконавчих дій від 20.03.2024 ВП НОМЕР_1 є недійсною.

Скаржник просить суд:

- визнати дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пахомової В.А. щодо винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 20.03.2024 ВП НОМЕР_1 з примусового виконання наказу господарського суду Миколаївської області від 26.06.2023 № 915/22/22, незаконними;

- визнати постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 20.03.2024 ВП НОМЕР_1 з примусового виконання наказу господарського суду Миколаївської області від 26.06.2023 № 915/22/22 недійсною;

- зобов`язати державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пахомову В.А. вжити всі заходи для виконання рішення суду.

Частиною 1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною 1 ст. 340 Господарського процесуального кодексу України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно ст. 341 ГПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлений судом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 342 ГПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Оцінюючи доводи скаржника, які стосуються обставин, пов`язаних з характером правовідносин на захист прав у яких було подано позов та постановлено відповідне рішення, господарський суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

У відповідності до ч. 5 наведеної статті, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду тільки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Вирішення судом по суті майнового спору про стягнення заборгованості, який витікає з встановленого факту порушення цивільного зобов`язання, цього зобов`язання не припиняє.

Рішення суду про стягнення заборгованості, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. (висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц).

До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Одним зі способів вирішення господарського спору є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав та обов`язків сторін щодо предмета позову. Право сторін на укладання мирової угоди встановлено ГПК України.

За приписами частини 192 ГПК України (у редакції, станом на момент затвердження мирової угоди від 30.07.2012 у справі №5016/1002/2011(3/70) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Мирова угода у позовному провадженні - це письмова домовленість між сторонами спору про його вирішення, яка укладається в добровільному порядку з метою припинити спір, на погоджених сторонами умовах. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт самостійним (без державного примусу) врегулюванням розбіжностей на погоджених умовах. Спір може бути врегульовано укладенням мирової угоди на будь-якій стадії господарського процесу, у тому числі на стадії виконання судового рішення.

(висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19 січня 2021 року у справі № 916/661/20)

Таким чином, твердження скаржника про те, що рішення суду було постановлено щодо стягнення заборгованості не за первісним зобов`язанням щодо сплати за поставлений газ, а за невиконання умов мирової угоди, визнаються господарським судом неспроможними, оскільки як було зазначено в судовому рішенні так і витікає з наведеного вище в цій ухвалі, затвердження судом мирової угоди за результатами вирішення спору не припиняє та не змінює цивільного зобов`язання, яке виникло між сторонами відповідного спору.

Відтак, надаючи оцінку обґрунтованості доводів скарги, господарський суд виходить з того, що предметом стягнення за наказом від 26.06.2023 у справі №915/22/22 є стягнення з теплопостачальної організації заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом для виробництва теплової енергії, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води в частині відповідних нарахувань.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Так, положеннями ч. 1-2 ст. 18 ГПК України, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно із ч. 1 ст. 327 ГПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012).

З викладених норм вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили підлягає безумовному виконанню у визначеному законодавством порядку та строки.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців, інших посадових осіб органів державної виконавчої служби та приватних виконавців під час виконання судових рішень врегульовано розділом VІ "Судовий контроль за виконанням судових рішень" Господарського процесуального кодексу України ( статті 339 - 345).

Згідно з частиною 1 статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

В силу норм ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон №1730) визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Процедура врегулювання заборгованості це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості; спожиті енергоносії це спожиті природний газ, електрична енергія (абзац 9, 11 частини першої статті 1 Закону № 1730).

Дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (стаття 2 Закону №1730).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону №1730 для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок №93), який визначає механізм формування, ведення відповідного реєстру, а також користування його даними.

Таким чином, з моменту включення підприємства уповноваженою особою до реєстру у ньому відображається обсяг кредиторської заборгованості цього підприємства, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону №1730.

Аналіз преамбули статей 1 і 2 Закону №1730 дає підстави для висновку, що він покликаний, зокрема, забезпечити стале функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій шляхом врегулювання відповідної кредиторської заборгованості перед постачальниками природного газу, електричної енергії.

Для досягнення цієї мети Закон №1730 передбачає комплекс організаційних та економічних заходів, зокрема: проведення взаєморозрахунків (стаття 4), реструктуризацію заборгованості за спожиті природний газ, електричну енергію (статті 5, 6) та списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії (стаття 7).

Зазначеним Законом (розділ ІІ "Прикінцеві та перехідні положення") частина перша статті 34 Закону №1404 "Про виконавче провадження" доповнена пунктом 10 та статтю 35 вказаного Закону доповнено частиною шостою.

Зокрема п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: включення (за кожним кредитором, який є стягувачем у відповідному виконавчому провадженні) підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", оператор газотранспортної системи, оператори газорозподільних систем, електропостачальники, оператори системи розподілу (як правонаступники в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією), у тому числі їхні правонаступники у разі заміни стягувача у виконавчому провадженні, а також теплогенеруючі організації, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Відповідно до частини шостої статті 35 Закону №1404 "Про виконавче провадження" у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до виключення боржника з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Частиною 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення з теплопостачальних та теплогенеруючих організацій заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 червня 2021 року для виробництва теплової енергії, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), а також за послуги з транспортування і розподілу природного газу, теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Отже, достатніми підставами для зупинення вчинення виконавчих дій є включення підприємства до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (постанова КГС ВС від 30.06.2020 у справі № 917/2053/17, постанова КГС ВС від 02.11.2020 у справі № 905/1005/18).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно листа Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України за вих. №4880/25/10-24 від 15.03.2024 станом на 15.03.2024 Обласне комунальне підприємство "Миколаївоблтеплоенерго" перебуває у реєстрі теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Постановою державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.03.2024 ВП НОМЕР_1 з цих підстав зупинено вчинення виконавчих дій на підставі п.10 ч.1 ст.34, ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд враховує сталу та послідовну правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 28.04.2021 у справі №5/263, від 23.12.2021 у справі №905/1353/20 та від 20.01.2022 у справі №905/872/20, згідно з якою: "Метою внесення змін до Закону №1404, зокрема шляхом його доповнення пунктом 10 частини першої статті 34 є створення механізму втілення та забезпечення належного виконання положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", оскільки ця норма була первісно передбачена Прикінцевими та перехідними положеннями Закону та нерозривно пов`язана зі створенням правового механізму у виконавчому провадженні з виконання судових рішень на забезпечення проведення взаєморозрахунків, укладення та виконання угод про реструктуризацію, списання боргу, передбаченого цим Законом. Тому, вона не може застосовуватися та тлумачитися ширше, ніж головна частина цього закону, оскільки вона є допоміжним механізмом для реалізації самого Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (постанова КГС ВС від 19.04.2022 у справі № 905/781/20).

Крім того, суд враховує правову позицію, наведену об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.10.2020 у справі № 905/2912/15, відповідно до якої інші судові ухвали, прийняті поза межами процедури реструктуризації заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, передбаченої Законом №1730-VIII, в тому числі ухвали про відстрочення/розстрочення виконання рішення суду, постановлених у порядку ст. 331 ГПК України (ст. 121 ГПК України у редакції, чинній до 15.12.2017), не належать до винятків, передбачених ч. 4 ст. 34 Закону № 1404-VIII, оскільки вони виходять за межі врегулювання заборгованості, передбачені Законом №1730-VIII, та не можуть охоплюватися Прикінцевими та перехідними положеннями цього Закону.

На думку господарського суду, така правова позиція є релевантною також у подібних відносинах, які виникли внаслідок врегулювання заборгованості шляхом затвердження мирової угоди.

Таким чином, зміст заборгованості, яка підлягає примусовому виконанню за наказом від 26.06.2023 №915/22/22 відповідає положенням ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження"; сторонами не спростовуються обставини відповідності сторін суб`єктивному критерію, визначеному п. 10 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження", перебування боржника в Реєстрі теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, що беруть участь у процесі врегулювання заборгованості; станом на час розгляду спору в суді відомостей про виключення боржника з Реєстру матеріали справи не містять.

З огляду на вказане, відсутні підстави вважати, що державним виконавцем порушено вимоги Закону при винесенні постанови про зупинення вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ст. 343 ГПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, правових підстав для задоволення скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 10.04.2024 на дії органу ДВС - Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу господарського суду Миколаївської області від 26.06.2023 № 915/22/22 немає.

Керуючись ст. ст. 74, 76-79, 86, 219, 220, 231, 232, 233, 234, 235, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 10.04.2024 на дії органу ДВС - Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу господарського суду Миколаївської області від 26.06.2023 № 915/22/22 - відмовити.

2. Ухвалу направити стягувачу, боржнику та Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

3. Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

4. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 256, 257 ГПК України, п.п. 17.5 п. 17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст ухвали складено і підписано 24.04.2024.

Суддя В.О.Ржепецький