ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2024 р. Справа №920/1253/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Сумської області від 10.01.2024 (повний текст складено 12.01.2024)

у справі №920/1253/23 (суддя Заєць С.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Герасима Кондратьєва 127/2"

про стягнення 159 942,79 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України") звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом про стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Герасима Кондратьєва 127/2" (далі - ОСББ "Герасима Кондратьєва 127/2") заборгованості у розмірі 157 942,79 грн, з яких: 105 016,73 грн - основний борг, 7 940,66 грн - пеня, 38 988,22 грн - інфляційні втрати, 7 997,60 грн - три проценти річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу від 25.09.2020 №20/21-2431-ТК-29, в частині оплати поставленого природного газу, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 105 016,79 грн. Крім того, за порушення умов договору позивач нарахував відповідачу 7 940,60 грн пені, згідно з пунктом 7.2 договору, а також 38 988,22 грн інфляційних втрат та 7 997,60 грн трьох процентів річних, відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Сумської області від 10.01.2024 у справі №920/1253/23 позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСББ "Герасима Кондратьєва 127/2" на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" 105 016,73 грн заборгованості та 1 762,31 грн витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості з оплати за отриманий природній газ у загальній сумі 105 016,73 грн. При цьому, враховуючи, що на час надходження позовної заяви до Господарського суду Сумської області та на час ухвалення рішення у справі на всій території України діє воєнний стан та приписи постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 "Деяки питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, в частині стягнення з відповідача пені, інфляційних нарахувань та процентів річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 10.01.2024 у справі №920/1253/23, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 7 940,60 грн пені, 7 997,24 грн трьох процентів річних, 38 988,22 грн інфляційних втрат, та ухвалити нове рішення, яким в цій частині позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 7 940,60 грн пені, 7 997,24 грн трьох процентів річних та 38 988,22 грн інфляційних втрат, ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Скаржник, зокрема зазначає, що за договором постачання природного газу від 25.09.2020 №20/21-2431-ТЕ-29 здійснюється постачання природного газу, і не надаються житлово-комунальні послуги.

Також, позивач вказує, що місцевий господарський суд безпідставно та не об`єктивно розглянув питання про стягнення пені, трьох процентів річних, інфляційних втрат та відмовив у їх стягненні.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2024 апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" у справі №920/1253/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2024 витребувано з Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/1253/23. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 10.01.2024 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №920/1253/23.

08.02.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №920/1253/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2024 відкрито апеляційне провадження у справі №920/1253/23. Розгляд апеляційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 10.01.2024 у справі №920/1253/23 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 08.03.2024.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідач, у порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що судом першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини справи, досліджені всі аргументи сторін та надано їм правову оцінку. Рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, тому підстави для задоволення апеляційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" та скасування рішення Господарського суду Сумської області від 10.01.2024 у справі №920/1253/23, в частині відмови у задоволенні позовних вимог відсутні.

Так у відзиві відповідач стверджує, що послуга з постачання природного газу споживачам у житлових будинках згідно, з Законом України "Про житлово-комунальні послуги", належить до комунальних послуг, і відносини, що виникають у процесі надання цих послуг є предметом регулювання цього Закону.

Також відповідач зазначає, що оскільки послуга з постачання природного газу є комунальною послугою, а ОСББ "Герасима Кондратьєва 127/2" за договором постачання природного газу від 25.09.2020 №20/21-2431-ТЕ-29 є колективним споживачем (від імені всіх власників будинку), на спірні правовідносини розповсюджується дія Закону України "Про житлово-комунальні послуги", і, як наслідок, дія підпункту 4 пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України від 17.03.2020 №530-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" та дія абзацу 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану".

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

25.09.2020 між АТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та ОСББ "Герасима Кондратьсва 127/2" (споживач) укладено договір постачання природного газу №20/21-2431-ТЕ-29, згідно з пунктом 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачу природний газ, а останній зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (пункт 1.2 договору).

Відповідно до пункту 5.1 договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2021 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 11.1 договору).

У подальшому до договору укладено додаткові угоди №1 від 26.10.2020, №2 від 23.11.2020, №3 від 30.11.2020, №4 від 22.12.2020, №5 від 30.12.2020, №6 від 29.01.2021, №7 від 25.02.2020, №8 від 26.02.2021, №10 від 28.04.2021, якими змінювалися ціна газу, розмір пені, тощо. Додаткова угода №9 укладена не була.

На виконання умов укладеного договору, позивач передав у власність відповідача за період з жовтня 2020 року до квітня 2021 року природний газ на загальну суму 194 936,24 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких наявні у матеріалах справи.

Разом із тим, відповідач оплатив поставлений позивачем природний газ за наведений вище період частково в сумі 89 919,51 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що відповідач у спірний період виконав свої зобов`язання по оплаті природного газу не в повному обсязі, у зв`язку з чим за ним утворились заборгованість перед позивачем у розмірі 105 016,73 грн. Крім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем його зобов`язань, позивач просив стягнути з ОСББ "Герасима Кондратьєва 127/2" 7 940,66 грн пені, 38 988,22 грн інфляційних втрат та 7 997,60 грн трьох процентів річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення Господарського суду Сумської області від 10.01.2024 у справі №920/1253/23 оскаржується позивачем в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, а тому враховуючи вимоги частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

За змістом статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості з оплати за отриманий природній газ у загальній сумі 105 016,73 грн.

Так, слід зазначити, що суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. в частині стягнення 105 016,73 грн основного боргу. В цій частині рішення суду першої інстанції скаржником не оскаржується і, відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України, не переглядається судом апеляційної інстанції.

Розглянувши вимоги позивача в частині стягнення з відповідача неустойки та компенсаційних виплат, суд за наслідками апеляційного розгляду, дійшов наступних висновків.

За прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 7 940,60 грн пені за загальний період з 26.11.2020 до 25.11.2021.

Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У пункті 7.2 договору сторони погодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктами 5.1, 5.6 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної обліковій ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

За приписами частини 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові, у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Статтею 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

З умов укладеного між сторонами договору вбачається, що відповідач є споживачем послуг в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

За приписами частини 1 статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01% суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100% загальної суми боргу.

Однак, дія зазначеної норми була зупинена відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період дії здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності 18.03.2020.

Так, відповідно до підпункту 4 пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих положень вказаного закону, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" №211 карантин на всій території України тривав з 12.03.2020 до 30.06.2023.

Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача 7 940,60 грн пені за загальний період з 26.11.2020 до 25.11.2021 не підлягає задоволенню, оскільки нарахована у період дії карантину, що суперечить Прикінцевим положенням Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період дії здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Крім того, позивачем нараховано відповідачу три проценти річних у розмірі 7 997,24 грн за загальний період з 26.11.2020 до 26.09.2023 та інфляційні втрати в сумі 38 988,22 грн за загальний період з 26.01.2021 до 31.08.2023.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 до 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Відмовляючи у стягненні трьох процентів річних та інфляційних втрат, місцевий суд виходив з того, що на час надходження позовної заяви до Господарського суду Сумської області та на час ухвалення рішення у справі на всій території України діє воєнний стан, та враховуючи приписи постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 "Деяки питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та процентів річних.

Разом із тим, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб.

У подальшому, відповідно до Указів Президента України, строк дії воєнного стану в Україні продовжувався та триває дотепер.

В умовах воєнного стану Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 05.03.2022 №206 "Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", відповідно до абзацу 1 пункту 1 якої до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Статтею 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначено, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Таким чином, оскільки ОСББ "Герасима Кондратьєва 127/2" не належить до категорії населення, а є юридичною особою, тому відсутні правові підстави для застосування положень постанови Кабінету Міністрів України "Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" від 05.03.2022 №206.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем строків оплати, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 38 988,22 грн інфляційних втрат, за загальний період з 26.01.2021 до 31.08.2023, та 7 997,24 грн трьох процентів річних, за загальний період з 26.11.2020 до 26.09.2023 підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, а їх розмір арифметично правильним.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до статті 277 ГПК України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ "НАК "Нафтогаз України" підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду Сумської області від 10.01.2024 у справі №920/1253/23 підлягає скасуванню, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 38 988,22 грн інфляційних втрат та 7 997,24 грн трьох процентів річних, з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позову.

Розподіл судових витрат

Судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог відповідно до приписів статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 10.01.2024 у справі №920/1253/23 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 10.01.2024 у справі №920/1253/23 скасувати в частині відмови у стягненні з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Герасима Кондратьєва 127/2" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 38 988,22 грн інфляційних втрат, 7 997,24 грн трьох процентів річних та ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.

3. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Герасима Кондратьєва 127/2" (40021, місто Суми, вулиця Герасима Кондратьєва, будинок 127/2; ідентифікаційний код 42099424) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ідентифікаційний код 20077720) 7 997 (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто сім) грн 24 коп. трьох процентів річних, 38 988 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) грн 22 коп. інфляційних втрат, а також 788 (сімсот вісімдесят вісім) грн 44 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Герасима Кондратьєва 127/2" (40021, місто Суми, вулиця Герасима Кондратьєва, будинок 127/2; ідентифікаційний код 42099424) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ідентифікаційний код 20077720) 2 755 (дві тисячі сімсот п`ятдесят п`ять) грн 17 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. В іншій частині рішення Господарського суду Сумської області від 10.01.2024 у справі №920/1253/23 залишити без змін.

6. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду Сумської області.

7. Матеріали справи №920/1253/23 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов